Справа № 522/7948/23-Е
Провадження № 2/522/406/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2025 року Приморський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Абухіна Р.Д.,

за участю секретаря судового засідання Гудзюк Ю.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

24.04.2023 до суду надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики сформовано в Електроному суді 22.04.2025, по якому просить:

стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_2 , ОСОБА_4 суму основного боргу у розмірі 3878700 гривень;

стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_2 , ОСОБА_4 3% річних у розмірі 830688,25 гривень;

стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_2 , ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судові витрати (судовий збір та комісія банку) у розмірі 13688,40 гривень.

Мотивує вимоги тим, що 24.12.2013 року відповідач ОСОБА_2 взяв у позивачки ОСОБА_1 в борг 70000 (сімдесят тисяч) доларів США, про що написав відповідну розписку. При цьому взяв на себе зобов`язання повернути позивачці борг після продажу своєї квартири. 13.07.2020 року відповідач ОСОБА_2 взяв у позивачки ОСОБА_1 в борг 35000 (тридцять п`ять тисяч) доларів США, про що написав відповідну розписку. При цьому взяв на себе зобов`язання повернути позивачці борг після продажу своєї квартири. Однак, до сьогоднішнього часу, відповідач ОСОБА_2 взяті на себе зобов`язання не виконав, та борг позивачці не віддав. Крім того, 18.07.1997 року між відповідачкою, ОСОБА_4 , та відповідачем ОСОБА_2 було укладено шлюб, який був зареєстрований у Міському відділі реєстрації актів громадського стану Одеського обласного управління юстиції, актовий запис № 694. Після укладення шлюбу ОСОБА_5 взяла прізвище ОСОБА_6 . 14.07.2020 року шлюб між відповідачкою ОСОБА_4 та відповідачем ОСОБА_2 було розірвано. Позивачка ОСОБА_1 вважає, що має всі процесуальні права звернутися до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_4 з позовною вимогою про стягнення солідарно з них боргів за договорами позики у розмірі еквіваленту 70000 та 35000 доларів США у гривнях по курсу НБУ на момент ухвалення рішення у справі. Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя. Грошова сума зазначена у розписці відповідача ОСОБА_2 від 24.12.2013 року у розмірі еквіваленту 70000 доларів США підлягає солідарному стягненню з відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_4 на користь позивачки ОСОБА_1 у зв`язку з невиконанням боржниками своїх зобов`язань взятих цією розпискою. Грошова сума зазначена у розписці відповідача ОСОБА_2 від 13.07.2020 року у розмірі еквіваленту 35000 доларів США підлягає стягненню з відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_4 на користь позивачки ОСОБА_1 у зв`язку з невиконанням боржниками своїх зобов`язань взятих цією розпискою.

Ухвалою Приморського районного суду міста Одеси від 26.04.2023 позов залишено без руху, а 10.05.2023 надійшла заява про усунення недоліків.

10.05.2023 до суду надійшло клопотання про витребування доказів.

18.05.2023 від представника ОСОБА_1 до суду надійшло клопотання про надання дозволу долучити до матеріалів справи оригінали розписок в паперовій формі від 24.12.2013 року, згідно якої відповідач ОСОБА_2 взяв у позивачки ОСОБА_1 в борг 70000 доларів США та від 13.07.2020 року, згідно якої відповідач ОСОБА_2 взяв у позивачки ОСОБА_1 в борг 35000 доларів США.

За результатами автоматизированного розподілу справа передана на розгляд судді Приморського районного суду м. Одеси Шестаковій Я.В..

Ухвалою від 19.05.2023 по справі відкрито провадження.

20.06.2023 до суду надійшла заява про забезпечення позову, а ухвалою від 21.06.2023 відмовлено в забезпечені позову.

22.06.2023 до суду надійшло клопотання представника відповідачки ОСОБА_1 про залишення заяви про витребування доказів у справі від 09.05.2023 без розгляду.

25.07.2023 до суду надійшов відзив від представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Лашкевича Д.В., в якому просить відмовити у задоволені позову.

11.09.2023 до суду надійшли доповнення до відзиву на позовну заяву.

Ухвалою Приморського районного суду міста Одеси від 06.11.2023 справа прийнята до провадження судді Ковтун Ю.І., за результатами повторного автоматизиванного авторозподілу.

Ухвалою того ж суду від 22.05.2024 року припинено процедуру врегулювання спору за участю судді та поновлено провадження, справу передано для визначення ішого судді.

Ухвалою того ж суду від 27.05.2024 року справа прийнята до розгляду суддею ОСОБА_7 ..

Ухвалою від 26 травня 2025 року справа прийнята до провадження судді Абухіна Р.Д., в зв`язку зі звільненням судді ОСОБА_7 ..

В судовому засіданні позивачка та ії представник підтримали позовні вимоги.

