Справа №461/3739/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 листопада 2025 року Галицький районний суд міста Львова у складі головуючої судді Павлюк О. В., за участю: секретаря судового засідання Гнаткович В. С., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у місті Львові за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Ідея Банк» (далі - Позивач або Банк) (адреса: 79008, м. Львів, вул. Валова, 11, ) до ОСОБА_1 (далі Відповідач) ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 ) про стягнення боргу за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом, у якому просить стягнути з Відповідача на користь Позивача заборгованість за кредитним договором у розмірі 66338,25 грн та судовий збір в розмірі 3028,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що з метою отримання послуг Банку, Відповідач підписав договір про використання електронного підпису клієнта та акцепт публічної оферти AT «Ідея Банк» про використання аналога власноручного підпису та відтиску печатки банку, та кредитний договір.

29.07.2024 після проведення ідентифікації та верифікації клієнта відповідно до вимог законодавства України сторони уклали Договір-заяву № 1989041 про використання електронного підпису клієнта та акцепт публічної оферти AT «Ідея Банк» про використання аналога власноручного підпису та відтиску печатки банку. Вказаний договір клієнт підписав ЦВП, шляхом відтворення власноручного підпису на екрані електронного сенсорного пристрою (смартфону) через мобільний додаток O.Bank 2.0. у відповідності до Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги» та «;Про електронну комерцію». Банк підписав Договір шляхом накладення КЕП уповноваженого представника банку, що також узгоджується з Положенням про використання електронного підпису та електронної печатки, затвердженим постановою Національного банку України.

Також, 29.07.2024 сторони уклали договір кредиту № М30.34606.011126019 (далі - Кредитний договір).

Кредитний договір підписаний електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (OTP-пароль), який був надісланий на номер мобільного телефону (фінансовий номер) Відповідача, про що свідчить п. 19 Кредитного договору. Власне волевиявлення на укладення кредитного договору Відповідач висловив шляхом його підписання електронним підписом, а саме Відповідач ввів на інтерфейсі власного мобільного пристрою з фінансового номеру в мобільному додатку O.Bank 2.0 СМС-повідомлення (OTP-пароль, отриманий від Банку - з альфа імені «IdeaBank»), що узгоджується з п.1.4. Договору № 1989041.

Згідно з Кредитним договором Відповідач отримав кредит у розмірі 50000,00 грн, зі сплатою 79,99% річних, з поверненням, сплатою кредиту та інших платежів, у тому числі процентів у терміни, передбачені встановленим Кредитним договором графіком щомісячних платежів.

Позивач повністю виконав свої зобов`язання відповідно до Кредитного договору. Станом на дату подання заяви Відповідач не повернув отриманий кредит у встановлений термін та не сплатила нараховані інші платежі, у тому числі проценти за Кредитним договором, у зв`язку з чим Позивач змушений був звернутись до суду.

Галицький районний суд м. Львова за результатами розгляду позовної заяви прийняв заочне рішення від 11.07.2025 про повне задоволення позовних вимог та вирішив стягнути зі ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Ідея Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 66338,25 грн, а також 3028,00 грн. судового збору.

Ухвалою від 24.10.2025 суд за заявою Відповідача скасував заочне рішення суду від 11.07.2025 та призначив справу до судового розгляду по суті, встановивши сторонам строки для подання заяв по суті справи.

