Справа № 535/875/25
Провадження № 2/535/479/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

01 грудня 2025 року с-ще Котельва

Котелевський районний суд Полтавської області
у складіголовуючого суддіМальцева С.О.,
за участю секретаря судового засідання Білик Н.О.

Справа № 535/875/25

розглянувши у спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНЧЕР» про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за дні невикористаної відпустки, моральної шкоди та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

установив:

12 вересня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ «ІНЧЕР», в якому просить: стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНЧЕР», , юридична адреса: Полтавська область, Кременчуцький район, м. Кременчук, вул. Халаменюка, 8, офіс 526, на мою користь (IBAN: НОМЕР_1 , отримувач: Хоменко Олександр Анатолійович, ІПН: НОМЕР_2 ) заборгованість по виплаті заробітної плати за період часу з 15.11.2024 року до 16.06.2025 року у сумі - 56923,12 грн (п?ятдесят шість тисяч дев?ятсот двадцять три гривень дванадцять копійок); стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНЧЕР», , юридична адреса: Полтавська область, Кременчуцький район, м. Кременчук, вул. Халаменюка, 8, офіс 526, на мою користь (IBAN: НОМЕР_1 , отримувач: ОСОБА_1 , ІПН: НОМЕР_2 ) компенсацію за невикористані 23 дні щорічної відпустки у сумі - 7771,89 (сім тисяч сімсот сімдесят одна гривень вісімдесят дев?ять копійок); стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНЧЕР», , юридична адреса: Полтавська область, Кременчуцький район, м. Кременчук, вул. Халаменюка, 8, офіс 526, на мою користь (IBAN: НОМЕР_1 , отримувач: Хоменко Олександр Анатолійович, ІПН: НОМЕР_2 ) середній заробіток за час затримки розрахунку, починаючи з 16.06.2025 року по день фактичного розрахунку чи винесення остаточного рішення у судовій справі; стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНЧЕР», , юридична адреса: Полтавська обл., Кременчуцький район, м. Кременчук, вул. Халаменюка, 8, офіс 526, на мою користь (IBAN: НОМЕР_1 , отримувач: ОСОБА_1 , ІПН: НОМЕР_2 ) моральну шкоду у сумі 20000,00 грн (двадцять тисяч гривень).

Позивач мотивує позов тим, що він у період часу з 15 червня 2023 року (наказ про прийняття на роботу від 13.06.2023 №411-К) по 16 червня 2025 року (наказ про припинення трудового договору від 16.06.2025 №232-К) знаходився у трудових відносинах з Товариством з обмеженою відповідальністю «ІНЧЕР» юридична адреса: 39600, Полтавська область, Кременчуцький район, місто Кременчук, вулиця Халаменюка, 8, офіс 526, (далі - Товариство) та працював на посаді «оператор заправних станції 3 розряду», підрозділ «АЗС N? 12». У другій половині листопада 2024 року Товариство припинило виплачувати заробітну плату але він продовжував працювати та виконувати свої посадові обов?язки, оскільки Товариство повідомило про тимчасову відсутність коштів на рахунковому рахунку та обіцяло здійснити розрахунок в найближчий час. У зв?язку з чим, Товариство, після сплину 7 (семи) місяців, так і не виплатило заробітної плати шляхом перерахування коштів на особистий картковий рахунок в банку, через що, 16.06.2025 року, позивач був вимушений звільнитися з роботи, згідно п. 1 ст. 36 КЗпП (за згодою сторін) на підставі власної заяви. Після звільнення, позивачу було видано лише трудову книжку, жодних інших документів (повідомлень) від Товариства він не отримував.

07.08.2025 року, позивач звернувся до Північно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці Державної служби України з питань праці із зверненням, що було зареєстровано під вхідним номером ХO-19133924 від 07.08.2025 року щодо порушення вимог законодавства про працю ТОВ «ІНЧЕР» в частині невиплати заборгованої заробітної плати та розрахункових коштів при звільненні.

13.08.2025 року, позивач отримав відповідь від Міжрегіонального управління з вихідним номером ПНС/3.1/975-3В-25 від 13.08.2025 року за електронним цифровим підписом заступника начальника Міжрегіонального управління Голуба Є.В., в ході проведення позапланової перевірки Міжрегіональним управлінням, встановлено, що в Товаристві має місце порушення вимог ч. 1 ст. 10 3У «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» в частині невиплати заробітної плати працівникам на умовах, визначених трудовим договором.

