Справа №463/7241/25
Провадження №8/463/3/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2025 року м. Львів

Личаківський районний суд м. Львова у складі:

головуючої судді Бобрової Ю.Ю.

за участю секретаря Назара Р.М.

представниці заявника Авраменко Ю.С.

представника стягувачки ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про перегляд за нововиявленими обставинами судового наказу, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст вимог заяви

ОСОБА_2 , в інтересах якого діє ОСОБА_4 звернувся до суду із заявою до ОСОБА_3 , в інтересах якої діє ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами судового наказу у справі № 463/7241/25 від 15.08.2025, виданого відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК України Личаківським районним судом м. Львова за заявою ОСОБА_3 про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на утримання дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімум для дитини відповідного віку на кожного з дітей та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожного з дітей, щомісяця і до досягнення дітьми повноліття, починаючи з дня звернення до суду - 05.08.2025.

В обґрунтування заяви посилається на те, що на момент видачі судового наказу в даній справі, не були відомі наступні факти. Зокрема, що квартира за адресою: АДРЕСА_1 в якій станом на момент подання заяви проживає стягувачка із дітьми була взята в іпотеку. Для часткового погашення кредиту він та ОСОБА_3 як подружжя позичили кошти у ОСОБА_6 в сумі 400 000 грн, яку боржник отримав на банківський рахунок 23.08.2023. Уже 03.06.2024 ОСОБА_2 було повернуто кошти по іпотечному договору і припинено обтяження на квартиру. 25.11.2024 шлюб між ними було розірвано на підставі рішення Личаківського районного суду м. Львова. Після розірвання шлюбу стягувачка та боржник домовилися подарувати свої частки квартири дітям, де вони надалі проживатимуть із матір`ю.

Боржник продовжує повертати кошти, взяті у ОСОБА_6 на погашення кредиту за квартиру.

Звертає увагу суду, що з 14.09.2024 по 31.12.2024 здійснив переказ коштів у сумі 88 000 тис грн та 75 000 з 01.01.2025 по 09.05.2025 аліментів на утримання дітей.

Крім цього боржник залишив готівкові кошти у сумі близько 6000 євро та 5000 доларів США, 1000 фунтів стерлінгів та 02.01.2025 між сторонами у переписці було зафіксовано, що у неї залишилися 5600 євро, 2000 доларів США 800 фунтів стерлінгів. Передбачалося, що кошти, які він залишив мали бути покладені на банківський рахунок дітей, однак стягувачка витрачала кошти на власні потреби. Після чого він їй повідомив, що припиняє сплачувати аліменти на дітей, оскільки стягувачка відмовляється підтверджувати цільове використання таких коштів та не поставила гроші в іноземній валюті на рахунок дітей. Уважає, що кошти у валюті, не покладені на рахунок дітей і є аліментами.

Указує, що не ухиляється від утримання дітей.

Покликається на те, що стягувачка, під час звернення до суду із заявою про видачу судового наказу приховала відомі їй факти, а саме, що залишивши квартиру дітям він змушений проживати в орендованому житлі, вартістю 16 000 грн щомісяця. У даному житлі він проживає із своєю дружиною ОСОБА_7 та її 3 неповнолітніми дітьми та утримує їх. Водночас він з 01.03.2022 здійснює оплату орендної плати та комунальних послуг житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_2 , де мешкає його матір ОСОБА_8 , яка має статус ВПО.

Зазначає, що його щомісячна заробітна плата залежить від місця несення служби (перебування/не перебування на бойовому завданні), тоді як витрати часто перевищують цілу частку з усіх видів заробітку (доходу) в місяць.

З огляду на вищенаведене, вважає, що судовий наказ підлягає скасуванню, оскільки стягнення по ньому аліментів повинно вирішуватися у порядку позовного провадження та призведе до подвійної сплати ним аліментів.

Процесуальні питання пов`язані з розглядом справи

09.09.2025 згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу передано в провадження судді Бобровій Ю.Ю. (а.с. 60).

15.09.2025 ухвалою судді матеріали заяви ОСОБА_2 про перегляд за нововиявленими обставинами судового наказу залишено без руху (а.с. 62).

23.09.2025 після усунення недоліків, заяву ОСОБА_2 про перегляд за нововиявленими обставинами судового наказу прийнято до провадження і призначено до розгляду на 03.10. 2025 (а.с. 72).

03.10.2025 по справі оголошено перерву до 28.08.2025 для ознайомлення боржника із запереченнями стягувачки.

27.11.2025 до суду з`явилися: представниця заявника ОСОБА_4 та представник стягувачки ОСОБА_1 .

