Провадження № 2/686/7364/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

27 листопада 2025 року м. Хмельницький

Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області

в складі: головуючого судді Стефанишина С.Л.,

при секретарі судового засідання Гайдуку А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Хмельницький цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» до ОСОБА_1 про стягнення 3 % річних, -

встановив:

11.08.2025 року ТзОВ «Кей-Колект» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення 3 % річних у розмірі 3742,85 доларів США, в обґрунтування якого зазначено, що рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 13.02.2012 р. по справі №2/2218/8434/11 позов ПАТ «Укрсиббанк» задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсиббанк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту №0 від 11.07.2006 р. в розмірі 25 468,59 доларів США.

12 грудня 2011 року між Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кей Колект» укладено Договір Факторингу, за яким до ТОВ «Кей Колект» перейшло право вимоги за кредитним договором №0 від 11.07.2006 р.

З моменту ухвалення Хмельницьким міськрайонним судом рішення від 13.02.2012 року, Відповідачем заборгованість не погашалась, що відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України є підставою для нарахування 3% річних та на суму простроченого грошового зобов`язання.

В зв`язку з вищезазначеним сума 3 % річних нарахованих Відповідачу на суму простроченого зобов`язання зі сплати заборгованості за період з 02.04.2017 р. по 23.02.2022 р. складає 3 742,85 доларів США, яку позивач просить стягнути з відповідача разом із судовими витратами.

Ухвалою судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 21.08.2025 року провадження по справі відкрито та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Позивач в судове засідання не з`явився, представник позивача подав до суду заяву, в якій просив позов задовольнити, щодо заочного розгляду справи не заперечив.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про час і місце судового розгляду повідомлявся у встановленому законом порядку, причини неявки суду невідомі.

Таким чином, оскільки проти цього не заперечує сторона позивача, керуючись положеннями ст.280 ЦПК України, суд ухвалив проводити заочний розгляд справи.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом об`єктивно встановлено, що 11 липня 2006 року між ОСОБА_1 та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» правонаступником якого став ПАТ «УкрСиббанк» був укладений договір про надання споживчого кредиту №0 (далі Кредитний договір), відповідно до якого Банк надав Позичальнику у позику грошові кошти у сумі 25930,00 доларів США, а Позичальник зобов`язувався повернути кредит у повному обсязі не пізніше 10 липня 2007 року згідно з графіком повернення кредиту та сплатити за користування кредитом проценти у розмірі 11,8% річних.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 13.02.2012 р. по справі №2/2218/8434/11 позов ПАТ «Укрсиббанк» задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсиббанк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту №0 від 11.07.2006 р. в розмірі 25 468,59 доларів США.

Станом на даний час вищевказане рішення суду не виконано.

12 грудня 2011 року між Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кей Колект» укладено Договір факторингу № 1, згідно умов п. 1.1. якого, клієнт зобов`язався передати у власність фактору, а фактор - прийняти права вимоги та в їх оплату надати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату та на умовах, визначених цим договором.

Відповідно до умов п. 1.4 договору факторингу одночасно з відступленням прав вимоги до фактора перейшли усі права клієнта за всіма договорами забезпечення.

Згідно із додатком № 1 (перелік первинних договорів) до договору факторингу № 1 від 12 грудня 2011 року до ТОВ «Кей Колект» перейшло право вимоги за кредитним договором №0 від 11.07.2006 р.

З моменту ухвалення Хмельницьким міськрайонним судом рішення від 13.02.2012 року, відповідачем заборгованість не погашалась, про що свідчить відповідна довідка-розрахунок заборгованості.

Відповідно до частини першої статті 14 ЦК України, цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

За змістом положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Положеннями статті 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Зокрема, статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу.

Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові .

При цьому в статті 625 ЦК України визначено загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Норми цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Зазначений висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі №686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18).

Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі №444/9519/12 (провадження №14-10цс18), від 04.07.2018 у справі №310/11534/13-ц (провадження №14-154цс18), від 31.10.2018 у справі №202/4494/16-ц (провадження №14-318цс18), якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі статті 1050 ЦК України. Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі №310/11534/13-ц (провадження №14-154цс18), від04.06.2019 у справі №916/190/18 (провадження №12-302гс18).

Крім того, згідно з висновками Великої Палати Верховного Суду які викладено у постанові від 26.01.2021 у справі №522/1528/15-ц (провадження 14-67цс20) закон не пов`язує припинення поруки з прийняттям судом рішення про стягнення з боржника або поручителя боргу за зобов`язанням, забезпеченим порукою. У постанові від 26.01.2021 Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку, сформульованого в постанові від 31.102018 у справі №202/4494/16-ц (провадження №14-318цс18), згідно з яким наявність рішення суду про стягнення кредитної заборгованості саме по собі свідчить про закінчення строку дії договору; на правовідносини, які виникають після ухвалення рішення про стягнення заборгованості, порука не поширюється, якщо інше не встановлене договором поруки та зазначила, що "наявність рішення суду про стягнення кредитної заборгованості свідчить, що суд дійшов висновку про те, що строк виконання зобов`язання настав, причому саме за тією вимогою, яку задоволено судом, та встановив наявність обов`язку відповідача (відповідачів) сплатити заборгованість. Рішення суду про стягнення заборгованості, у тому числі з поручителя, не змінює змісту у відповідного правовідношення - характер та обсяг прав і обов`язків сторін залишаються незмінними, додається лише ознака безпосередньої можливості примусового виконання. До моменту здійснення такого виконання або до припинення зобов`язання після ухвалення судового рішення з інших підстав (наприклад, унаслідок зарахування зустрічних однорідних вимог) відповідне зобов`язання продовжує існувати. Отже, саме по собі набрання законної сили рішенням суду про стягнення з боржника або поручителя заборгованості за кредитним договором не змінює та не припиняє ані кредитного договору, ані відповідного договору поруки, доки не виникне договірна чи законна підстава для такого припинення.

Згідно наданого позивачем розрахунку сума 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 02.04.2017 року по 23.02.2022 року становить 3742,85 доларів США.

Вказаний вище розрахунок суд сприймає як вірний та такий, що відповідає фактичним обставинам справи.

За таких обставин суд приходить до висновку, що поданий позивачем позов про стягнення з відповідача 3% річних в порядку ч.2 ст.625 ЦК України є обґрунтованим та підлягає задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2422,40 грн.

Керуючись ст.ст. 2, 12, 13, 76, 81, 141, 247, 258, 259, 263-265, 280 ЦПК України, ст.ст.525, 526, 611, 625, 1048, 1050, 1054 ЦК України, суд, -

ухвалив:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» до ОСОБА_1 про стягнення 3 % річних задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» (, адреса: 01103, м.Київ, вул.Менделєєва, 12, офіс 94/1) 3% річних в розмірі 3742,85 доларів США та судовий збір у розмірі 2422,40 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Хмельницького апеляційного суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення суду складено 27.11.2025 року.

Суддя Сергій Стефанишин