Номер провадження: 22-ц/813/7002/25
Справа № 523/3030/25
Головуючий у першій інстанції Кисельов В. К.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.11.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді Комлевої О.С.,

суддів: Драгомерецького М.М., Сегеди С.М.,

з участю секретаря Громовенко А.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Доніна Людмила Анатоліївна на ухвалу Пересипського районного суду м. Одеси від 28 липня 2025 року про закриття провадження, постановлену під головуванням судді Кисельова В.К., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Пересипська державна нотаріальна контора у місті Одесі про поділ майна, -

в с т а н о в и в:

У лютому 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про поділ майна, яке відповідно до ст.74 СК України є об`єктом права спільної сумісної власності, шляхом визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/2 квартири АДРЕСА_1 , права власності на 1/2 квартири АДРЕСА_2 , та право власності на 1/2 автомобілю Chevrolet Lacetti 2008 року випуску, д.н. НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 .

Під час розгляду справи, ОСОБА_2 завернулася до суду з клопотанням про закриття провадження у справі, посилаючись на те, що в провадженні Суворовського районного суду м. Одеси перебувала справа №523/10351/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Суворовська державна нотаріальна контора у м. Одесі, про встановлення факту проживання однією сім`єю як чоловіка та дружини без державної реєстрації шлюбу, про визнання права власності.

Заочним рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 12 липня 2021 року позов задоволено, встановлено факт проживання як чоловіка та дружини без державної реєстрації шлюбу ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_1 з листопада 2010 року по 07 січень 2021 року, визнано за ОСОБА_1 право спільної часткової власності на 1/2 квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 21,2 м2.; Визнано за ОСОБА_1 право спільної часткової власності на 1/2 квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 44,8 м2; визнано за ОСОБА_1 право спільної часткової власності на 1/2 автомобілю Chevrolet Lacetti 2008 року випуску, д.н. НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 .

Постановою Одеського апеляційного суду від 01.11.2023 року заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 12 липня 2021 року скасоване та прийнято постанову, якою в задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Суворовська державна нотаріальна контора у м. Одесі, про встановлення факту проживання однією сім`єю як чоловіка та дружини без державної реєстрації шлюбу, про визнання права власності відмовлено.

18 листопада 2024 року ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду з заявою, в якій просила прийняти відмову від її позову до ОСОБА_2 , третя особа Суворовська державна нотаріальна контора у м. Одесі, про встановлення факту проживання однією сім`єю як чоловіка та дружини без державної реєстрації шлюбу, про визнання права власності. Просила визнати нечинними заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 12 липня 2021 року та постанову Одеського апеляційного суду від 01 листопада 2023 року і закрити провадження у справі на підставі пункту 4 частини першої статті 255 ЦПК України.

Ухвалою Верховного Суду від 04 грудня 2024 року заява ОСОБА_1 про відмову від позову задоволено. Прийнято відмову ОСОБА_1 від позову до ОСОБА_2 , третя особа Суворовська державна нотаріальна контора у м. Одесі, про встановлення факту проживання однією сім`єю як чоловіка та дружини без державної реєстрації шлюбу, про визнання права власності. Закрито провадження у справі № 523/10351/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Суворовська державна нотаріальна контора у м. Одесі, про встановлення факту проживання однією сім`єю як чоловіка та дружини без державної реєстрації шлюбу, про визнання права власності. Визнано нечинними заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 12 липня 2021 року та постанову Одеського апеляційного суду від 01 листопада 2023 року у справі №523/10351/21.

Ухвалою Пересипського районного суду м. Одеси від 28 липня 2025 року клопотання ОСОБА_2 задоволено частково.

Закрито провадження за позовними вимогами ОСОБА_1 , які заявлені до відповідача ОСОБА_2 щодо:

- визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/2 квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 21,2 м2;

- визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/2 квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 44,8 м2;

- визнання за ОСОБА_1 право власності на 1/2 автомобілю Chevrolet Lacetti 2008 року випуску, д.н. НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 .

Не погодившись з ухвалою суду, ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Доніна Л.А. звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу суду про закриття провадження в частині вимог ОСОБА_1 скасувати, направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції в іншому складі, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права.

В обґрунтування своєї апеляційної скарги апелянт зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про закриття провадження, оскільки не взяв до уваги, що закриття провадження у справі можливе лише за умови, якщо рішення, що набрало законної сили є тотожним до позову, який розглядається, тобто співпадають сторони, предмет і підстави позовів.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, ухвалу суду без змін, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість доводів апеляційної скарги, які не можуть бути підставами для скасування законної ухвали суду.

Ухвала суду оскаржується лише в частині закриття провадження в частині позовних вимог до ОСОБА_2 , в інший частині ухвала суду учасниками справи не оскаржується та апеляційним судом не переглядається.

В судове засідання, призначене на 18 листопада 2025 року учасники справи не з`явилися, були сповіщені належним чином (а.с. 93, 94, 95-96, 97-99 т. 5).

Від адвоката Сухецької С.М., яка представляє інтереси ОСОБА_2 до суду надійшла заява про розгляд справи за їх відсутністю (а.с. 131 т. 5).

Від адвоката Доніної Л.А., яка представляє інтереси ОСОБА_1 до суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку з тим, що адвокат Доніна Л.А. не може з`явитися до апеляційного суду, оскільки бере участь у справі, яка знаходиться в Господарському суді Одеської області, яка також призначена на 18 листопада 2025 року (а.с. 127-130 т. 5).

Колегія суддів залишає без задоволення клопотання про відкладення розгляду справи, з наступних підстав.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі №348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а не можливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Адвокат Доніна Л.А., звертаючись до суду 18 листопада 2025 року з заявою про відкладання розгляду справи посилається на те, що не може з`явитися до апеляційного суду, оскільки бере участь у справі, яка знаходиться в Господарському суді Одеської області, яка також призначена на 18 листопада 2025 року.

На підтвердження цього адвокат Доніна Л.А. надає ухвалу Господарського суду Одеської області від 30 жовтня 2025 року про призначення справи на 18 листопада 2025 року.

Однак, колегія суддів зазначає, що Одеським апеляційним судом розгляд справи на 18 листопада 2025 року призначений 14 жовтня 2025 року, тобто за 2 тижні до призначення справи Господарським судом Одеської області на ту ж саме дату (а.с. 92 т. 5).

Згідно зі ст.ст. 13, 43 ЦПК України, особа, яка бере участь у розгляді справи, розпоряджається своїми правами на власний розсуд, в тому числі й правом безпосередньої участі у справі.

Відповідно до ст. 44 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. Зловживання процесуальними правами не допускається.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, дотримання процесуальних строків розгляду справи, приймаючи до уваги, що апеляційна скарга на ухвалу суду подана у серпні 2025 року, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, усвідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її учасників.

Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи залишає клопотання про відкладення без задоволення та вважає можливим слухати справу у відсутність сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, явка яких не визнавалась апеляційним судом обов`язковою.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що сторона позивача не скористалась своїм процесуальним правом, передбаченим ст. 212 ЦПК України на звернення до суду з клопотанням про проведення судового засідання в режимі відеоконференції.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, за наступних підстав.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що судом першої інстанції були досліджені матеріали архівної цивільної справи №523/10351/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Суворовська державна нотаріальна контора у м. Одесі про встановлення факту проживання однією сім`єю як чоловіка та дружини без державної реєстрації шлюбу, про визнання права власності.