Аргументи учасників справи

У поданих до суду запереченнях представник стягувачки заперечив проти задоволення заяви про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами та його скасування.

Вказав, що відсутні письмові докази наявності готівкових коштів в іноземній валюті, які ОСОБА_2 залишив на утримання дітей, натомість зазначив, що боржником у процесі розірвання шлюбу з ініціативи останнього була залишена стягувачці певна сума коштів у якості компенсації за нанесену їй моральну шкоду, яку вона могла витрачати на власні потреби.

Також представник стягувачки категорично заперечив надсилання боржником коштів стягувачці на утримання дітей з покликанням на неналежність та недопустимість наданих боржником на підтвердження цього доказів. Не підтвердженим вважає утримання ОСОБА_2 трьох дітей його нової дружини та викликають об`єктивні сумніви у достовірності укладення договори оренди житла від 01.03.2022 квартири АДРЕСА_3 та від 09.06.2025 квартири АДРЕСА_4 .

ОСОБА_4 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 в судовому засіданні підтримала заяву ОСОБА_2 з наведених у ній підстав. Окремо відзначила про недостовірність відомостей, які стали підставою для винесення судового наказу. Зазначала, що боржник у листопаді 2025 сплатив 15 тис грн аліментів стягувачці і продовжуватиме їх сплачувати у такій ж сумі й надалі, з урахуванням чого просила скасувати судовий наказ за нововиявленими обставинами, оскільки стягнення сказаних аліментів повинне вирішуватися у порядку позовного провадження.

Представник стягувачки ОСОБА_1 у судовому засіданні покликався на неістотність обставин на які вказує інша сторона як нововиявлені; недоведеність їх у встановленому законом порядку, з огляду на що заява є безпідставною.

Фактичні обставини, встановлені судом

Так, судом встановлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є дітьми ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с. 5,6), шлюб між якими розірвано.

ОСОБА_2 та діти ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 6, 7).

15.08.2025 Личаківським районним судом м. Львова видано судовий наказ за заявою ОСОБА_3 про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на утримання дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімум для дитини відповідного віку на кожного з дітей та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожного з дітей, щомісяця і до досягнення дітьми повноліття, починаючи з дня звернення до суду - 05.08.2025 (а.с. 13).

29.01.2025 зареєстровано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_9 у Галицькому відділі державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (а.с. 29).

ОСОБА_2 перебуває на військовій службі в Збройних Силах України (а.с. 58).

ОСОБА_3 теж перебуває на військовій службі в Збройних Силах України (а.с. 93, 94).

Правові норми законодавства застосовані судом, висновки та мотиви прийнятого рішення

У силу вимог ст. 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими для виконання судових рішень у порядку, встановленому законом.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину однієї чверті, на двох дітей однієї третини, на трьох і більше дітей половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Відповідно до частин першої, сьомої статті 170 ЦПК України боржник має право протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії судового наказу та доданих до неї документів подати заяву про його скасування до суду, який його видав, крім випадків видачі судового наказу відповідно до пунктів 4, 5 частини першої статті 161 цього Кодексу. Заява про скасування судового наказу може також бути подана органами та особами, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. У разі видачі судового наказу відповідно до пункту 4 частини першої статті 161 цього Кодексу боржник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів.

Частиною восьмою статті 170 ЦПК України передбачено, що у разі видачі судового наказу відповідно до пунктів 4 і 5 частини першої статті 161 цього Кодексу, судовий наказ може бути переглянуто за нововиявленими обставинами у порядку, встановленому главою 3 розділу V цього Кодексу.

Рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими обставинами. Підставами для такого перегляду є, зокрема, істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи (частина перша та пункт 1 частини другої статті 423 ЦПК України).

Нововиявлені обставини це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи, існували на час її розгляду, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин. Питання про те, які обставини вважати істотними, є оціночним. Суд вирішує його у кожному конкретному випадку з урахуванням того, чи ці обставини могли спростувати факти, покладені в основу судового рішення, та вплинути на висновки суду під час його ухвалення так, що якби вказана обставина була відома особам, які беруть участь у справі, то зміст судового рішення був би іншим (постанова Великої Палати Верховного Суду від 03 серпня 2022 року у справі №919/11027/18, провадження №12-7звг22, пункт 5.3).

Нововиявленими є обставини, які: входять до предмета доказування у відповідній справі; обґрунтовують вимоги або заперечення сторін; можуть вплинути на висновки суду про права й обов`язки її учасників або мають інше істотне значення для правильного вирішення спору; існували на час розгляду справи, рішення в якій переглядається; спростовують фактичні дані, покладені в основу такого рішення; не були встановлені, коли суд ухвалював це рішення; не були та не могли бути відомі на час розгляду справи особі, яка звертається із заявою про перегляд рішення; стали відомими тільки після його ухвалення (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 січня 2019 року у справі №127/10129/17, провадження №14-549зц18, пункт 26).

