Справа № 579/629/25
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

17 листопада 2025 року Кролевецький районний суд Сумської області

в складі головуючого судді - Придатка В.М.,

за участі секретаря - Клишкової Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кролевець справу за позовом заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа служба у справах дітей Кролевецької міської ради Конотопського району Сумської області, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 21 лютого 2019 року між ним та ОСОБА_2 було укладено шлюб, а ІНФОРМАЦІЯ_1 в них народилася дочка ОСОБА_3 .

Рішенням Кролевецького районного суду Сумської області від 15 жовтня 2024 року у справі №579/1864/24 було розірвано шлюб між ним та ОСОБА_2 .

Дочка ОСОБА_3 , яка після народження перебувала на його утриманні та вихованні, залишилася проживати разом з ним і після розірвання шлюбу з матір`ю дитини.

Рішенням Кролевецького районного суду Сумської області від 22 січня 2025 року у справі №579/2911/24 було встановлено факт самостійного виховання та утримання ним дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідач самоусунулась від виконання своїх батьківських обов`язків, хоча він не перешкоджав їй спілкуватись з дитиною. З часу, коли вона покинула сім`ю, остання не намагалась відвідати дочку ні за місцем проживанні, ні в дошкільному закладі. Тривалий час відповідач не проявляє материнської турботи до дитини, не цікавиться її життям, що свідчить про свідоме ухилення відповідача від виконання обов`язків по вихованню дитини. Вважає, що змінити ставлення матері до дитини неможливо з огляду на ведення відповідачем неналежного способу життя, а також зловживанням алкоголем та вживанням інших заборонених в обігу речовин.

Враховуючи викладене, зокрема те, що відповідач свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками відносно дитини, позивач просить суд позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та стягнути з відповідача на його ( ОСОБА_1 ) користь аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 у твердій грошовій сумі в розмірі 3000 грн. на місяць, з індексацією відповідно до закону, до досягнення дитиною повноліття.

В судове засідання позивач не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує (а.с.69).

Відповідач, належним чином повідомлена про дату, час та місце судового засідання, до суду не з`явилась. В судовому засіданні 14.08.2025 року проти позову заперечувала та зазначила, що позивач застосовував до неї фізичну силу, у зв`язку з чим була змушена покинути сім`ю, після чого відповідач перешкоджав їй спілкуватись з дочкою. Алкоголем вона не зловживає, працює, проживає у орендованому житлі. За час спільного проживання вона займалась вихованням дитини. У подальші судові засідання відповідач систематично не прибувала, причин неявки не повідомляла, доказів на підтвердження зазначених нею обставин суду не надала, підтвердження дій, спрямованих на участь у вихованні та житті дитини, як до початку розгляду справи, так і у період розгляду справи судом, не надала.

Третя особа служба у справах дітей Кролевецької міської ради Сумської області свого представника до суду не направила, надала заяву про проведення судового засідання без участі представника третьої особи (а.с.70).

Враховуючи викладене, суд вважає за можливе відповідно до ст.ст. 211, 223, 247 ЦПК України розглядати справу у судовому засіданні за відсутності учасників справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд, вивчивши та дослідивши наявні в справі докази, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 10).

Дитина народилась у шлюбу, в якому сторони перебували з 21 лютого 2019 року (а.с.9). Рішенням Кролевецького районного суду Сумської області від 15 жовтня 2024 року у справі №579/1864/24 2/579/459/24 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано (а.с.11).

Місце проживання ОСОБА_1 зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою ЦНАП виконавчого комітету Кролевецької міської ради Сумської області від 10.03.2025 року №33709 (а.с.14). Вказана квартира належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно КП «Кролевецьке районне бюро технічної інвертаризації» від 20.12.2006 року (а.с.19).

Рішенням виконавчого комітету Кролевецької міської ради Конотопського району Сумської області від 24.10.2024 року №342 «Про визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_6 » визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з батьком ОСОБА_1 за адресою його місця проживання: АДРЕСА_2 (а.с.16).

З акту обстеження умов проживання від 03 березня 2025 року вбачається, що за адресою: АДРЕСА_1 , проживають ОСОБА_7 , 1964 року (баба малолітньої ОСОБА_3 ), ОСОБА_1 , 1983 року народження (батько ОСОБА_3 ), ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Умови для проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , задовільні. Є все необхідне для її життя та розвитку. Малолітня дитина знаходиться на утриманні батька, ОСОБА_1 . Мати дитини самоусунулась від виконання батьківських обов`язків (а.с.17).

Відповідно до акту про фактичне проживання фізичної особи, підписаного ОСОБА_8 , жителькою АДРЕСА_3 , ОСОБА_9 , жителем АДРЕСА_4 , засвідченого управителем будинку директором ПП «УЖ «Житлкомсервіс», вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , проживає у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 разом зі своєю дочкою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.15).

Згідно довідки КП «Кролевецька лікарня» Кролевецької міської ради від 03.03.2025 року ОСОБА_1 на обліку у лікаря психіатра-нарколога не перебуває (а.с.18).

Рішенням Кролевецького районного суду Сумської області від 22 січня 2025 року у справі №579/2911/24 2/579/14/25 встановлено факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , самостійно виховує та утримує дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.12-13).

Вказаним рішенням було встановлено, що дитина ОСОБА_3 відвідує Кролевецький заклад дошкільної освіти (ясла-садок) №11 «Оленка», в який прийнята за заявою батька. Приводили та забирали з садка дитину батько або баба вчасно, завжди цікавилися успіхами дитини. Матір дитини в садок приходила рідко. ОСОБА_2 піддавалася адміністративному стягненню за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.173-2 КУпАП. Крім того, вироком Кролевецького районного суду Сумської області від 22 січня 2024 року ОСОБА_2 визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.309 КК України, та призначено їй за цим законом покарання у виді штрафу в розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34 000 грн. Судом було встановлено, що малолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає разом із ОСОБА_1 та перебуває на його матеріальному утриманні, який в свою чергу створив всі умови для проживання малолітньої дитини, займається її вихованням, здійснює догляд та піклується про неї.

Питання щодо доцільності позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно її дитини ОСОБА_3 розглядалось на засіданні комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Кролевецької міської ради 24 жовтня 2025 року. За висновком органу опіки та піклування виконавчого комітету Кролевецької міської ради Сумської області, затвердженим рішенням від 30.10.2025 року №427, є доцільно позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.68). За змістом вказаного висновку ОСОБА_2 неодноразово була попереджена про необхідність виконання батьківських обов`язків належним чином та наслідки безвідповідального ставлення до них. Проте на зауваження вона не реагувала, самоусунулась від виховання та утримання дочки.

Відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частиною першою статті 8 Закону України Про охорону дитинства передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (ч.1 ст.12 Закону України Про охорону дитинства).

Згідно з частинами 1-4 ст.150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Відповідно до ч.1 ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

У рішенні ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» Суд наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України», заява № 31111/04, § 57, § 58).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду від 06 травня 2020 року у справі № 753/2025/19 (провадження № 61-1344св20) зазначено, що «ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками».

Під час розгляду справи судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 свідомо нехтує своїми обов`язками відносно дитини ОСОБА_3 , зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дочки, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; дитину не відвідує та не цікавиться нею. В житті та утриманні дитини участі не приймає.

Вищевикладене дає суду підстави дійти висновку, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини ОСОБА_2 , а самої лише незгоди з позовом без будь-яких практичних дій, спрямованих на участь у житті та вихованні дитини, недостатньо для відмови у задоволенні позову, виходячи з інтересів дитини.

Заперечуючи проти позову, відповідач не надала суду жодних доказів на підтвердження своїх заперечень. Доводи відповідача про те, що позивач перешкоджає їй спілкуватись з дочкою, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні та спростовуються матеріалами справи.

Після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, суд погодився з обґрунтованим висновком органу опіки та піклування виконавчого комітету Кролевецької міської ради Сумської області про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , оскільки вона свої батьківські обов`язки брати участь у вихованні дитини, передбачені ст.150 та ч.2 ст.157 СК України без поважних причин не виконує, таким чином ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, що відповідно до п.2 ч.1 ст. 164 СК України є підставою для позбавлення її батьківських прав.

Стаття 141 СК України передбачає, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст.27 Конвенції про права дитини держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини (ст.12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Частиною 2 ст.182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2025рік» з 1 січня 2025 року розмір прожиткового мінімуму на дітей віком від 6 до 18 років становить 3196 гривень, тому мінімальний гарантований розмір аліментів на дитину віком від 6 до 18 років повинен становити не менше 1598 грн. (50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини віком від 6 до 18 років).

Згідно ч.ч. 1, 2 ст.184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.