Окрім цього, посадовою особою Міжрегіонального управління було направлено запит до Товариства, згідно «особового рахунку працівника» та Довідки, підписаної директором та головним бухгалтером Товариства наданої Міжрегіональному управлінню, мені було нараховано наступну заробітну плату: за листопад 2024 року в сумі - 11394,14 грн, за грудень 2024 року в сумі - 10944,42 грн, за січень 2025 року в сумі - 10962,60 грн, за лютий 2025 року в сумі - 8934,55 грн, за березень 2025 року в сумі - 10198,44 грн, за квітень 2025 року в сумі - 8608,97 грн, за червень 2025 року нарахована компенсація за невикористану відпустку в сумі - 7771,89 грн. Згідно відомостей від 15.01.2025 року Товариством була виплачена заробітна плата за першу половину листопада 2024 року в сумі 4120,00 грн шляхом перерахування коштів на особистий картковий рахунок в банку. Інших документів, підтверджуючих факт виплати коштів належних позивачу при звільненні, адміністрацією Товариства на вимогу Міжрегіонального управління не надано (відсутні). Позивач неодноразово звертався з проханням до уповноважених осіб Товариства про повний розрахунок заборгованості але мені було відмовлено, у зв?язку з відсутністю коштів на розрахунковому рахунку Товариства, при цьому, мені зазначили, що заборгована сума буде виплачена після надходження коштів. Розрахунок по виплаті заборгованої плати за період з 15.11.2024 року по 16.06.2025 року та компенсації днів невикористаної відпустки не проведено по цей час та становить: 56923,12 грн (без урахування податків) заборгованість по виплаті заробітної плати, 7771,89 грн (без урахування податків) за невикористані 23 дні щорічної відпустки. Оскільки Товариство своєчасно у повній мірі не виконало покладеного на нього законом обов`язок щодо проведення повного розрахунку у день звільнення, отже в силу вимог закону підлягає застосуванню, відповідно до ст. 117 КЗпП України. Затримка розрахунку при звільненні не входить до структури заробітної плати. Окрім цього, обов?язки, передбачені у статтях 47 та 116 К3пІ України, Товариство не виконало, повний розрахунок в день звільнення не провело, через що, позивач має право на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні але не більше ніж шість місяців, а саме починаючи з 16.06.2025 року до дня фактичного розрахунку. У зв?язку з невиплатою належної заробітної плати на протязі 7 (семи) місяців та компенсації за дні невикористаної щорічної відпустки було порушено звичний спосіб життя позивача, що спричинило моральні страждання. Він був змушений звертатися до суду для захисту свого порушеного права, що викликало значне психологічне навантаження та стрес. Особливо важливо зазначити, що заробітна плата була його джерелом доходу, і її затримка призвела до серйозного погіршення матеріального становища. Упродовж цього періоду позивач переживав сильну тривожність, постійний емоційний тиск, безсоння, що негативно вплинуло на його психоемоційний стан та загальний рівень здоров?я. Крім того, позивач є особою з інвалідністю III групи, що пов?язана з перенесеним онкологічним захворюванням видаленням злоякісної пухлини на нирці за результатом чого, вона була повністю видалена, що підтверджується пенсійним посвідченням серії НОМЕР_3 із Довічним терміном дії та довідкою до акту огляду медико-соціальною експертною комісією. Також, його фізичний стан потребує особливого режиму життя, а також стабільного фінансового забезпечення для підтримки здоров?я. Через затримку виплат позивач був змушений змінити звичний уклад життя, шукати додаткові шляхи забезпечення себе та своєї родини, що стало для нього морально принизливим та виснажливим. Тому вважає, що справедливою компенсацією завданої йому моральної шкоди, яка проявилася в порушенні психоемоційного стану та необхідності вживати додаткових заходів для захисту своїх прав, буде справедливим стягнення з Товариства на його користь моральної шкоди у сумі 20 000,00 грн.

Ухвалою Котелевського районного суду Полтавської області від 24 вересня 2025 року по справі відкрито спрощене позовне провадження (а.с. 19).

Ухвалою Котелевського районного суду Полтавської області від 14 жовтня 2025 року по справі клопотання позивача ОСОБА_1 про витребування доказів задоволено. Витребувано у Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНЧЕР» документи, що стосуються його трудових правовідносин та мають істотне значення для об?єктивного розгляду судової справи, а саме: довідку про розмір заборгованості по заробітній платі ОСОБА_1 ; довідку про розмір середнього заробітку ОСОБА_1 ; довідку про використані та невикористані щорічні відпустки протягом усього часу роботи ОСОБА_1 ; копію трудового договору, укладеного між Товариством тa ОСОБА_1 ; письмове повідомлення про нараховані та виплачені суми при звільненні ОСОБА_1 .

