Справа №: 398/1471/16-ц
провадження №: 6/398/190/25
УХВАЛА

Іменем України

"01" грудня 2025 р. м. Олександрія

Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області в складі:

головуючого судді Шинкаренко І.П.

за участю секретаря судового засідання Черткова А.О.,

розглянувши подання заступника начальника Олександрійського відділу державної виконавчої служби в Олександрійському районі Кіровоградської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Бєлової Дар`ї Сергіївни про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України,

ВСТАНОВИВ

Заступник начальника Олександрійського відділу державної виконавчої служби в Олександрійському районі Кіровоградської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Бєлова Д.С. звернулася до судуіз поданням про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України без вилучення закордонного паспорту до повного виконання постанови державного виконавця Петрівського РВ ДВС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) від 28.01.2019 № 57476044, постанови державного виконавця Петрівського РВ ДВС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) від 28.01.2019 № 57476044, виконавчого листа Олександрійського міськрайонного суду № 398/3574/21 від 21.12.2021 року, постанови державного виконавця Петрівського РВ ДВС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) від 28.01.2019 № 57497885, виконавчого листа Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області № 2/398/161/17 від 30.03.2018 року, виконавчого листа Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області №398/1471/16-ц від 30.03.2018 у зведеному виконавчому провадженні № 70399904.

Подання мотивоване тим, що на виконанні у заступника начальника Олександрійського відділу державної виконавчої служби в Олександрійському районі Кіровоградської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) перебуває зведене виконавче провадження № 70399904, до складу якого входять:

ВП №63201845, що відкрите 08.10.2020 року на підставі постанови державного виконавця Петрівського РВ ДВС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) від 28.01.2019 №57476044 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у сумі 32,00 грн;

ВП №63202147, що відкрите 08.10.2020 року на підставі постанови державного виконавця Петрівського РВ ДВС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) від 28.01.2019 №57476044 про стягнення з ОСОБА_1 витрат виконавчого провадження у сумі 196,40 грн;

ВП №68401461, що відкрите 27.01.2022 року на підставі виконавчого листа №398/3574/21 від 21.12.2021 року, виданого Олександрійським міськрайонним судом Кіровоградської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави в особі Кіровоградського регіонального управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» заборгованості за кредитним договором №274 від 27.12.2005 року у сумі 66 641 грн 10 коп., з яких: сума основного боргу (тіло кредиту) за період з першого кварталу 2016 року до 01.06.2021 року 44 857,12 грн, сума боргу за пенею 21 783,98 грн;

ВП №63202625, що відкрите 06.10.2020 року на підставі постанови державного виконавця Петрівського РВ ДВС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) від 28.01.2019№57497885 про стягнення з ОСОБА_1 витрат виконавчого провадження у сумі 196,40 грн;

ВП №64081432, що відкрите 11.01.2021 року на підставі виконавчого листа №2/398/161/17 від 30.03.2018 року, виданого Олександрійським міськрайонним судом Кіровоградської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь прокуратури Кіровоградської області судового збору у сумі 1378,00 грн;

ВП №67819066, що відкрите 08.12.2021 року на підставі виконавчого листа №398/1471/16-цвід 30.03.2018 року, виданого Олександрійським міськрайонним судом Кіровоградської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави в особі Кіровоградського регіонального управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» заборгованості за кредитним договором у сумі 68887,76 грн. За вказаними виконавчими документами боржником є ОСОБА_1 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , який згідно матеріалів виконавчого провадження є громадянином Україна.

22.11.2022 року винесено постанову про об`єднання виконавчих проваджень у зведене виконавче провадження №70399904.

Державним виконавцем періодично здійснювалися заходи щодо перевірки майнового стану боржника, встановлення джерел отримання доходів, неодноразово здійснено виклики боржника, на які він не з`являється.

20.11.2025 боржником подано заяву про ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження № 67819066 та №64081432 та зняття фотокопій. 20.11.2025 боржник ознайомився із зазначеними виконавчими провадженнями та зробив фотокопії.

24.11.2025 направлено запит до Державної прикордонної служби щодо перетину боржником державного кордону. Згідно з відповіддю на запит боржник з 08.12.2021 по 24.11.2025 перетинав кордон двічі: 17.04.2025 та 01.05.2025.

Як зазначає заявник сукупність цих обставин дає підстави вважати, що ОСОБА_1 відомо про виконавчі провадження, де він є боржником, він має можливість сплачувати заборгованість, оскільки наявні кошти для перетину державного кордону, однак наразі боржник ігнорує зобов`язання за вказаними виконавчими документами та навмисно не виконує їх, тобто ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього. На сьогоднішній день жодного рішення боржником не виконано, декларацію не надано, будь-яких дій, спрямованих на виконання не здійснено, документи виконавчого провадження не отримує. Боржник не вживає жодних заходів для погашення заборгованості, навіть частково. Тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України не порушуватиме його права як боржника, оскільки таке обмеження передбачене законодавством України і зумовлено ухиленням від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, виконання якого очікується стягувачами, які вправі вимагати його виконання в найкоротші строки.

З огляду на наведене, заявник вважає, що наявні підстави для тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України до виконання зобов`язань за виконавчими документами.

