Справа № 686/4666/25
Провадження № 2/686/2919/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2025р. м. Хмельницький

Хмельницький міськрайонний суд в складі: головуючого судді Продана Б.Г., при секретарі Боднар А.П., за участю позивача-відповідача ОСОБА_1 , представника відповідача-позивача Гуменюк А.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Хмельницькому цивільну справу за первинною позовною заявою Хмельницької міської ради до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача органу опіки та піклування виконавчого комітету Хмельницької міської ради про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом виселення, приведення квартири до попереднього стану та зустрічну позовну заяву ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Хмельницької міської ради про визнання права власності за набувальною давністю,

ВСТАНОВИВ:

19 лютого 2025 року до суду звернулась Хмельницька міська рада із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Хмельницької міської ради про усунення перешкод у користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом виселення з неї відповідачів та приведення квартири до попереднього стану.

В обгрунтування позову вказує, що у комунальній власності територіальної громади міста Хмельницького перебуває квартира АДРЕСА_2 . 25.07.2024 року позивачу стало відомо про самозахоплення вказаної квартири мешканцями сусідньої квартири АДРЕСА_3 та здійснення ними самовільного переобладнання квартири, зокрема замурування вхідних дверей квартири АДРЕСА_4 , при цьому влаштовано дверний проріз в несучій стіні між квартирами, демонтовано перегородки. Відповідачами не надано документів, які підтверджують право власності чи користування квартирою АДРЕСА_4 , а також документів законності проведеної реконструкції. У зв`язку із наведеним позивач змушений звернутись із даним позовом.

Відповідачі правом подати відзив не скористались.

Відповідачі ОСОБА_4 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулись із зустрічним позовом до Хмельницької міської ради про визнання за ними права власності на квартиру АДРЕСА_1 за набувальною давністю. В обґрунтування зустрічного позову зазначають, що у квартирі АДРЕСА_1 до 1980 року проживав свекор ОСОБА_2 по першому чоловіку, в подальшому в цій квартирі були зареєстровані ОСОБА_2 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .

ОСОБА_2 у 1980 році отримала ордер на вселення у квартиру АДРЕСА_5 . У період 1988-1992 ОСОБА_2 отримала ордер на вселення у квартиру АДРЕСА_6 , у квартирі АДРЕСА_7 продовжували проживати її родичі. У 1991-1993 роках у квартирі АДРЕСА_4 перебувала Хмельницька обласна організація національної спілки художників України і перебувала там до 2001-2002 років. Квартира АДРЕСА_4 перебувала в аварійному стані та потребувала капітального ремонту і з неї відбувались систематичні затоплення сусідів знизу. Керівником ЖЕК №1 був запропонований варіант обміну квартири АДРЕСА_4 на АДРЕСА_7 . Таким чином квартира АДРЕСА_4 надалась в користування сім`ї ОСОБА_12 , яка провела її капітальний ремонт та здійснила об`єднання з квартирою АДРЕСА_3 . А квартира АДРЕСА_7 була надана в користування Хмельницькій обласній організації національної спілки художників України до 2019 року.

Згодом квартира АДРЕСА_3 була приватизована, а обмін квартирами АДРЕСА_4 на АДРЕСА_7 мав бути зареєстрований і відповідне питання мало виноситись на засідання виконкому ХМР, однак у 2015 році керівник ЖЕК №1 був звільнений. Фактично ОСОБА_2 та члени її сім`ї користуються квартирою АДРЕСА_4 з 2002 року, здійснили її капітальний ремонт, замінили покрівлю, сплачують комунальні послуги. За ХМР квартира була зареєстрована лише 31.01.2025 року. Вважають, що вони добросовісно заволоділи квартирою АДРЕСА_4 , відкрито та добросовісно володіють і користуються нею (здійснили капітальний ремонт), а тому вважають, що наявні підстави для визнання за ними права власності на спірну квартиру за набувальною давністю.

Позивач-відповідач надав відзив на зустрічний позов, проти його задоволення заперечує, вказує, що якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутні безумовна умова набуття права власності добросовісність заволодіння майном. Відповідачі знали про неправомірність самовільного переселення із однієї квартири в іншу без прийняття відповідного рішення виконавчого комітету, видачі на неї відповідного ордеру та прописки за адресою, вказаною в ордері. Позивачами за зустрічним позовом не надано жодного документа, який підтверджує факт законності їх заселення у квартиру АДРЕСА_1 . Протиправність поведінки позивачів по зустрічному позову, яка полягає у самоправному зайнятті житлового приміщення, є підставою для їх виселення, а відсутність добросовісності відповідачів-позивачів під час заволодіння спірним майном звільняє від потреби аналізувати інші умови набуття права власності за набувальною давністю.