06.11.2025 через систему Електронний суд представник Відповідача ОСОБА_2 скерував до суду відзив на позовну заяву, у якому просить відмовити АТ «Ідея Банк» у задоволенні позовних вимогу частині стягнення прострочених процентів за кредитним договором М30.34606.011126019 у розмірі 16793,59 грн. В обґрунтування відзиву зазначає, що реалізуючи своє законна право на пільгу, передбачену п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», 15.10.2024 ОСОБА_1 прибув до відділення АТ «Ідея Банк», що за адресою: 50000, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, проспект Поштовий, 48, де особисто надав співробітнику банку копію свого військового квитка, копію витягу з наказу про зарахування до списків особового складу військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України, оригінал довідки про проходження військової служби за формою 5, а також УБД № 636183 від 23.03.2023 на ім`я ОСОБА_1 . Таким чином, будучи запевненим співробітником банку, що йому не будуть нараховуватись проценти за кредитом, штрафні санкції та пеня, для ОСОБА_1 стало несподіванкою, що відповідно до позовної заяви про стягнення боргу за кредитним договором № М30.34606.011126019 АТ «Ідея Банк» намагається з нього стягнути заборгованість у розмірі 66338,25 грн., яка складається зі простроченого боргу у розмірі 49544,66 грн. та прострочених процентів у розмірі 16793,59 грн. При цьому, за змістом позовної заяви, наявність вищезазначених пільг та їх реалізація ОСОБА_1 жодного разу не згадується, з чого можливо зробити однозначний висновок, що, по-перше: Банк проігнорував приписи п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»; по-друге: Банк проігнорував документи військовослужбовця ОСОБА_1 , на підставі яких мали бути змінені порядок та обсяг сплати (повернення) кредиту. Відповідач ОСОБА_1 не погоджується з нарахованими процентами за кредитним договором М30.34606.011126019 у розмірі 16793, 59 грн. При цьому, визнає наявну заборгованість за тілом кредиту 49544, 66 грн. Окремо зазначає, що станом на 06.11.2025 відповідач ОСОБА_1 продовжує проходити службу у військовій частині НОМЕР_3 НГУ.

14.11.2025 від представниці Позивача ОСОБА_3 до суду надійшла відповідь на відзив, у якому остання зазначає, що з наданих Відповідачем документів на підтвердження перебування на військовій службі, зокрема з останньої довідки, вбачається, що Відповідач перебуває на військовій службі по мобілізації у Військовій частині НОМЕР_3 Національної гвардії України з 09.09.2025, тоді як Кредитний договір був укладений 29.07.2024, а всі нарахування по такому припинені з 04.02.2025, а тому в Банку були відсутні підстави для ненарахування Відповідачу процентів. У зв`язку з наведеним, просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Представниця позивача в судове засідання не з`явилася, яка була належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, проте у позовній заяві зазначає, що просить проводити розгляд справи у їх відсутності.

Відповідач, який був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, його представник адвокат Федосов М. М. скерував до суду заяву, у якій просив проводити розгляд справи у його відсутності.

Згідно зі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, врахувавши доводи учасників, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, дійшов до такого висновку.

Суд встановив, що 29.07.2024 після проведення ідентифікації та верифікації клієнта відповідно до вимог законодавства України сторони уклали Договір-заяву № 1989041 про використання електронного підпису клієнта та акцепт публічної оферти AT «Ідея Банк» про використання аналога власноручного підпису та відтиску печатки банку (а. с. 25). Вказаний договір клієнт підписав ЦВП, шляхом відтворення власноручного підпису на екрані електронного сенсорного пристрою (смартфону) через мобільний додаток O.Bank 2.0. у відповідності до Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги» та «;Про електронну комерцію». Банк підписав Договір шляхом накладення КЕП уповноваженого представника банку, що також узгоджується з Положенням про використання електронного підпису та електронної печатки, затвердженим постановою Національного банку України (а. с. 26).

Також, 29.07.2024 сторони уклали договір кредиту № М30.34606.011126019 (а. с. 27-30).

Кредитний договір підписаний електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (OTP-пароль), який був надісланий на номер мобільного телефону (фінансовий номер) Відповідача, про що свідчить, зокрема, п. 19 Кредитного договору. Власне волевиявлення на укладення кредитного договору Відповідач висловив шляхом його підписання електронним підписом, а саме Відповідач ввів на інтерфейсі власного мобільного пристрою з фінансового номеру в мобільному додатку O.Bank 2.0 СМС-повідомлення (OTP-пароль, отриманий від Банку - з альфа імені «IdeaBank»), що узгоджується з п.1.4. Договору № 1989041. Згідно з п. 1.5 Кредитного договору, накладення ЕП Клієнта здійснюється шляхом перевірки та підтвердження Банком достовірності ОТР-паролю, що був повідомлений (шляхом введення у мобільному дотатку O.Bank 2.0) Банку Клієнтом після його автентифікації. Також, у Договорі визначений номер мобільного телефону НОМЕР_4 у якості Фінансового номера Відповідача.