Представник відповідача ОСОБА_2 заперечував проти позову.

Відповідачка ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилась, про день, місце та час розгляду справи повідомлена належним чином, подавала заяву про розгляд справи без ії участі.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні фактичні обставини справи.

В ході судового розгляду встановлено, що 24.12.2013 року відповідач ОСОБА_2 взяв у позивачки ОСОБА_1 в борг 70000 (сімдесят тисяч) доларів США, про що написав відповідну розписку.

Зазначені кошти зобов`язався повернути позивачці після продажу своєї квартири.

13.07.2020 року відповідач ОСОБА_2 взяв у позивачки ОСОБА_1 в борг 35000 доларів США, про що написав відповідну розписку. При цьому взяв на себе зобов`язання повернути позивачці борг після продажу своєї квартири.

Однак, відповідач ОСОБА_2 взяті на себе зобов`язання не виконав та борг позивачці не повернув.

18.07.1997 року між відповідачкою, ОСОБА_4 та відповідачем ОСОБА_2 було укладено шлюб, який був зареєстрований у Міському відділі реєстрації актів громадського стану Одеського обласного управління юстиції, актовий запис №694. Після укладення шлюбу позивачка ОСОБА_5 взяла прізвище ОСОБА_6 . (Свідоцтво про укладення шлюбу на бланку серії НОМЕР_1 ).

14.07.2020 року шлюб між відповідачкою ОСОБА_4 та відповідачем ОСОБА_2 було розірвано. (Свідоцтво про розірвання шлюбу на бланку серії НОМЕР_2 ).

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_4 з позовною вимогою про стягнення солідарно з них боргів за договорами позики у розмірі еквіваленту 70000 та 35000 доларів США у гривнях по курсу НБУ на момент ухвалення рішення

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим. Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (пункт 2 частини першої статті 1046 ЦК України). Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій статті 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також прямої вказівки на солідарну відповідальність подружжя за зобов`язаннями, що виникають з правочинів, вчинених в інтересах сім`ї».

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 березня 2020 року в справі № 355/1301/18 (провадження № 61-15895св19).

У жовтні 2020 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до Шевченківського районного суду м. Чернівці з позовом до ОСОБА_2 , в якому просила стягнути на її користь 105 000 дол. США у гривні по курсу НБУ на день ухвалення рішення. В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що 24.12.2013 року позичила відповідачу 70 000 дол. США, а 13.07.2020 року 35 000 дол. США, про що складено відповідні розписки, а останній взяв на себе зобов`язання повернути вказані кошти після продажу власної квартири. Посилаючись на те, що на час звернення до суду з цим позовом відповідач позику не повернув, ОСОБА_1 просила позовні вимоги задовольнити.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 21 квітня 2022 року позов ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову суму у розмірі еквівалентну 105 000 дол. США у гривнях по курсу НБУ на день ухвалення рішення у справі в розмірі 3 071 764,50 грн. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погоджуючись із рішеннями суду першої інстанції ОСОБА_8 , який діяв в інтересах відповідача ОСОБА_2 , подав апеляційну скаргу, в якій просив зазначене рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Постановою Чернівецького апеляційного суду від 08.07.2022 року апеляційна скарга Лашкевича Дмитра Володимировича, який діє в інтересах ОСОБА_2 , задоволена частково. Рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 21 квітня 2022 року скасовано та ухвалено нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати в розмірі 15 765 грн.

Як вбачається з Постанови Чернівецького апеляційного суду від 08.07.2022 року,

судом апеляційної інстанції були встановлені наступні обставини: «Судом першої інстанції вірно встановлено та підтверджується матеріалами справи, що згідно оригіналу розписки від 24.12.2013 року ОСОБА_9 взяв у ОСОБА_1 70 000 дол. США та зобов`язується їх віддати після продажу квартири. З оригіналу розписки від 13.07.2020 року вбачається, що ОСОБА_2 (паспорт НОМЕР_3 ) 13.07.2020 року взяв у ОСОБА_1 35 000 дол. США та зобов`язується їх віддати після продажу квартири.

Висновком експерта Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз №21 4907 від 10 грудня 2021 року встановлено, що рукописні тексти у розписках від 24.12.2013 року та від 13.07.2020 року, а також підписи від імені ОСОБА_2 , розміщені нижче текстів розписок праворуч від цифрових рукописних записів із зазначенням дати «24.12.2013» у розписці від 24.12.2013 та «13.07.2020» у розписці від 13.07.2020, виконані самим ОСОБА_2 .

Таким чином, суд першої інстанції оцінивши надані розписки, заперечення відповідача ОСОБА_2 та висновок експерта Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз №21-4907 від 10 грудня 2021 року зробив правильний висновок про те, що між сторонами дійсно укладено договір позики, за яким ОСОБА_2 отримав двічі від ОСОБА_1 в борг кошти на загальну суму 105 000 дол.США, а доводи апеляційної скарги таких висновків не спростовують, а зводяться лише до заперечень на підставі припущень.