Ухвалою суду від 20.02.2025 року по справі вжито заходи забезпечення позову.

24.02.2025 року по справі відкрито провадження, призначено підготовче засідання.

17.04.2025 року зустрічну позовну заяву об`єднано в одне провадження із первинним позовом.

27.05.2025 року Виконавчим комітетом ХМР надано висновок органу опіки та піклування щодо доцільності виселення малолітнього ОСОБА_9 з квартири АДРЕСА_1 .

09.06.2025 року відмовлено в задоволенні клопотання відповідача-позивача про призначення судової будівельної експертизи.

09.06.2025 року справу призначено до слухання по суті.

В судовому засіданні представник позивачавідповідача вимоги первинної позовної заяви підтримала в повному обсязі, просила усунути перешкоди в користуванні квартирою шляхом виселення відповідачів-позивачів, оскільки вони безпідставно вселились у спірну квартиру. Проти вимог зустрічного позову заперечила, просила відмовити в їх задоволенні з підстав необґрунтованості.

В судовому засіданні представник відповідачів-позивачів проти вимог первинного позову заперечила, просила відмовити в його задоволенні. Зустрічну позовну заяву підтримала, просила визнати на відповідачами-позивачами право власності на спірну квартиру за набувальною давністю.

Представник третьої особи за первинним позовом в судове засідання не з`явився, подав заяву про слухання справи у його відсутності, при вирішенні спору просить врахувати висновок органу опіки та піклування щодо доцільності виселення малолітнього ОСОБА_9 з квартири АДРЕСА_1 .

Заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи та надані докази, оцінивши їх у сукупності, суд встановив наступні обставини та правовідносини.

Судом встановлено, що в комунальній власності територіальної громади міста Хмельницького перебуває квартира АДРЕСА_2 , що підтверджується рішенням виконавчого комітету Хмельницької міської ради № 125/А від 21.05.1987 та Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного державного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №411275721 від 04.02.2025.

З листа управляючої муніципальної компанії «Центральна» від 25.07.2024 № Л-74-15-24 Хмельницькій міській раді стало відомо про її самозахоплення мешканцями сусідньої квартири АДРЕСА_1 .

Актом обстеження об`єкта містобудування щодо дотримання законодавства, затвердженої містобудівної документації від 16.07.2024 було встановлено, що до квартири АДРЕСА_3 загальною площею 67,1 кв.м приєднано квартиру АДРЕСА_8 (нумерація та площа квартир вказана згідно з поверховим планом бюро технічної інвентаризації). При цьому вхідні двері в квартиру АДРЕСА_4 зі сходової площадки замуровані. Натомість влаштовано дверний проріз в несучій стіні між квартирами (між приміщеннями 11-2 та 10-8). Приміщення 11-2 та 11-3; 11-4 та 11-5 об`єднано шляхом демонтажу перегородок між ними. Приміщення 11-5 (кухня) та 11-6 (санвузол) використовуються як житлова кімната і кладовка відповідно.

На вимогу комісії, яка проводила обстеження, власники квартири АДРЕСА_3 не надали документів, які б підтверджували їх право власності чи користування на квартиру АДРЕСА_4 , а також документів, що підтверджують законність проведення реконструкції.

Згідно свідоцтва про право власності на житло від 10.08.2001, виданого відділом приватизації Хмельницького міськвиконкому, квартира АДРЕСА_9 належить на праві власності ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_13 .

Згідно листа відділу обліку та розподілу житлової площі Хмельницької міської ради від 10.09.2024 №Л-19-29-24 рішення про надання житла не приймалося та ордер на вселення в квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_2 чи будь - яким іншим особам не видавався.

Відповідно до п. 8 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» право власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб`єктів.

Відповідно до ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Згідно зі ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Ч. 1 ст. 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Ст. 328 ЦК України передбачає, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у користуванні його власністю.

Стаття 58 ЖК України, визначає, що на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення.

У відповідності до ст. 61 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення.

Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер.

Відповідно до ч. 1 ст. 109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом.

Згідно з ст. 116 ЖК України осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.

Такими, що самоправно зайняли жиле приміщення, вважаються особи, які вселилися до нього самовільно без будь-яких підстав, а саме без відповідного рішення про надання їм цього приміщення та відповідно ордера на житлове приміщення. Виселення цих осіб пов`язане з відсутністю у них будь-яких підстав для зайняття жилої площі.

Оскільки спірна квартира є квартирою державного житлового фонду, а відповідачі самоправно зайняли житлове приміщення і переобладнали його без відповідних дозволів та правових підстав, документів, які б підтверджували правомірність користування спірним майном, не надали, тому суд приходить до висновку, що вони підлягають виселенню з нього без надання іншого жилого приміщення.