У судове засідання позивач не з`явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, причину неявки суду не повідомив. Про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Витребувані ухвалою документи суду не надали.

За таких обставин суд уважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін на підставі наявних у справі доказах.

Суд, розглянувши справу в межах заявлених вимог, уважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_1 з 15 червня 2023 року (наказ про прийняття на роботу від 13.06.2023 №411-К) по 16 червня 2025 року (наказ про припинення трудового договору від 16.06.2025 №232-К) знаходився у трудових відносинах з Товариством з обмеженою відповідальністю «ІНЧЕР», що підтверджено копією трудової книжки (а.с.12-13).

За час роботи відповідач нерегулярно виплачував заробітну плату ОСОБА_1 , в результаті чого станом на 16.06.2025 утворилася заборгованість за листопад 2024 - червень 2025 року в сумі 56 923,12 грн; у тому числі грошову компенсацію за 23 календарних днів невикористаної щорічної відпустки 7 771,89 грн. Згідно повідомлення про нараховані та належні до виплати суми при звільненні позивачу було виплачено 4 120,00 грн заробітної плати.

Частиною 1 статті 47 КЗпП України передбачено обов`язок роботодавця провести з працівником розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

Враховуючи те, що ні в день звільнення, ні на дату ухвалення даного рішення відповідач не виплатив позивачу всі суми, що належать їй від підприємства, як передбачено ч.1 ст.116 КЗпП, тому вимоги позивачки про стягнення на її користь заборгованості із заробітної плати є обґрунтованими та підлягають задоволенню. З відповідача на користь позивачки належить стягнути заборгованість із заробітної плати за листопад 2024 - червень 2025 року в сумі 56 923,12 грн, оскільки саме такий розмір заборгованості по заробітній платі відповідач заборгував позивачу на дату ухвалення рішення.

При цьому будь-яких доказів на доведення тих обставин, що невиплата заробітної плати сталась не з вини роботодавця, відповідачем суду не надано.

Оскільки суд дійшов висновку, що у даній справі встановлено порушення прав позивачки на отримання в день звільнення всіх сум, що належать їй від підприємства, то це є наслідком застосування положень ст.117 КЗпП, тобто стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Відповідно до ч.1ст.117 КЗпП України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

Перевіряючи наявність підстав для стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що позивач звільнився з роботи 16.06.2025, належні йому при звільненні виплати він не отримав дотепер. Таким чином, з наведеного вбачається порушення відповідачем строків розрахунку при звільненні позивача.

Середній заробіток працівника розраховується відповідно до статті 27 Закону України "Про оплату праці" за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.95 року № 100.

Позивачем надано розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку, відповідно до якого за березень 2025 року позивачу була нарахована заробітна плата в сумі 10 198,44 гривень, а за квітень 2025 року - 8 608,97 гривень, загальна сума нарахувань за два останні місяці становить 18 807,41 гривень. Зазначена сума ділиться на 42 робочі дні (21 день у березні та 21 день у квітні), у результаті чого середньоденний заробіток становить 447,79 гривень (18 807,41 гривень : 42 - 447,79 гривень). З урахуванням того, що тривалість робочого дня становить 8 годин, середньогодинна заробітна плата становить 55,97 гривень (447,79 гривень : 8 год = 55,97 гривень).

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що у зв`язку з невиплатою відповідачем усіх належних позивачу при звільненні сум, а також їх невиплатою на дату ухвалення рішення у даній справі, роботодавець зобов`язаний сплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 17.06.2025 (з наступного дня за датою звільнення ) по 01.12.2025 включно (по дату ухвалення рішення у даній справі), що в межах шестимісячного строку, передбаченого ст.117 КЗпП.

Загальний розмір середнього заробітку, який підлягає стягненню, становить 53 734,80 грн: 447,79 грн (середньоденна заробітна плата) х 120 робочих днів ( 10 днів у червні 2025 року, 23 дні у липні 2025 року, 21 день у серпня 2025 року, 22 дні у вересні 2025 року, 23 дні у жовтні 2023 року, 20 днів у листопаді 2025 року, 1 день у грудні 2025 року) = 53 734,80 грн.