Окрім цього, до цього позову додається належним чином засвідчена копія Протоколу № М30.34606.011126019 від 29.07.2024 підписання Кредитного договору, у якому зафіксовані етапи підписання Кредитного договору (а. с. 34).

На підтвердження викладеного у матеріалах справи знаходиться належним чином оформлений витяг з Реєстру СМС-повідомлень (а. с. 37), оформленого на виконання умов Договору надання послуг №01/01122020, укладеного 01.12.2020 між Позивачем та ТОВ «Мобільний маркетинг» (а. с. 35-36).

У вище вказаному витязі наявний текст СМС-повідомлення з ОТП-паролем для підписання паспорту споживчого кредиту та Кредитного договору, який було надіслано з Альфа імені «IdeaBank» на Фінансовий номер Відповідача .

Згідно з Кредитним договором Відповідач отримав кредит у розмірі 50000,00 грн, зі сплатою 79,99% річних, з поверненням, сплатою кредиту та інших платежів, у тому числі процентів у терміни, передбачені встановленим Кредитним договором графіком щомісячних платежів.

Позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, надавши Відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором, що підтверджується меморіальними ордерами від 29.07.2024 (а. с. 38), а також випискою по особовому рахунку № НОМЕР_5 (а. с. 39).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення закону щодо договору позики, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно зі ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

У статті 1050 ЦК України передбачено, що, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до статті 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів в Україні регулюються Законом України «Про електронну комерцію», який визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.

У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до ст.11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

У статті 12 вказаного Закону встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідно до ч. 3 ст. 207 ЦК України, використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Відповідно до ст.ст.526, 530 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору і в установлений договором строк. За умовами ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання.

У статті 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. У відповідності до ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.549 ЦК України та умов договору, у разі невиконання чи несвоєчасного виконання зобов`язань в частині повернення кредиту та/або сплати процентів, комісій згідно з умовами договору, відповідач зобов`язаний сплатити позивачу неустойку (штраф, пеня). Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Згідно зі ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

У зв`язку з невиконанням умов кредитного договору, на адресу Відповідача Банк направив вимогу про усунення порушення кредитних зобов`язань від 04.02.2025 (а. с. 41-42). Згідно з цією вимогою Банк вимагав терміново, протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дня направлення кредитором цієї вимоги виконати зобов`язання по кредитному договору, а саме достроково повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитними коштами, тобто до дня фактичного погашення всієї заборгованості за кредитом, а також суму пені, нарахованої на день повного погашення заборгованості та інші платежі за кредитним договором. Однак, Відповідач на вказану вимогу не відреагував та свої зобов`язання за Кредитним договором не виконав.

Як вбачається з наявного у матеріалах справи розрахунку заборгованості, станом на 16.04.2025 утворилась заборгованість у розмірі 66338,25 грн, яка складається з такого: прострочений борг 49544,66 грн, прострочені проценти 16793,59 грн (а. с. 40).

Суд зазначає, що укладення Кредитного договору Відповідач не оспорює, так само як і не заперечує наявність у нього простроченого боргу у розмірі 49544,66 грн. Разом з тим, Відповідач не погоджується з нарахованими процентами за кредитним договором М30.34606.011126019 в розмірі 16793,59 грн.

Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», дія цього Закону поширюється на членів добровольчих формувань територіальних громад під час їх участі у заходах підготовки добровольчих формувань територіальних громад, а також виконання ними завдань територіальної оборони України.

Відповідно до ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, а військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (житлового будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля.

Частина 15 статті 14 Закону України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» є самостійною нормою і будь-якого посилання про можливість застосування вказаного пункту лише при наявності у військовослужбовця відповідного статусу (учасника бойових дій) закон не передбачає.

Окрім цього, дія зазначеної норми поширюється на всіх військовослужбовців без виключення.

Вказані правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 26 грудня 2018 року у справі №522/12270/15-ц.