Суд розглянув подання у відсутність державного виконавця, який повідомлявся про розгляд справи та боржника, оскільки таке подання розглядається негайно відповідно до положень ст. 441 ЦПК України.

Дослідивши матеріали подання, суд дійшов висновку, що подання не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Статтею 441 ЦПК України передбачено, що тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні. Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена судом за місцем виконання відповідного рішення за поданням державного або приватного виконавця. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Закон України від 21.01.1994 року «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» (далі Закон) регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв`язання спорів у цій сфері.

Статтею 6 цього Закону передбачено, що право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов`язань.

Право державного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон виникає лише у разі ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобов`язань, тобто наявність лише самого зобов`язання не наділяє державного виконавця правом на звернення до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за кордон.

За переконанням суду обставини, які є предметом посилання суб`єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, як на підставу його вимог, в розумінні положення ст. 12 ЦПК України, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе за умови доведення факту ухилення боржника від виконання зобов`язання.

Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України орієнтує суди на те, що законом передбачені юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявністю факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання, тому з метою всебічного і повного з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин підлягає з`ясуванню судом, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання у повному обсязі або частково.

На думку суду, особа, яка має невиконані зобов`язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне. Наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб`єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Оскільки, відповідно до положень ст.441 ЦПК України, подання розглядається судом негайно, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб, тому особа, стосовно обмеження права якої внесено подання, фактично позбавлена можливості довести суду, що нею було вжито усіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання, тому саме на державного виконавця покладається тягар доказування.

Відповідно до ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави має право вільно пересуватися і вільно вибирати місце проживання в межах цієї території. Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включаючи свою власну.

На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також, ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Також суд враховує правову позицію Верховного Суду України, викладену в узагальненні судової практики щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України від 01.02.2013, що ухилення від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), вжите у п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в`їзду в Україну громадян України» та у п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», означає з об`єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов`язків. У зв`язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України. Особа, яка має невиконані зобов`язання не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

З наведеного вбачається, що ухиленням від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням суду, є будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини.

Отже, право на звернення до суду із поданням про обмеження боржника у праві виїзду за межі України виникає у державного виконавця лише у випадку доведення і обґрунтування факту умисного ухилення останнього від виконання своїх зобов`язань. Сам факт відкриття виконавчого провадження та невиконання боржником зобов`язання самостійно не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього судовими рішеннями обов`язків.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що державним виконавцем не доведено, а судом не встановлено факту ухилення ОСОБА_1 від виконання зобов`язань за виконавчими документами.

З аналізу наданих державним виконавцем матеріалів вбачається, що такі містять фактичні дані щодо перебігу вчинених дій, спрямованих на примусове виконання виконавчих документів, однак не містять доказів про вчинення боржником саме умисних дій, спрямованих на приховання грошових коштів, рухомого та нерухомого майна, інших цінностей, а також про ухилення від виконання зобов`язань, покладених на нього державним виконавцем у зв`язку з примусовим виконання рішення суду.

У матеріалах подання відсутні відомості про повідомлення боржника у належний спосіб з відкриттям виконавчих проваджень № 63201845, № 63202147, № 63202625. Разом з тим, матеріалами виконавчого провадження, долученими до подання, підтверджується, що боржник лише 20.11.2025 року ознайомився із матеріалами виконавчих проваджень № 67819066 та № 64081432, що також свідчить про виявлення останнім зацікавленості щодо наявних зобов`язань.

Суд зазначає, що на момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об`єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

Натомість, надані державним виконавцем докази того, що боржник не з`являється на виклики та не має майна (коштів), на які може бути звернено стягнення, не є достатніми для того, щоб застосувати у даній справі такий виключний захід забезпечення виконання як тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України.

Більш того, в матеріалах виконавчого провадження та в поданні державного виконавця відсутні будь-які докази, які б свідчили про навмисне перешкоджання виконанню судового рішення або приховування активів чи майна з боку боржника

Зважаючи на це, застосування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України становитиме непропорційне втручання у права та законні інтереси боржника.

Крім того, в поданні не наведено обґрунтувань того, що саме зазначений захід сприятиме виконанню виконавчих проваджень.

Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку, що державний виконавець передчасно звернувся з поданням до суду про вжиття крайнього заходу забезпечення здійснення виконавчого рішення суду - обмеження боржника у його конституційному праві - праві виїзду за кордон.

Аналізуючи зазначене в сукупності, враховуючи вимоги Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», яким регулюється порядок та випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України, суд дійшов висновку, що державним виконавцем не доведено ухилення боржника від виконання наявних зобов`язань шляхом свідомих та цілеспрямованих дій, направлених на ігнорування виконання зобов`язань за виконавчими документами, а також не вбачається наявності обґрунтованого припущення, що вирішення питання про заборону боржникові виїзду за кордон сприятиме виконанню зобов`язання, а встановлені судом обставини про нетривалий період з моменту ознайомлення боржника з матеріалами виконавчого провадження до звернення державного виконавця до суду із зазначеним поданням, свідчать про передчасний характер такого, у зв`язку з чим подання задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст.33, 43 Конституції України, ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», ст.260-261, ст.441 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ

У задоволенні подання заступника начальника Олександрійського відділу державної виконавчої служби в Олександрійському районі Кіровоградської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Бєлової Дар`ї Сергіївни про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя І.П. Шинкаренко