За заявленими вимогами позивач просить стягувати аліменти на утримання дитини у твердій грошовій сумі в розмірі 3000 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Частиною 2 ст.182 СК України встановлено два поняття розміру аліментів «мінімальний гарантований розмір аліментів» і «мінімальний рекомендований розмір аліментів». Мінімальний гарантований розмір аліментів є нижньою межею, тобто розміром, який гарантовано буде стягнутий. Він становить 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Дана норма однаково застосовується до всіх платників аліментів. Мінімальний рекомендований розмір аліментів може бути присуджений лише в порядку позовного провадження у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів і становить один прожитковий мінімум для дитини відповідного віку. Достатній рівень означає наявність «мінімуму достатку», який дає змогу виживати особі або сім`ї, в зв`язку з чим присудження мінімального рекомендованого розміру аліментів входить до предмета доказування та присудження стягнення аліментів в твердій грошовій сумі.

Позивачем не надано доказів, на які він посилається як на підставу своїх вимог про те, що розмір аліментів на дитину повинен становити 3000 грн. щомісячно.

У відповідності з ч.1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів, які будуть стягуватись на дитину, суд враховує стан здоров`я дитини, про який є підстави вважати, що він є задовільним, оскільки позивач не зазначив і не довів протилежного; матеріальне становище дитини, яке на сьогодні залежить від доходів батька. Також суд враховує, що відповідач має працездатний вік, про незадовільний стан здоров`я та наявність у неї інших утриманців суду не повідомила, вона є матір`ю малолітньої дитини та в силу закону зобов`язана її утримувати та забезпечувати їй належний рівень життя.

Враховуючи викладене, положення ст.ст. 164, 166, 180-182, 184 СК України, суд приходить до висновку про наявність підстав для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно дитини ОСОБА_3 , а також стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у твердій грошовій сумі, розмір яких суд визначає 1598 грн. 00 коп. щомісяця з щорічною індексацією відповідно до закону, що становить 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини віком від 6 до 18 років, встановленого Законом України «Про Державний бюджет на 2025 рік» з 01 січня 2025 року у розмірі 3196 грн. Із урахуванням загальновідомих обставин про щоденну потребу дитини у їжі, одязі, засобах особистої гігієни, забезпеченні належних побутових умов та умов для належного гармонійного розвитку, визначений судом розмір аліментів є справедливим і відповідатиме інтересам дитини, не є завищеним та не буде надмірним тягарем для відповідача або таким, що поставить її у скрутне матеріальне становище, не порушуватиме її прав та інтересів.

Підстави для стягнення аліментів у розмірі 3000 грн., із врахуванням поданих позивачем доказів, в судовому засіданні не встановлені, тому в іншій частині позовних вимог необхідно відмовити за їх необгрунтованістю.

Згідно з положеннями ч.1 ст.191 СК України стягнення аліментів присуджується відповідачу від дня пред`явлення позову.

На підставі п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України допускає негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Судові витрати за клопотанням позивача залишаються за ним.

У відповідності до ст.141 ЦПК України суд стягує з відповідача в дохід держави судовий збір у розмірі 1211 грн. 20 коп., оскільки позивача на час подачі позовної заяви до суду звільнено від сплати судового збору згідно п. 3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року №3674-VI.

Відповідно до ст.ст.150, 155, 164, 166, 180-12, 184, 191 Сімейного кодексу України, керуючись ст.ст. 2, 4, 5, 10-13, 19, 76-81, 141, 211, 223, 247, 258, 259, 265, 268, 273, 352, 354, 355 ЦПК України,-

у х в а л и в :

позовну заяву ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , до ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_5 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_6 , РНОКПП НОМЕР_2 , третя особа служба у справах дітей Кролевецької міської ради Сумської області, місцезнаходження: 41300, Сумська область, Конотопський район, м.Кролевець, вул.Грушевського, 19, , про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів задовольнити частково.

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , позбавити батьківських прав відносно дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі у розмірі 1598 (одна тисяча п`ятсот дев`яносто вісім) грн. 00 коп. щомісяця з щорічною індексацією відповідно до закону до досягнення дитиною повноліття.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнення аліментів проводити з 21 березня 2025 року.

Допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів в межах платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 коп.

Рішення суду може бути оскаржено безпосередньо до Сумського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення. В разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст.273 ЦПК України.

Суддя В. М. Придатко