Обставини, які могли бути встановлені при розгляді справи в разі виконання учасниками справи та судом вимог процесуального закону (змагальність, диспозитивність тощо), не можуть визнаватися нововиявленими (постанова Верховного Суду від 28 липня 2021 року у справі №345/1362/20, провадження №61-8675св21).

Не є нововиявленою обставина, яка ґрунтується на переоцінці доказів, які вже оцінив суд у процесі розгляду справи. Крім того, судове рішення не можна переглядати у зв`язку з нововиявленими обставинами у разі, якщо обставини, передбачені процесуальним законом, відсутні, а також якщо ці обставини були або могли бути відомі заявникові на час розгляду справи (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 січня 2019 року у справі №127/10129/17, провадження №14-549зц18, пункти 27, 28).

Не належать до нововиявлених нові обставини, які виникли або змінилися після ухвалення судом рішення, доказ, який підтверджує обставини, що виникли після рішення, або нове обґрунтування позовних вимог чи заперечень проти позову; не може вважатися нововиявленою обставина, яка ґрунтується на переоцінці тих доказів, які вже оцінювалися судами у процесі розгляду справи (постанова Великої Палати Верховного Суду від 14 квітня 2021 року у справі №9901/819/18, провадження №11-430заі20, пункт 6.38).

За усталеною практикою Європейського суду з прав людини процедура поновлення розгляду справи за нововиявленими обставинами на вимогу сторони провадження для виправлення помилок правосуддя, як така, не суперечить положенням Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року за умови відсутності зловживання. У цьому контексті ЄСПЛ неодноразово наголошував, що сама по собі наявність у національних законодавствах процедура перегляду судових рішень за нововиявленими обставинами не суперечить праву на справедливий судовий розгляд та принципу правової визначеності, якщо зазначений вид перегляду використовується для виправлення помилок правосуддя (рішення ЄСПЛ від 06 грудня 2005 року у справі «Попов проти Молдови» №2).

Процедура поновлення розгляду справи за нововиявленими обставинами має бути використана у спосіб, сумісний із пунктом 1 статті 6 Конвенції.

Необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених пунктом 1 частини другої статті 423 ЦПК України, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі.

Необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового наказу у зв`язку з нововиявленими обставинами (постанова Верховного Суду від 30 серпня 2021 року у справі №461/1229/20, провадження №61-15179св20).

Частиною другою статті 423 ЦПК України визначено, що підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є:

1) істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи;

2) встановлений вироком або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, факт надання завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що призвели до ухвалення незаконного рішення у даній справі;

3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду.

Не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами:

1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи;

2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом (частина четверта статті 423 ЦПК України).

Процедура перегляду остаточного судового рішення за нововиявленими обставинами не є тотожною новому розгляду справи та не передбачає повторної оцінки всіх доводів сторін. Суд має переглянути раніше ухвалене рішення лише в межах нововиявлених обставин. Підставою такого перегляду є не недоліки розгляду справи судом (незаконність та (або) необґрунтованість судового рішення, постанови чи ухвали, неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права), а те, що на час ухвалення рішення суд не мав можливості врахувати істотну обставину, яка могла суттєво вплинути на вирішення справи, оскільки її учасники не знали про цю обставину та, відповідно, не могли підтвердити її у суді. Тобто перегляд справи у зв`язку з нововиявленими обставинами спрямований не на усунення судових помилок, а на перегляд судового рішення у вже розглянутій справі з урахуванням обставини, про існування якої стало відомо після ухвалення такого рішення (постанова Великої Палати Верховного Суду у справі № 19/028-10/13 від 30 червня 2020 року).

У постанові Верховного Суду від 01 березня 2024 року у справі № 334/6285/23 викладено висновок про те, що «тлумачення пункту 1 частини другої статті 423 глави 3 розділу V ЦПК України з метою перегляду за нововиявленими обставинами судового наказу про стягнення аліментів дає підстави для висновку, що такими нововиявленими обставинами є юридичні факти, які існували на час видачі судового наказу, є істотними для розгляду заяви про його видачу, тобто могли вплинути на висновки суду про права та обов`язки заявника і боржника. Нововиявлені обставини є також обставини, які виникли після набрання судовим наказом законної сили, але віднесені законом до нововиявлених обставин».

Частиною третьою статті 429 ЦПК України передбачено, що за результатами перегляду судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд може:

1) відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі;

2) задовольнити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, скасувати відповідне судове рішення та ухвалити нове рішення чи змінити рішення;

3) скасувати судове рішення і закрити провадження у справі або залишити позов без розгляду.

Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до статті 27 Конвенції про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно з вимогами статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Європейський суд з прав людини зауважив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду, відповідно до якого жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру (PONOMARYOV v. UKRAINE, № 3236/03, § 40, ЄСПЛ, 03 квітня 2008 року).

Процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні і що цей доказ є вирішальним. Ця процедура є характерною для правових систем багатьох держав-учасниць. Зазначена процедура сама по собі не суперечить принципу правової визначеності доти, доки вона використовується задля виправлення помилок, допущених під час здійснення правосуддя (PRAVEDNAYA v. RUSSIA, № 69529/01, § 27, 28, ЄСПЛ, 18 листопада 2004 року).

У силу вимог частини 2 статті 51 Конституції України, статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Способи виконання батьками обов`язку по утриманню неповнолітньої дитини встановлені статтею 181 СК України.

Положення ч. 5 ст. 183 Сімейного кодексу України гарантують право того з батьків, разом з яким проживає дитина, звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Частиною 3 статті 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Так, за вимогами ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:

стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів;

доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів (ч. 2 цієї статті).

Частинами 1, 2 статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Отже, за змістом ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним.

Разом з тим, стаття 192 СК України вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів лише за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я платника або одержувача аліментів.

Як вбачається з постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Першої палати Касаційного цивільного суду від 29 січня 2021 року по справі №303/369/20 розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням зміни матеріального становища платника аліментів є зміна доходів, витрат, активів тощо. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні.

Таким чином, особа, яка одержує аліменти одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів. У свою чергу, особа, яка сплачує аліменти платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів.

Аналіз приписів розділу II ЦПК України дає підстави для висновку, що визначеними законом способами захисту порушеного права боржника у випадку видачі судового наказу про стягнення аліментів (пункт 4 частини першої статті 161 ЦПК України) є подання позову про зменшення розміру аліментів або звернення до суду із заявою про перегляд такого судового наказу за нововиявленими обставинами.

Частиною третьою статті 12, частинами першою, п`ятою-шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі ст.ст. 76, 77, 79 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Питання про те, які обставини можна вважати істотними, є оціночним, і вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням того, чи ці обставини могли спростувати факти, покладені в основу судового рішення, та вплинути на висновки суду під час його ухвалення таким чином, що якби вказана обставина була відома особам, які беруть участь у справі, то зміст судового рішення був би іншим.

Процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку із нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні і що цей доказ є вирішальним. Ця процедура є характерною для правових систем багатьох держав-учасниць. Зазначена процедура сама по собі не суперечить принципу правової визначеності доти, доки вона використовується задля виправлення помилок, допущених під час здійснення правосуддя (PRAVEDNAYA v. RUSSIA, N 69529/01, § 27,28, ЄСПЛ, 18 листопада 2004 року).

Так, стягувачка звернувся до Личаківського районного суду м. Львова із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на утримання дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімум для дитини відповідного віку на кожного з дітей та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожного з дітей, щомісяця і до досягнення дітьми повноліття, починаючи з дня звернення до суду - 05.08.2025.

На підтвердження права вимоги звернення до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання дітей надала Витяги з реєстру територіальної громади № 2025/010244176 від 27.07.2025 та № 2025/010512684 від 30.07.2025 (а.с. 7,8) про реєстрацію дітей за адресою АДРЕСА_1 та проживання із нею, що узгоджується із висновком Верховний Суд у постанові від 22.11.2022 року у справі № 188/1029/19, де Суд зазначав, що обов`язковою умовою для стягнення аліментів на користь одного з батьків є проживання з нею чи з ним самої дитини, на утримання якої власне і стягуються аліменти.

Обґрунтовуючи підстави для скасування судового наказу за нововиявленими обставинами, ОСОБА_2 покликається на: існування обставин, які не були повідомлені ОСОБА_3 при зверненні до суду з заявою про видачу судового наказу; на момент постановлення судового наказу існували істотні для справи обставини, що не були дослідженні судом при розгляді вказаної заяви, вони були відомі стягувачці про що вона не зазначила, а отже вказала недостовірні відомості звертаючись до суду із заявою про видачу судового наказу, а саме: ОСОБА_2 продовжує повертати кошти, позичені для погашення кредиту за квартиру; з вересня 2024 року по травень 2025 року він здійснював переказ коштів стягувачці на утримання дітей; залишив стягувачці готівкові кошти в іноземній валюті, які мали бути покладені на рахунок у банку для дітей, але використовуються стягувачкою, які він вважає аліментами; орендує житло для свого проживання із дружиною та її 3-ома дітьми; оплачує оренду житла та комунальні послуги матері.

Оцінюючи чи підпадають вищенаведені обставини під ознаки нововиявлених суд зазначає наступне.

У заяві про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами заявник зазначає про добровільне забезпечення дітей та відсутність у стягувачки підстав для звернення із заявою про видачу судового наказу.

Суд звертає увагу заявника на те, що батько зобов`язаний утримувати малолітню дитину незалежно від надання їй добровільно матеріальної допомоги (постанова Верховного Суду від 27 травня 2020 року у справі № 712/4702/19), а тому його доводи про те, що він добровільно надає матеріальну допомогу на утримання дітей, не є нововиявленою обставиною для перегляду судового наказу.

Практика Верховного Суду при розгляді аналогічних справ є усталеною та незмінною (правові висновки сформовані у постановах Верховного Суду від 19 листопада 2019 року у справі № 359/3012/18, від 18 грудня 2018 року у справі № 264/1739/18, від 17 березня 2023 року у справі № 761/36042/20).

Посилання боржника на те, що ненадання скаржницею відомостей про перерахування ним коштів на утримання дітей та залишення коштів в іноземній валюті та те, що ці обставини не були відомі суду і могли вплинути на юридичну оцінку обставин справи при видачі судового наказу відхиляються судом, оскільки судовий наказ видано про стягнення аліментів на двох дітей у розмірі, визначеному законом, а саме п. 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК України.

Матеріали справи не містять інших доводів, які б могли вплинути на скасування судом за нововиявленими обставинами судового наказу у справі № 463/7241/25 від 15.08.2025, виданого Личаківським районним судом м. Львова.

Згідно правової позиції Верховного Суду, що висловлена у постанові від 17 березня 2023 року у справі № 761/36042/20 у випадку незгоди з судовим наказом боржник вправі захистити своє право шляхом подачі позову про зменшення розміру аліментів (припинення стягнення, тощо) (частина сьома статті 170 ЦПК України).

Суд роз`яснює заявнику, що він вправі звернутися до суду із позовною заявою про зменшення розміру аліментів в загальному порядку.

Також заявник не позбавлений можливості оскаржити судовий наказ в передбаченому законом порядку.

Суд звертає увагу, що рішення про стягнення аліментів приймалось у вигляді особливої форми судового рішення судового наказу. Під час розгляду такої категорії справ фактичні обставини справи встановлюються у спрощеному вигляді, тобто перевіряються наявність певних обставин, пов`язаних із характером заявлених вимог, документальні підтвердження. Розгляд справи проводиться без судового засідання, без заслуховування пояснень сторін; відсутні позовні методи захисту, зокрема відзив на заяву, виклик свідків, зустрічний позов тощо.

Процесуальні недоліки розгляду справи (зокрема, неповне встановлення фактичних обставин справи, порушення порядку дослідження доказів) не вважаються нововиявленими обставинами, проте можуть бути підставою для перегляду судового рішення в апеляційному або касаційному порядку.

Відповідно до ч.ч. 2, 3, 7 ст. 429 ЦПК України справа розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом для провадження, у суді тієї інстанції, яка здійснює перегляд. У суді першої інстанції справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи. За результатами перегляду судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд може відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі; задовольнити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, скасувати відповідне судове рішення та ухвалити нове рішення чи змінити рішення; скасувати судове рішення і закрити провадження у справі або залишити позов без розгляду. Судове рішення, ухвалене за результатами перегляду судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, може бути переглянуте на загальних підставах.

З огляду на вказане, наведені обставини не могли бути підставою для відмови у видачі судового наказу та не можуть бути підставою для його скасування.

Резюмуючи суд зазначає, що зазначені у заяві про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами обставини за своєю природою не можуть бути віднесені до нововиявлених, водночас самі по собі обставини, на які посилається заявник, не є підставою для відмови у видачі судового наказу за правилами статті 165 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 423, 427, 429 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про перегляд за нововиявленими обставинами судового наказу, виданого 15.08.2025 Личаківським районним судом м. Львова у справі № 463/7241/25 за заявою ОСОБА_3 про видачу судового наказу про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на утримання дітей відмовити.

На ухвалу може бути подано апеляційну скаргу до Львівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст судового рішення проголошено 1 грудня 2025 року.

Суддя Юлія БОБРОВА