Провадження №2/523/712/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" листопада 2025 р. м.Одеса

Пересипський районний суд м. Одеси у складі

головуючої судді - Середи І.В.,

за участю секретаря Ячменьової Д.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача Реви Д.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 9 в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Пересипська районна адміністрація Одеської міської ради в особі органу опіки та піклування, про позбавлення батьківських прав,

УСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог та аргументів учасників справи

26 серпня 2024 року до суду через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» надійшов позов ОСОБА_1 , в інтересах якого діє його представник адвокат Рева Д.С., до ОСОБА_2 , третя особа: Пересипська районна адміністрація Одеської міської ради в особі органу опіки та піклування, про позбавлення відповідачки батьківських прав стосовно неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування позову представник позивача вказує на те, що від спільного проживання сторін без реєстрації шлюбу у них народився син - ОСОБА_4 , з яким відповідачка після початку повномасштабного вторгнення виїхала до Німеччини як біженці. У 2023 році вона повідомила відповідача, що повертає сина в Україну до батька. З лютого 2024 року малолітній ОСОБА_5 почав проживати разом з батьком та пішов у школу. Стосунки між батьком і сином склалися теплі, після повернення сина його моральний стан покращився, у сім`ї позивача створені усі належні умови для проживання і навчання дитини. У школі ОСОБА_6 характеризується позитивно, але відстає у навчанні, що є наслідком неналежної турботи матері з 2022 року.

Відповідачка проживає окремо, у вихованні дитини участі не бере, за період навчання з класним керівником на зв`язок не виходила, на батьківські збори не з`являлася.

Відповідачка із сином не спілкується, матеріальної допомоги на його утримання не надає, умови проживання сина її не цікавили, тобто вона фактично самоусунулась від виховання та утримання дитини.

Усі питання щодо утримання, навчання, відпочинку, лікування вирішує позивач.

Рух справи в суді

30 серпня 2024 року після отримання інформації про зареєстроване місце проживання відповідачки провадження у справі відкрито та призначено підготовче засідання.

Ухвалою суду від 31 березня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Позиція учасників справи в суді

У судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали. Позивач також додатково пояснив суду, що за час перебування дитини з матір`ю у Німеччині, ОСОБА_5 відвідував німецьку школу, на онлайн навчання в українській школі не приєднувався через неможливість налаштування інтернет з`єднання,в результаті це вплинуло на рівень його успішності. Відповідачка до лікарів у Німеччині не водила сина, тді як він постійно скаржився на зубний біль. Вже після його повернення він зайнявся здоров`ям сина, забезпечив йому умови для навчання та виховання. Також позивач повідомив, що відповідачка влаштувала своє особисте життя за кордоном, про сина не дбає, її адреса проживання йому невідома, спілкується з нею по телефону, коли вона виходить на зв`язок. На меседжер вайбер вона надіслала йому заяву в якій погоджується з його позовом. До виїзду за кордон вони проживали як нормальна сім`я, відповідачка доглядала за сином, працювала. На теперішній час існує ряд перешкод з представленням інтересів дитини, тому кожного разу вимагають присутності матері.

Відповідачка про слухання справи повідомлялася належним чином шляхом направлення судових повісток за зареєстрованою адресою місця проживання, проте поштова кореспонденція поверталася до суду без вручення адресату з довідками АТ «Укрпошта» - «Адресат відсутній за вказаною адресою» або «За закінченням строку зберігання», отже відповідно до п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України вона вважається такою, що повідомлена належним чином.

Як слідує з інформації Державної прикордонної служби України відповідачка виїхала за кордон, останній перетин кордону зафіксовано 21 грудня 2024 року через пункт пропуску Грушів.

Третя особа Пересипська районна адміністрація Одеської міської ради, явку свого представника у судове засідання 13 листопада 2025 року не забезпечила, у матеріалах справи є клопотання про розгляд справи у відсутності їхнього представника та прийняття рішення в інтересах дитини, а також надали суду висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 стосовно сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У судовому засіданні 13 травня 2025 року представниця третьої особи підтримала висновок про позбавлення відповідачки батьківських прав, оскільки мати дитини перебуває у Німеччині, повідомила, що з батьком синові буде краще, позивач повноцінно виконує свої батьківські обов`язки, за час проживання з матір`ю дитина була педагогічно запущена, зараз це для неї є великою психологічною травмою.

Враховуючи неявку належним чином повідомленої відповідачки в судове засідання, яка не повідомила про причини неявки та не подала відзив відповідно до статті 280 ЦПК України суд, зі згоди позивачки, вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення.

Згідно з вимогами ч.5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Мотивувальна частина

Фактичні обставини встановлені судом

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу.

ІНФОРМАЦІЯ_2 у сторін народився син ОСОБА_4 .

Після початку повномасштабного вторгнення ОСОБА_2 разом із сином виїхала до Німеччини, отримавши там статус біженців.