Відтак, первинний позов є законним та обґрунтованим та підлягає задоволенню, а тому слід усунути перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом виселення з неї ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та будь-яких інших осіб. Привести квартиру АДРЕСА_1 до попереднього стану шляхом влаштування прорізу вхідних дверей зі сторони сходинкової клітини, блокування прорізу у внутрішній несучій стіні між квартирою АДРЕСА_3 та АДРЕСА_4 та влаштування міжкімнатних перегородок згідно даних технічної інвентаризації, що зазначені у Витягу з Реєстру будівельної діяльності щодо інформації про технічні інвентаризації Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва Т101:5261-3418-8985-749.

Щодо вимог зустрічного позову ОСОБА_4 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до Хмельницької міської ради про визнання за ними права власності на квартиру АДРЕСА_1 за набувальною давністю, то суд зазначає наступне.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.05.2019 року у справі №910/17274/17 зазначено сукупність обставин, які характеризують інститут набувальної давності.

Ч. 1 ст. 344 ЦК України зазначено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 Цивільного кодексу України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, потрібно враховувати, зокрема, що володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна у її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна. Володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалося протягом всього строку набувальної давності.

Звідси, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник.

Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном (у тому числі і про підстави для визнання договору про його відчуження недійсним), то незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном.

Враховуючи ту обставину, що відповідачам (позивачам по зустрічному позову) було відомо процедуру надання в користування житла комунальної власності для постійного проживання, оскільки, як зазначено у позові вона застосовувалася стосовно них декілька разів, тому позивачі знали або повинні були знати про неправомірність самовільного переселення із однієї квартири в іншу без прийняття відповідного рішення виконавчого комітету, видачі на неї відповідного ордеру та прописки за адресою, вказаною в ордері.

Так відповідно до вимог ст. 58 Житлового кодексу УРСР, який діяв на момент виникнення спірних правовідносин, на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської ради видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення.

На підставі ордеру повинна була бути проведена виписка з попереднього місця проживання і прописка за новим місцем проживання, зазначеним в ордері.

Проте, згідно інформації, вказаної в довідці №Л-03-13-25 від 05.02.2025, всі відповідачі-позивачі зареєстровані разом із членами своєї сім`ї протягом тривалого часу саме в квартирі АДРЕСА_6 .

Крім цього, згідно свідоцтва про право власності на житло, виданого відділом приватизації Хмельницького міськвиконкому від 10.08.2001, у власність всіх відповідачів-позивачів, передана саме квартира АДРЕСА_6 , в якій протягом тривалого часу зареєстровано їх місце постійного проживання.

Відповідачами-позивачами не надано належних та допустимих доказів, які би підтверджували законність їх заселення у квартиру АДРЕСА_1 .

Тоді як відповідно до положень ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. А ч. 2 ст. 78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Таким чином, протиправність поведінки відповідачів-позивачів, яка полягає у самоправному зайнятті житлового приміщення, не може слугувати підставою для визнання за ними права власності на спірну квартиру за набувальною давністю, а є підставою для їх виселення відповідно до вимог ст. 116 житлового кодексу УРСР.

Відсутність добросовісності у відповідачів-позивачів під час заволодіння ними спірним майном звільняє потреби аналізувати інші умови набуття права власності за набувальною давністю, передбачені статтею 344 Цивільного кодексу України (постанова Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року по справі № 910/17274/17).

За таких обставин по справі, із врахуванням викладеного, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_4 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до Хмельницької міської ради про визнання за ними права власності на квартиру АДРЕСА_1 за набувальною давністю.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 на користь Хмельницької міської ради слід стягнути по 757,00 грн. судового збору з кожного.

Керуючись ст.ст. 76-81, 258, 263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Первинну позовну заяву задоволити.

Усунути перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_10 шляхом виселення з неї ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та будь-яких інших осіб.

Привести двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 до попереднього стану шляхом влаштування прорізу вхідних дверей зі сторони сходинкової клітини, блокування прорізу у внутрішній несучій стіні між квартирою АДРЕСА_3 та АДРЕСА_4 та влаштування міжкімнатних перегородок згідно даних технічної інвентаризації, що зазначені у Витягу з Реєстру будівельної діяльності щодо інформації про технічні інвентаризації Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва Т101:5261-3418-8985-749.

Зустрічну позовну заяву залишити без задоволення.

Стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 на користь Хмельницької міської ради в рівних частках з кожного 6056 грн. судового збору.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Хмельницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення суду.

Повний текст рішення суду виготовлено 01.12.2025 року.

Суддя: