Справа № 526/2767/25
Провадження № 2/526/1497/2025
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

02 грудня 2025 року Гадяцький районний суд Полтавської області у складі головуючого судді Черкова В.Г., при секретарі судового засідання Лопушняк Т.П., розглянувши в м. Гадяч у порядку спрощеного позовного провадження цивільну за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

Представник позивача звернувся до суду із зазначеним позовом, якому зазначив, що 02.03.2021 між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та відповідачем укладено кредитний договір № 892, за умовами якого відповідач отримав грошові кошти у розмірі 3000 грн. зі сплатою відсотків у розмірі 2,00% в день строком на один рік. В подальшому, 01.12.2021 ТОВ «Служба миттєвого кредитування» відступив право вимоги до боржників, в тому числі до відповідача, на користь ТОВ «Вердикт капітал», а 10.03.2023 ТОВ «Вердикт капітал» відступив право вимоги на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР». Відповідач свої зобов`язання за договорами не виконує. Загальний розмір заборгованості становить 48119,10 грн., який складається з наступного: тіло кредиту у розмірі 3000 грн., відсотки у розмірі 45119,10 грн. Просить стягнути вказаний розмір заборгованості з відповідача, а також судові витрати.

Представником відповідача надано відзив на позовну заяву, в якому вказано, що за зверненням відповідача було ініційоване кримінальне провадження за фактом шахрайських дій щодо викрадення персональних даних та отримання кредиту. Розмір заборгованості не відповідає умовам договору, а витрати на правову допомогу у розмірі 16000 грн. є завищеними. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Представник позивача надав суду відзив, в якому вказує, що відповідач уклав договір позики шляхом заповнення заявки на сайті з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якої було перераховано грошові кошти. Докази, що персональні дані відповідача були використані від його імені, не надані. Щодо кримінального провадження, то зазначає, що відповідачем не надано доказів спростування презумпції правомірного укладеного договору. Просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Інших заяв та клопотань по справі не надійшло.

Ухвалою суду від 05.09.2025 року провадження по справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін та призначено судове засідання.

Ухвалою суду від 22.09.2025 задоволено клопотання представник позивача та витребувано у Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» інформацію щодо банківських рахунків, руху коштів, номеру мобільного телефону відповідача.

Ухвалою суду від 06.10.2025 задоволено клопотання представник позивача та витребувано у ТОВ Фінансова компанія «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» повний номер банківської картки № НОМЕР_1 , на яку було зараховано 02.03.2021 року суми 3 000,00 грн маска картки НОМЕР_1 , номер договору згідно інформації від кредитора 892 отримувач ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) та інші відомості такого платежу.

Ухвалою суду від 05.11.2025 продовжений процесуальний строк для розгляду даної цивільної справи на один місяць.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.

Ключовими принципами статті 6 є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд.

Судом на підставі наданих матеріалів встановлено, що 02.03.2021 між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та відповідачем укладено кредитний договір № 892, за умовами якого відповідач отримав грошові кошти у розмірі 3000 грн. зі сплатою відсотків у розмірі 2,00% в день строком на 16 днів.

За вказаним кредитним договором ТОВ «Служба миттєвого кредитування» зобов`язалось надати позичальнику погоджену між сторонами в заяві-анкеті суму коштів в розмірі 3000 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, нараховані згідно умов договору, його додатків та правил. Орієнтовний строк повернення кредиту 16 днів з моменту отримання, а проценти за користування розраховуються від суми кредиту за кожний день користування: 2% за кожний день користування за умови сплати всіх нарахованих процентів за користування не пізніше ніж протягом орієнтовного строку повернення кредиту; починаючи з першого дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 1,64% порівняно з процентною ставкою (2%); починаючи з 15 дня наступного за орієнтовним строком повернення процентна ставка збільшується ще на 1,38%; починаючи з 30 дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується ще на 2,65%. Граничний строк кредитування 1 рік.

В подальшому, 01.12.2021 ТОВ «Служба миттєвого кредитування» відступив право вимоги до боржників, в тому числі до відповідача, на користь ТОВ «Вердикт капітал», а 10.03.2023 ТОВ «Вердикт капітал» відступив право вимоги на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР». Відповідач свої зобов`язання за договорами не виконує. Загальний розмір заборгованості становить 48119,10 грн., який складається з наступного: тіло кредиту у розмірі 3000 грн., відсотки у розмірі 45119,10 грн.

З постанови від 30.09.2022 про закриття кримінального провадження № 0000094 від 03.02.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, вбачається, що 02.03.2021 невідома особа, використавши персональні дані ОСОБА_1 оформила на нього кредитні договори без його відмова, в тому числі у ТОВ «Служба миттєвого кредитування», заволодівши грошовими коштами перелічених установ, які ОСОБА_1 не отримував, але, беручи до уваги наявність спору між ОСОБА_1 та невідомою особою спору, який вирішується в порядку цивільного судочинства на підставі норм цивільного процесуального права, дізнання прийшло до висновку про наявність обставин, які виключають кримінальне провадження, тому кримінальне провадження закрито за відсутності в діянні складу кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.

Листом Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» від 23.09.2025 № 81-15-9/12086 повідомлено суд, що у ОСОБА_1 рахунок закрити до запитуваного періоду, а банківської картки № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_1 не знайдено.

Відомості від ТОВ Фінансова компанія «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» до суду не надходили.

У відповідності до ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином до умов договору, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускаються, якщо інше не встановлено договором або законом.

Із положень частини першої ст. 638 ЦК України слідує, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми (ч.1 ст.1047 ЦК України).

Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно зі статтею 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем(майновим поручителем); виконання обов`язку боржника третьою особою.

Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом.

Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

У частині другій статті 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

Посилання відповідача на наявність постанови про закриття кримінального провадження суд сприймає критично, оскільки відповідачем не доведено жодними належними та достовірними доказами те, що заволодіння його персональними даними відбулось не за його вини, або доказів того, що саме не через дії позивача відбулось таке заволодіння.

За приписами статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-383/2010 зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Матеріали справи не містять та відповідачем не надано доказів щодо спростування презумпції правомірності вищевказаних договорів, які також недійсними не визнано.

При цьому встановлення обставин, за яких цей правочин може бути визнаний недійсним (оспорюваний) за відсутності оспорення або визнання його недійсним у встановленому законом порядку, не входить у межі дослідження під час розгляду справи про стягнення заборгованості за кредитним договором, а тому відповідні обставини не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки це суперечитиме презумпції правомірності правочину, визначеному статтею 204 ЦК України.

Поряд з цим, згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 251 ЦК України встановлено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

Відповідно до статті 251 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

За змістом частини першої статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з частиною першою статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Аналіз вказаних норм права свідчить про те, що при укладенні договору сторони можуть визначити строк його дії, тобто час, протягом якого вони мають здійснити свої права та виконати свої обов`язки відповідно до цього договору.

Щодо кредитного договору, то сторони вправі встановити строк кредитування, протягом якого боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок за договором із повернення кредиту та сплати процентів. У свою чергу, впродовж цього строку кредитодавець вправі реалізувати своє право на проценти за користування кредитними коштами.

При цьому право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом і комісії припиняється після спливу, визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року (справа №444/9519/12) та 31 жовтня 2018 року (№202/4494/16-ц), яка в силу частини четвертої статті 263 ЦПК України має бути врахована судами при виборі і застосуванні норм права.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ч. 1 ст. 599 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У даній справі встановлено, що договір № 892 укладено з умовами сума кредиту 3000 грн., строк кредиту 16 днів, процентна ставка 2% в день.

Відтак, сторони погодили істотні умови договору, а саме: розмір грошових коштів, строк їх повернення та строк дії договору, а також відсоткову ставку за цей період.

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів повернення отриманих коштів зі сплатою відсотків за користування кредитом, в межах визначеного сторонами строку кредитування.

В той же час, суд не погоджується з розрахунком представника позивача за договором, оскільки вони не відповідають умовам укладеного договору. Так, загальний розмір заборгованості складає 3960 грн., з них основний борг у розмірі 3000 грн. + 960 грн. відсотки (3000 грн. Х 2%Х16 днів/100).

Та обставина, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, не позбавляє позивача обов`язку надати суду належні та допустимі докази щодо розміру заборгованості за відсотками, оскільки саме таким чином діють принципи диспозитивності та змагальності сторін у цивільному процесі.

При цьому суд критично оцінює посилання представник позивача на «граничний строк кредитування» (1 рік) як на підставу для нарахування відсотків, та виходить із того, що фактичним строком надання кредиту (правомірного користування) є саме «орієнтовний строк» (16 днів), узгоджений також у договорі. Встановлення «граничного строку» в 1 рік без чіткого розмежування періодів нарахування процентів створює правову невизначеність, яка, за принципом contra proferentem, має тлумачитись проти сторони, що склала проект договору (кредитора), та на користь слабшої сторони (споживача).

З урахуванням викладеного, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Розподіл судових витрат між сторонами.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (частини перша та друга статті 133 ЦПК України).

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частини третя-п`ята статті 137 ЦПК України).

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 137 ЦПК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц вказано, що з аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Для вирішення питання про розподіл судових витрат суд має враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом. Наведене відповідає позиції Верховного Суду, сформованій у справі №925/1545/20 від 18.02.2022.

У постанові Верховного Суду від 16.02.2023 у справі №824/9/22 зазначено, що при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини.

Відтак, відшкодування витрат на правничу допомогу не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються, і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу, що узгоджується із позицією Верховного Суду у справі №127/9918/14-ц.

Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо (частина перша статті 11 ЦПК України).

Суд, враховуючи, що хоча умови оплати адвокатських послуг є договірними та погодженими на загальну суму 16 000,00 грн., застосуванню підлягає позиція ВП ВС, сформована у справі №904/4507/18 від 12.05.2020, за змістом якої такі зобов`язання не є обов`язковими для суду у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат.

Тому з огляду на малозначність спору та сформовану сталу судову позицію щодо вирішення заявлених позовних вимог суд погоджується із доводами відповідача, що постановлений до стягнення розмір правничих витрат у 16 000,00 грн. є надмірним, а отже підлягає зменшенню до 4 000,00 грн., що відповідатиме принципу пропорційності, критерію реальності наданих адвокатських послуг, розумності їхнього розміру, конкретним обставинам справи, з урахуванням її складності, необхідних процесуальних дій сторони.

Враховуючи те, що позов підлягає частковому задоволенню, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у розмірі 199,36 грн. (2422,40 грн. Х8,23%).

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 5, 12, 13, 258, 259, 263, 264, 265, 280-282, 354 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» () заборгованість за договором від 02.03.2021 № 892 у загальному розмірі 3 960 (три тисячі дев`ятсот шістдесят) грн., яка складається з наступного тіло кредиту у розмірі 3 000 (три тисячі) грн., відсотки у розмірі 960 (дев`ятсот шістдесят) грн.

Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» () витрати, пов`язані з розглядом справи, а саме: судовий збір у розмірі 199 (сто дев`яносто дев`ять) грн. 36 коп. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4 000 (чотири тисячі) грн. 00 копійок, а всього 4 199 (чотири тисячі сто дев`яносто дев`ять) грн. 36 копійок.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Полтавського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. ст. 358 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складений та підписаний 02.12.2025.

Головуючий: В. Г. Черков