Судом встановлено, що підставою звернення з позовними вимогами були обставини, що у червні 2010 року ОСОБА_1 познайомилася з ОСОБА_5 . У листопаді 2010 року ОСОБА_1 переїхала жити до ОСОБА_5 у квартиру АДРЕСА_3 . Після смерті матері ОСОБА_5 у липні 2012 року ОСОБА_1 та ОСОБА_5 разом переїхали жити до квартири ОСОБА_1 , яка розташована за адресою: АДРЕСА_4 , де вони проживали до жовтня 2017 року, а потім переїхали до спільної квартири АДРЕСА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_5 . 03 березня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса Полішук Г.П. із заявою про прийняття спадщини та 23 березня 2021 року Суворовська державна нотаріальна контора повідомила, що для отримання свідоцтва про право на спадщину необхідно отримати рішення суду про встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

На підставі викладеного ОСОБА_1 просила:

- встановити факт проживання як чоловіка та дружини без державної реєстрації шлюбу ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_1 з листопада 2010 року по 07 січень 2021 року;

- визнати за ОСОБА_1 право спільної часткової власності на 1/2 квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 21,2 м2;

- визнати за ОСОБА_1 право спільної часткової власності на 1/2 квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 44,8 м2;

- визнати за ОСОБА_1 право спільної часткової власності на 1/2 автомобіля Chevrolet Lacetti 2008 року випуску, д.н. НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 .

Заочним рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 12 липня 2021 року позов ОСОБА_1 був задоволений.

Постановою Одеського апеляційного суду від 01 листопада 2023 року заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 12 липня 2021 року скасоване, прийнята постанова, якою в задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Суворовська державна нотаріальна контора у м. Одесі про встановлення факту проживання однією сім`єю як чоловіка та дружини без державної реєстрації шлюбу, про визнання права власності відмовлено. З даної постанови убачається, що ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні позовних вимоги у зв`язку з їх недоведеністю, а не за фактом не залучення до участі будь-якої іншої сторони.

18 листопада 2024 року ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_6 звернулася до Верховного Суду з заявою, в якій просила прийняти відмову від її позову до ОСОБА_2 , третя особа Суворовська державна нотаріальна контора у м. Одесі про встановлення факту проживання однією сім`єю як чоловіка та дружини без державної реєстрації шлюбу, про визнання права власності, визнати нечинними заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 12 липня 2021 року та постанову Одеського апеляційного суду від 01 листопада 2023 року і закрити провадження у справі на підставі п. 4 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Також у своїй заяві ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_6 , зазначила, що передбачені ЦПК України наслідки відмови від позову та закриття провадження у справі відомі та зрозумілі.

Ухвалою Верховного Суду від 04 грудня 2024 року заява ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_6 про відмову від позову задоволена. Прийнята відмова ОСОБА_1 від позову до ОСОБА_2 , третя особа Суворовська державна нотаріальна контора у м. Одесі про встановлення факту проживання однією сім`єю як чоловіка та дружини без державної реєстрації шлюбу, про визнання права власності. Закрито провадження у справі № 523/10351/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Суворовська державна нотаріальна контора у м. Одесі про встановлення факту проживання однією сім`єю як чоловіка та дружини без державної реєстрації шлюбу, про визнання права власності. Визнано нечинними заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 12 липня 2021 року та постанова Одеського апеляційного суду від 01 листопада 2023 року у справі №523/10351/21. У задоволенні клопотання ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_6 про повернення 50 відсотків сплаченого судового збору відмовлено.