З лютого 2024 року малолітній ОСОБА_5 почав проживати разом зі своїм батьком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

З лютого 2024 року ОСОБА_1 навчається у Одеський ліцей № 14 Одеської міської ради.

Відповідно до наданого висновку від 07 лютого 2025 року № 01-05-8/1349 Пересипська районна адміністрація Одеської міської ради в особі органу опіки та піклування вважає за доцільне позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно її малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Органом опіки та піклування також було встановлено, що наразі ОСОБА_4 навчається в 3-Б класі закладу «Одеський ліцей № 14» Одеської міської ради на сімейній формі навчання з лютого 2024 року. За час навчання ОСОБА_6 показав середній рівень знань, програмний матеріал засвоює повільно, навчається не на повну силу, потребує постійного контролю, освітній заклад відвідує щоденно, необхідним шкільним приладдям та іншими речами забезпечений, у освітньому процесі не проявляє достатньої активності, на уроках пасивний, до виконання більшості завдань ставиться безвідповідально. Батько постійно підтримує зв`язок з ліцеєм та класним керівником, відвідує батьківські збори, цікавиться навчанням дитини. Зі слів ОСОБА_7 проживає окремо, у його вихованні участі не бере. За період навчання мати з класним керівником на зв`язок не виходила, батьківські збори не відвідувала.

Батько уклав декларацію про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу з педіатром ОСОБА_8 у КНП «Дитяча міська поліклініка №2».

Відповідно до витягу з реєстру територіальної громади ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

ОСОБА_1 на території України станом на 23 грудня 2023 року незнятої чи непогашеної судимості не має, у розшуку не перебуває.

ОСОБА_1 працює на посаді водія у ФОП ОСОБА_9 з 04 лютого 2011 року, має стабільний дохід.

Батько з сином проживають за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_10 та ОСОБА_11 в своїх заявах від 26 грудня 2024 року повідомили орган опіки та піклування, що вони є сусідами родини ОСОБА_12 , батько займається вихованням сина самостійно, дитина охайна, привітна, завжди одягнена за сезоном, проводить багато часу з батьком.

ОСОБА_1 надав копію заяви-повідомлення від матері, в якій вона зазначила, що їй повідомлено про розгляд питання щодо позбавлення її батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_3 , на даний період часу вона знаходиться у Німеччині, проживати разом з дитиною не може і вважає що дитині з батьком буде краще.

Від матері жодної інформації про її участь у вихованні та утриманні дитини органу опіки та піклування Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради не надходило.

29 січня 2025 року спеціалістами органу опіки та піклування у ході обстеження умов проживання родини ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , встановлено, що батьком створено необхідні умови для проживання дитини, є окреме спальне місце, шафа, стіл для навчання, планшет, в наявності одяг та взуття по сезону відповідно віку.

Під час бесіди спеціалістами органом опіки та піклування з ОСОБА_4 було встановлено, що він на початку війни виїжджав з матір`ю за кордон, потім повернувся і зараз живе з батьком, бабуся допомагає йому з навчанням.

22 листопада 2024 року фахівці із соціальної роботи відділу соціальної роботи Центру соціальних служб Одеської міської ради у Пересипському районі здійснили вихід для проведення оцінки потреб сім`ї родини ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , про що склали відповідний акт оцінки потреб сім`ї, в якому встановлено, що батько здатний виконувати батьківські обов`язки щодо виховання та догляду за дитиною.

У зв`язку з чим Пересипська районна адміністрація Одеської міської ради вважає за доцільне позбавити відповідачку батьківських прав стосовно сина ОСОБА_3 .

Опитаний 13 травня 2025 року у судовому засіданні малолітній ОСОБА_4 пояснив, що у Німеччині жили вони у квартирі, сусіди були поганими людьми, намагалися їх виселити, мати ходила на курси німецької мови, під час спільного проживання мати випивала, бачив її п`яною, навчання у німецькій школі не сподобалося, не розумів мову, оскільки вивчав англійську. ОСОБА_6 підтвердив, що коли скаржився матері на зубний біль, вона не реагувала, просто пила і лягала спати, вже в Україні його тато відвів до стоматолога. Повернувся ОСОБА_6 в Україну з подругою мами. Зараз він навчається онлайн у ліцеї № 14, в навчанні допомагає тато і бабуся, останній раз з мамою спілкувався давно рік або два назад, за нею не сумує, вважає, що мати має бути позбавлена батьківських прав.

Позиція суду

Дослідивши матеріали справи, заслухавши позивача та його представника, суд дійшов висновку, що позов слід залишити без задоволення з огляду на таке.

Частиною першою статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до частини першої, другої статті 12 Закону України "Про охорону дитинства" виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно з частиною першою статті 14 Закону України "Про охорону дитинства" діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили.