У постанові Верховного Суду від 18 січня 2023 року у справі № 642/548/21 зазначено, що аналіз статті 14 Закону України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» дає підстави зробити висновок, що перелік пільг військовослужбовців та членів їх сімей закріплений у пунктах 1-12 цього Закону та право на отримання саме цих пільг потребує наявність відповідного посвідчення. Разом з цим, пункт 15 статті 14 Закону України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» є самостійною нормою і будь-якого посилання про можливість застосування вказаного пункту лише при наявності у військовослужбовця відповідного статусу (учасника бойових дій) закон не передбачає. Крім цього, дія зазначеної норми поширюється на всіх військовослужбовців без виключення.

У статті 1 Закону України «Про оборону України» визначено, що особливий період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудований період після закінчення воєнних дій.

Відповідно до правового висновку, висловленого Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 серпня 2020 року у справі № 813/402/17, вирішуючи питання щодо темпоральних меж дії особливого періоду, зауважено, що за змістом наведених визначень, навіть за невведення у країні воєнного стану, особливий період, початок якого пов`язаний з моментом оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової чи прихованої), хоч і охоплює час мобілізації, однак не може вважатися закінченим лише зі спливом строку, протягом якого підлягали виконанню визначені у відповідному рішенні про мобілізацію заходи. Особливий період закінчується з прийняттям Президентом України відповідного рішення про переведення усіх інституцій України на функціонування в умовах мирного часу. Такої ж позиції дотримувалося й Міністерство оборони України, про що свідчить його лист від 1 жовтня 2015 року № 322/2/8417, у якому зазначено, що особливий період в Україні настав з 17 березня 2014 року на підставі Указу Президента України від 17 березня 2014 року № 303/2014 «Про часткову мобілізацію» та триває дотепер, а його скасування буде здійснено окремим Указом Президента України «Про демобілізацію» після стабілізації обстановки на Сході України.

З наданих Відповідачем доказів вбачається, що він є військовослужбовцем, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, оскільки, як вбачається з військового квитка серії НОМЕР_6 , ОСОБА_1 04.03.2022 на підставі Указу Президента України №69/2022 від 24.02.2022, призваний до Збройних сил України та зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України (а. с. 136-142). Також у матеріалах справи наявні копія витягу з наказу про зарахування ОСОБА_1 до списків особового складу військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України (а. с. 135), довідка начальника відділення кадрів Військової частини НОМЕР_2 старшого лейтенанта ОСОБА_4 № 474 від 04.03.2022 про те, що солдат ОСОБА_1 перебуває на військовій службі у в/ч НОМЕР_2 Центрального ОТО НГУ з 04.03.2022 по теперішній час (а. с. 143), а також УБД № 636183 від 23.03.2023 на ім`я ОСОБА_1 (а. с. 147).

Вказані відомості Позивачем спростовані не були.

З огляду на викладене, cуд приходить до висновку, що Відповідач користується пільгами, передбаченими ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей», оскільки Відповідач надав достатні докази на підтвердження тих обставин, що він має право на звільнення від сплати процентів за користування кредитом, оскільки в період нарахування процентів за користування кредитом він перебуває на військовій службі по мобілізації в особливий період у Національній гвардії України і є особою, на яку поширюється дія Закону України «Про соціальний правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», тому має право на звільнення від нарахування процентів за користування кредитом.

Враховуючи наведене, з Відповідача на користь Позивача підлягає стягненню 49544,66 грн заборгованості за Кредитним договором, яка складається зі простроченого боргу.

Оскільки позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, суд, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, вважає за необхідне стягнути з Відповідача на користь Позивача судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 2261,46 грн (з розрахунку 49544,66/66338,25 х 3028,00).

Керуючись ст. ст.2, 10, 12, 141, 247, 258, 259, 263-265, 274-279, 280-282 ЦПК України, cуд -

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути зі ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 ) про стягнення боргу за кредитним договоромна користь Акціонерного товариства «Ідея Банк» (адреса: 79008, м. Львів, вул. Валова, 11, ) заборгованість за кредитним договором у розмірі 49544 (сорок дев`ять тисяч п`ятсот сорок чотири) грн. 66 коп.

3. Стягнути зі ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства «Ідея Банк» (адреса: 79008, м. Львів, вул. Валова, 11, ) 2261,46 грн. судового збору.

4. В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Львівського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ольга ПАВЛЮК