Як вбачається з матеріалів справи №523/3030/25 ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Пересипська державна нотаріальна контора у місті Одесі про поділ майна, посилаючись на те, що ОСОБА_2 , яка отримала свідоцтво про право на спадщину за законом, є спадкоємцем 2-ї черги, а ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які є спадкоємцями 1-ї черги, не звертались з заявою про відмову від спадщини батька, тому є належними відповідачами, які не приймали участі при розгляді вищевказаної справи, через що позивачем до Верховного Суду була подана заява про закриття провадження. Підставою подання вищевказаного позову за словами позивача, є проживання позивача зі спадкодавцем ОСОБА_5 однією сім`єю з листопада 2010 року по день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 без реєстрації шлюбу. Обґрунтовуючи позовні вимоги ОСОБА_1 зазначила, що в червні 2010 року вона познайомилась з ОСОБА_5 , з яким спільно проживала з листопада 2010 року по день смерті ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 . В період спільного проживання вони не перебували в будь-якому іншому шлюбі, при цьому мали спільне господарство, побут, спільні витрати, в тому числі на утримання житла та транспортного засобу, купували майно для спільного користування. На час звернення до суду вартість спірного майна складала 43625 дол. США, що по курсу НБУ (41,3262) еквівалентно 1804106,00 грн. Договори купівлі-продажу нерухомого майна та автомобіля укладались на ім`я голови родини ОСОБА_5 . Крім того, як на підставу заявлених вимог щодо поділу майна шляхом визнання права власності на 1/2 частину майна, позивач вказувала на те, що загальний дохід ОСОБА_5 за період спільного проживання складав 555293,31 грн., тоді як її дохід склав 1967503,22 грн. Також ОСОБА_1 зазначала, що знала про наявність доньок у ОСОБА_5 ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , на утримання яких ОСОБА_5 сплачував аліменти. Також позивач зазначала, що померлий здавав в оренду квартиру матері, отриману в спадщину, однак з січня 2013 року ОСОБА_1 та ОСОБА_5 проживали за адресою: АДРЕСА_4 . На те, що позивач та померлий ОСОБА_5 проживали як чоловік та дружина вказує і те, що померлий ОСОБА_5 в Декларації про вибір лікаря вказував ОСОБА_1 як довірену особу, а також факт її проживання в кв. АДРЕСА_5 підтверджує довідка голови кооперативу ЖБК «Центральний», де вказано, що комунальні послуги сплачувались за дві особи. Крім того, позивач зазначала, що контроль за виконанням договорів оренди іншої квартири АДРЕСА_2 здійснювала позивач та її донька, позивач мала повноваження на участь в загальних зборах ОСББ «Ойстраха 3-5».

На підставі викладеного, позивачка просила здійснити поділ майна, яке відповідно до ст. 74 СК України є об`єктом спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_5 та визнати:

- за ОСОБА_1 право власності на 1/2 квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 21,2 м2;

- за ОСОБА_1 право власності на 1/2 квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 44,8 м2;

- за ОСОБА_1 право власності на 1/2 автомобілю Chevrolet Lacetti 2008 року випуску, д.н. НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 .

Задовольняючи частково клопотання ОСОБА_2 про закриття провадження та закриваючи провадження за позовними вимогами ОСОБА_1 , які заявлені до відповідача ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 заявляючи позовні вимоги до відповідача ОСОБА_2 посилалася на ст. 74 СК України, метою яких є визнання за позивачкою право власності на 1/2 частину спірного майна, тобто у справі № 523/10351/21 та у справі № 523/3030/25 сторони та предмет позову є тотожними.

Колегія суддів погоджується із такими висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Судом вірно встановлено, що у справі № 523/10351/21 позивачем була ОСОБА_1 , а відповідачем ОСОБА_2 .

У справі № 523/3030/25 позивачем є ОСОБА_1 , а відповідачем ОСОБА_2 , а також ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які не були сторонами у справі № 523/10351/21.

Судом взято до уваги, що під час розгляду справи №523/10351/21 були витребувані з Суворовської державної нотаріальної контори матеріали спадкової справи №101/2021 щодо майна ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , з яких вбачається, що із заявою про прийняття спадщини звернулась ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 із заявами про прийняття спадщини не звертались.

Під час розгляду справи №523/3030/25 судом були витребувані матеріали спадкової справи №101/2021 щодо майна ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , з яких вбачається, що дійсно ОСОБА_2 отримала свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 із заявами про прийняття спадщини не звертались.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 просила про поділ майна, яке відповідно до ст.74 СК України є об`єктом права спільної сумісної власності.