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону України "Про охорону дитинства").

Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно зі статтею 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, діючої на Україні з 27.09.1991, «держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-и) несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей».

Відповідно до частини першої статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Частинами першою, другою та четвертою статті 155 СК України передбачено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини.

Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку, що ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини.

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

При вирішенні такої категорії спорів судам необхідно мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку.

Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише за наявності вини у діях батьків.

Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у постановах від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18 (провадження № 61-4014св20), від 23 грудня 2020 року у справі № 522/21914/14 (провадження № 61-8179св19), від 22 листопада 2023 року у справі № 1915/2789/12 (провадження № 61-14726св23).

Відповідно до частин п`ятої, шостої статті 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Згідно з частинами першою та другою статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном.

Таким чином, з досягненням віку 10 років у дитини з`являється право не тільки бути вислуханою і почутою, але й право брати активну участь у вирішенні своєї долі, зокрема, у питанні позбавлення своїх батьків чи одного із них батьківських прав.

Аналогічні положення закріплені у статті 12 Конвенції про права дитини, згідно з якою держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю.

Відповідно до статті 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу.

Про необхідність заслуховування думки дітей, які досягли певного віку, та її врахування при вирішенні спорів про відібрання дітей зазначено, зокрема, у рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року "Савіни проти України" (заява № 39948/06). У параграфі 59 цього рішення вказано, що суд також зауважує, що на жодному етапі провадження у справі судді не заслуховували дітей.

З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою під час будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що стосується дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватись, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються.

Як закріплено нормами ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За ч.1 ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно з нормами ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.1,2 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1)письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів;3) показаннями свідків.

Нормами ч.1,2 ст.77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

За нормами ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до вимог ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Суд не погоджується з висновком органу опіки та піклування, оскільки він не є обгрунтованим, не містить даних про поведінку матері,не встановлено фактів, які б свідчили про те, що позбавлення відповідачки батьківських прав є заходом впливу, який найкраще відповідає інтересам дитини.

Крім того, врахування заяви наданої позивачем, копію якої також надно до суду, є неприйнятним, оскільки батько є заінтересованою особою , підпис особи в заяві не посвідчений належним чином, тому безпідставним є твердження, що така заява складена саме відповідачкою. Більше того, за змістом заяви вбачається, що особа погоджується на проживання дитини з батьком, однак це може вказувати на те, що вона необізнана про питання яке ставиться в суді.

Отже, зазначена заява не є належним доказом, тому не приймається судом до уваги.

В своїй постанові від 07 лютого 2024 року, справа № 455/307/22, Верховний Суд висловив позицію, що суди повинні розуміти, що малолітня дитина є вразливою до маніпуляцій зі сторони дорослих та певних ситуацій, а також враховувати всі обставини, що могли спричинити формування саме такого бажання в дитини, які могли виникнути під впливом зовнішніх факторів, яким вона в силу свого віку неспроможна надавати правильну оцінку, чи інших можливих факторів впливу на неї. Сама по собі озвучена думка дитини не є єдиною підставою, яка враховується при вирішенні питання про позбавлення батьківських прав з огляду на те, що думка дитини не завжди може відповідати її інтересам, а тому при вирішенні спору, що стосується вкрай чутливої сфери правовідносин, суди повинні ґрунтовно дослідити та оцінити всі обставини справи, надати належну правову оцінку доказам: кожному конкретно взятому та у сукупності.

Слід звернути увагу на те, що в судовому засіданні позивач підтвердив, що до виїзду відповідачки з сином за кордон, в сім`ї були нормальні стосунки, відповідачка працювала, займалася вихованням сина. Син повернувся до батька із-за кордону у лютому 2024 року, а в кінці серпня 2024 року позивач звернувся до суду з даним позовом. Одним із посилань на необхідність вирішення питання позбавлення матері батьківських прав позивач вказував на наявні перешкоди в захисті прав інтересів дитини, однак суд критично ставиться до таких висновків, оскільки, він як батько є законним представником сина в силу дії закону.

Також судом не встановлено фактів, які можуть вказувати на те, що поведінка відповідачки чи її дії можуть свідчити про порушення прав та інтересів сина, або негативний вплив на дитину, а тому розрив з матір`ю сімейних відносин не буде відповідати інтересам дитини.

Оцінивши усі докази в сукупності, суд дійшов висновку, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження обставин зазначених в позові.

Керуючись ст.ст.12, 13, 76-81, 141, 258-259, 263, 265, 268, 273, 280-284, 354,355 ЦПК України

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Пересипська районна адміністрація Одеської міської ради в особі органу опіки та піклування, про позбавлення батьківських прав залишити без задоволення.

Рішення може бути переглянуто судом за заявою відповідачки, поданою протягом 30 днів з дня складення рішення.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення рішення.

Рішення складено 24 листопада 2025 року.

Суддя