Відповідно до п. 3 Розділу ІІІ постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» при обчисленні середньої заробітної плати враховуються всі суми нарахованої заробітної плати згідно із законодавством та умовами трудового договору. Суми нарахованої заробітної плати за підсумками роботи за певний період враховуються … без виключення сум відрахування на податки.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.12.2021 в справі №9901/407/19 вказано, що суми, які суд визначає до стягнення з роботодавця на користь працівника як заборгованість із заробітної плати та/або середній заробіток за час вимушеного прогулу, обчислюється без віднімання сум податків і зборів. Податки і збори із присудженої за рішенням суду суми заробітної плати та середнього заробітку за час вимушеного прогулу підлягають нарахуванню роботодавцем при виконанні відповідного судового рішення та, відповідно, відрахуванню із цієї суми при виплаті працівнику, внаслідок чого виплачена працівнику на підставі судового рішення сума зменшується на суму податків і зборів.

На підставі викладеного суд уважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки заборгованість із заробітної плати в сумі 56 923,12 грн та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 53 734,80 грн, що вказані без утримання податків та інших обов`язкових платежів. Таким чином позовні вимоги підлягають задоволенню з наведених вище підстав.

Що стосується позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, то слід зазначити наступне.

Згідно із ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування роботодавцем моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав, у тому числі внаслідок дискримінації, мобінгу (цькування), факт якого підтверджено судовим рішенням, що набрало законної сили, призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Захист порушеного права у сфері трудових правовідносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права так і механізмом компенсації моральної шкоди як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли у результаті душевних страждань, яких зазнала особа у зв`язку із посяганням на її трудові права та інтереси.

У відповідності до положень ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода серед іншого полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Як встановлено із змісту позовної заяви, позивач заподіяння йому моральної шкоди обґрунтовує тим, що через неправомірні дії відповідача, які полягають у невиплаті належних грошових коштів при звільненні, він відчував моральні страждання, втратив нормальні життєві зв`язки, у зв`язку з очікування виплати заборгованості по заробітній платі у нього погіршилось психоемоційне здоров`я, що проявляється у тривожності та безсонні. Завдана йому моральна шкода також обумовлюється моральним стражданням унаслідок порушення його законного права на заробітну плату, приниження честі, гідності, ігноруванням її прав. Моральну шкоду позивач оцінює в 20000,00 грн.

Однак, суд вважає розмір моральної шкоди значно завищеним, виходячи з характеру зазначеного правопорушення. Виходячи із засад виваженості, розумності та справедливості суд визначає розмір моральної шкоди, яка підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача, в сумі 5000 грн.

Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК з відповідача на користь позивача підлягають до стягнення кошти по сплаті судового збору за вимогою про стягнення моральної шкоди в розмірі 1211,20 грн.

Оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору за вимогою про стягнення заборгованості із заробітної плати, то із відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 1211,20 грн пропорційно до задоволених вимог.

Також згідно ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави у сумі 1211,20 грн за вимоги щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць (п.2 ч.1 ст.430 ЦПК України).

Керуючись ст.2-13, 76-81, 141, 259, 263-265, 352, 430 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНЧЕР» про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за дні невикористаної відпустки, моральної шкоди та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні - задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНЧЕР» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі в сумі 56 923,12 грн (п`ятдесят шість тисяч дев`ятсот двадцять три гривні 12 копійок) та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 17.06.2025 по 01.12.2025 включно у сумі 53 734,80 грн (п`ятдесят три тисячі сімсот тридцять чотири гривні 80 копійок), що вказані без утримання податків та інших обов`язкових платежів.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНЧЕР» на користь ОСОБА_1 компенсацію за невикористані 23 дні щорічної відпустки у сумі 7 771,89 грн (сім тисяч сімсот сімдесят одна гривня 89 копійок).

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНЧЕР» на користь ОСОБА_1 5000 (п`ять тисяч) гривень у відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНЧЕР» на користь держави судовий збір у сумі 2422 ( дві тисячі чотириста двадцять дві ) гривень 40 коп.

Допустити негайне виконання рішення у частині стягнення заробітної плати за один місяць.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Заочне рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи.

позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ;

відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ІНЧЕР», місце знаходження: вул. Халаменюка, 8, оф.526, м. Кременчук, Кременчуцький район, Полтавська область, .

Суддя: С.О.Мальцев