Позов це звернена через суд до відповідача матеріально-правова вимога про поновлення порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу, який здійснюється в певній, визначеній законом процесуальній формі.

Основними елементами, що визначають сутність будь-якого позову (індивідуалізуючі ознаки позову) являються предмет і підстава.

Предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить постановити судове рішення. Вона опосередковується спірними правовідносинами суб`єктивним правом і обов`язком відповідача.

Підставу позову складають обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Такі обставини складають юридичні факти, які тягнуть за собою певні правові наслідки. Фактична підстава позову це юридичні факти, на яких ґрунтуються позовні вимоги позивача до відповідача. Правова підстава позову це посилання в позовній заяві на закони та інші нормативно-правові акти, на яких ґрунтується позовна вимога.

Звертаючись до суду, позивач самостійно визначає у позовній заяві, яке його право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, в тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах.

Судом звернуто увагу, що у справах №523/10351/21 та №523/3030/25 позивачка посилалася на те, що вона проживали однією сім`єю, як чоловік та дружина без державної реєстрації шлюбу з ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 з листопада 2010 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У вищевказаний період вони спільно придбали наступне майно:

- квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 21,2 м2;

- квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 44,8 м2;

- автомобіль Chevrolet Lacetti 2008 року випуску, д.н. НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 .

При цьому, позивачка у справі 523/10351/21 та у справі №523/3030/25 посилалася на правову підставу позову, а саме на ст. 74 СК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

Колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що фактично у позовних вимогах у справі 523/10351/21 та у справі №523/3030/25 підстави позову єдині.

Суд першої інстанції також зазначив, що позивачка у справі 523/10351/21 та у справі №523/3030/25 заявляє фактично тотожні вимоги:

- визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 21,2 м2;

- визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 44,8 м2;

- визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку автомобілю Chevrolet Lacetti 2008 року випуску, д.н. НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 .

Судом вірно встановлено, що підставою заявлених позовних вимог є посилання на ст. 74 СК України та остаточною метою заявлених позовних вимог у обох справах є визнання за позивачкою право власності на 1/2 частину спірного майна.

На підставі вищевикладених обставин, суд оцінивши докази у справі, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному їх дослідженні прийшов до обґрунтованого висновку про закриття провадження за позовними вимогами ОСОБА_1 , які заявлені до відповідача ОСОБА_2 .

Висновки суду відповідають вимогам закону, на які посилався суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами.

Судове рішення відповідає вимогам ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки судові процедури повинні бути справедливими і розумними як до відповідача, так і до позивача.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Доніна Л.А. про те, щосуд першої інстанції дійшов помилкового висновку про закриття провадження, оскільки не взяв до уваги, що закриття провадження у справі можливе лише за умови, якщо рішення, що набрало законної сили є тотожним до позову, який розглядається, тобто співпадають сторони, предмет і підстави позовів, колегія суддів залишає без задоволення, оскільки із поданої до суду позовної заяви вбачається, що як і у справі № 523/10351/21, по якій судове рішення набрало законної сили, так і у справі № №523/3030/25 учасниками справи є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а предметом заявлених позовних вимог у обох справах є визнання за позивачкою права власності на 1/2 частину спірного майна, відповідно до ст. 74 СК України.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявлених вимог, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального та процесуального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам статей 263, 264 ЦПК України, підстави для його скасування з мотивів, які викладені в апеляційній скарзі, відсутні.

Одночасно, апеляційний суд звертає увагу на те, що за положеннями ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають підстав для висновку про порушення судом норм матеріального або процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Таким чином, ухвала суду першої інстанції постановлена з дотриманням норм процесуального та матеріального права і підстави для її скасування відсутні.

На підставі ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Доніна Людмила Анатоліївна залишити без задоволення.

Ухвалу Пересипського районного суду м. Одеси від 28 липня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 28 листопада 2025 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ М.М. Драгомерецький

______________________________________ С.М. Сегеда