Однак, встановивши, що надані позивачем розписки містять від 24.12.2013 року прізвище, ім`я позичальника та прізвище ім`я та по батькові позикодавця, дату складання розписки (24.12.2013 року) та зобов`язання повернути грошові кошти після продажу квартири, а від 13.07.2020 року прізвище ім`я та по батькові позивальника та позикодавця, номер паспорта позичальника, дату складання розписки (13.07.2020 року) та зобов`язання повернути грошові кошти після продажу квартири, суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про задоволення позову, оскільки судом неправильно застосовано норми права, які регулюють спірні правовідносини.

З огляду на вказані вище норми матеріального права та виходячи з обставин, встановлених судом першої інстанції, зокрема з того, що у наданих розписках, складених 24.12.2013 року та 13.07.2020 року, позичальник (відповідач у справі) зобов`язався повернути грошові кошти після продажу квартири, у зв`язку з чим колегія суддів вважає, що позов задоволенню не підлягає, оскільки не настав строк виконання зобов`язання, визначений у розписках.

Постановою суду апеляційної інстанції, апеляційний суд, також, зробив висновок про момент настання строку пред`явлення позову ОСОБА_1 за розписками від 24.12.2013 року та від 13.07.2020 року.

За приписами ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

В силу ст.251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду. У відповідності до приписів ст.252 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України).

Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті).

Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта статті 631 ЦК України).

Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» визначені у статті 530 ЦК України.

Згідно з приписами частини першої цієї статті, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (див. постанову Верховного Суду від 30 червня 2021 року у справі №757/71829/17-ц.

Належних та допустимих доказів продажу будь-якої квартири ОСОБА_2 , яка належало йому на праві власності матеріали справи не місять.

Аналіз ст. 252 ЦК України дає можливість прийти до висновку, що термін виконання зобов`язання може пов`язуватися з подією, яка неминуче має настати. За змістом розписок, така подія пов`язана з відчуженням квартири боржника, що не вважається подією, яка має неминуче настати, оскільки пов`язана із волевиявленням власника на таку дію. Тобто термін (строк) виконання боржником обов`язку повернення коштів зазначений в розписках не встановлений, а пов`язаний з пред`явленням вимоги.

Позивачка ОСОБА_1 18.10.2022 року, направила відповідачу ОСОБА_2 заяву з вимогою про повернення позичених у неї грошових коштів у розмірі 105000 доларів США за розписками від 24.12.2013 року, та від 13.07.2020 року. Доказом зазначеному, є Свідоцтво, видане приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чапським А.Е. від 27.10.2022 року, зареєстрованого в реєстрі за №628. Однак, відповідач ОСОБА_2 свої зобов`язання за договорами позики від 24.12.2013 року та від 13.07.2020 року не виконав.

Нотаріально посвідченою заявою від 14.11.2022 року відповідач ОСОБА_2 підтвердив, що отримав вимогу від позивачки ОСОБА_1 про повернення їй боргу у розмірі 105000 США за розписками від 24.12.2013 року та від 13.07.2020 року.

Щодо 3% річних.

Частиною 1 ст. 623 ЦК України передбачено, що боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Постанову Великої Палати Верховного Суду від 11.04.2018 № 758/1303/15-ц та Постанову Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 № 703/2718/16-ц (провадження № 14 241цс19).

Верховний Суд акцентував на наступному: «Проценти, встановлені статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання.

Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною другою статті 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання.

Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Окрім цього важливо пам`ятати, що ст.625 ЦК України визначає загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання. Тобто, дія цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, що регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Необхідно стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3% річних від позичених коштів з 15.12.2022 по 21.04.2023, що складає 40806,05 гривень. У задоволенні решти вимог щодо стягнення 3 % річних необхідно відмовити, т.я. ОСОБА_2 вимоги про повернення боргу отримав 14.11.2022 року. Борг протягом 30 днів не повернув, до суду позивач звернувся через підсистему «Електронний суд»22.04.2023.

Крім того, суд не приймає до уваги доводи позивачки, щодо стягнення суми бору у солідарному порядку.

Суду не надані належні та допустимі докази, що суму позики ОСОБА_2 брав в інтересах сім`ї та дружина ОСОБА_4 надала згоду на отримання цих коштів, тому у задоволені вимог до ОСОБА_4 необхідно відмовити.

Також, необхідно стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 13688,40 гривень

Керуючись ст.ст. 263-265, 268, 280-283 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму основного боргу у розмірі 3 878 700 гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3 % річних у розмірі 40 806,05 гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 13688,40 гривень

У задоволені решти вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суду складено 28.11.2025 в звязку з відключеням електропостачання.

Суддя Р.Д. Абухін13.11.25