Справа №461/6718/25 Головуючий у 1 інстанції:Мироненко Л.Д.
Провадження №22-ц/811/3103/25 Доповідач в 2-й інстанції:Левик Я. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Крайник Н.П., Шандри М.М.,

секретар: Чиж Л.М.,

за участі в судовому засіданні заінтересованої особи (боржника) ОСОБА_1 , його представника ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу Галицького районного суду м.Львова в складі судді Мироненко Л.Д. від 19 серпня 2025 року у справі за поданням державного виконавця Галицького відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, -

в с т а н о в и л а :

ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 19 серпня 2025 року подання задоволено.

Тимчасово обмежено боржника - ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 ) у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа шляхом заборони перетинати державний кордон України до виконання своїх зобов`язань, покладених на нього згідно виконавчого провадження № 73544581 з примусового виконання виконавчого листа № 461/8156/17, виданого 20.07.2021 року Галицьким районним судом м. Львова про примусове виконання на території України заочного вироку Окружного Суду у м.Радомі 1 Цивільний Відділ Республіки Польща (Sygn.Akt 1 С 707/11) від 16 грудня 2015 року.

Вказану ухвалу оскаржив ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу Галицького районного суду м.Львова від 19 серпня 2025 року та постановити нову ухвалу, якою у задоволенні подання відмовити.

Зазначає, що тимчасове обмеження боржника в праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише за наявності достатніх підстав уважати, що така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним судовим рішенням, має намір вибути за межі України з метою невиконання цього рішення. Саме по собі невиконання рішення суду не є належною підставою для застосування до боржника фізичної особи обмеження у праві виїзду за межі України, оскільки має бути доведено саме ухилення такої особи від його виконання, тобто вчинення умисних дій. Вказує, що на державного (приватного) виконавця покладено обов`язок щодо надання допустимих, належних, достатніх та достовірних доказів, які б беззаперечно підтверджували навмисне та свідоме ухилення боржника від виконання обов`язків за рішенням суду. Разом із тим повідомляє, що ОСОБА_1 жодним чином не повідомлявся про наявність будь-якого виконавчого провадження, у якому він би виступав боржником, у тому числі про факт його відкриття, чи винесення будь-яких інших постанов. Матеріали подання не містять жодних доказів щодо того, що боржник обізнаний про наявність відкритого відносно нього виконавчого провадження, а необізнаність боржника про початок процедури примусового виконання виконавчого документу унеможливлює ухилення від його виконання. Таким чином, не виконання рішення суду у добровільному порядку у визначений державним виконавцем строк і наявність самого лише зобов`язання не наділяє виконавця правом на звернення до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за кордон, якщо недоведений факт ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобов`язань. У поданні про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України державний виконавець покликався лише на факт наявності у боржника невиконаного зобов`язання, покладеного на нього судовим рішенням, проте сам факт відкриття виконавчого провадження, при відсутності належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів про ухилення боржника від виконання рішення суду, не свідчать про необхідність тимчасового обмеження конституційних прав боржника, з поданням про що звернувся приватний виконавець. Зважаючи на вказане відсутні підстави вважати, що боржник ухиляється від виконання рішення суду. Вважає, що подання державного виконавця є безпідставним, необґрунтованим, недоведеним та таким що не підлягає задоволенню.

В судове засідання окрім заінтересованої особи (боржника) ОСОБА_1 , його представника ОСОБА_2 , решта учасників справи не з`явилися, однак суд вважав за можливе проводити розгляд справи за їх відсутності, зважаючи на те, що такі повідомлялась про час та місце судового розгляду належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи від них до суду не надходило, доказів поважності причин неявки суду представлено не було та зважаючи на вимоги ч.2 ст. 372 ЦПК України та заяву представниці стягувача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 про розгляд справи без її участі, в якій також просила під час розгляду справи врахувати поданий відзив на апеляційну скаргу.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення заінтересованої особи (боржника) та його представника на підтримання апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, оцінивши мотиви учасників справи в межах доводів подання, апеляційної скарги, відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Із змісту оскаржуваної ухвали вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ст.ст. 441 ЦПК України, ст.ст.6 ЗУ «Про порядок виїзду і в`їзду в України громадян України», ст. ст. 18, 28 Закону України «Про виконавче провадження», ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в`їзд в Україну громадян України», ст. 19 Закону України «Про Державну прикордонну службу України», висновки Верховного Суду викладені у постановах від 28.01.2021 року у справі №643/8028/15, від 18.03.2021 р. у справі №520/10954/15-ц, від 26.07.2021р. у справі №619/4981/13-ц, та задовольняючи подання, виходив з того, що на виконанні в Галицькому ВДВС у м. Львові перебуває виконавче провадження № 73544581 від 07.12.2023 року з примусового виконання виконавчого листа № 461/8156/17, виданого 20.07.2021 року Галицьким районним судом м. Львова про примусове виконання на території України заочного вироку Окружного Суду у м.Радомі 1 Цивільний Відділ Республіки Польща (Sygn.Akt 1 С 707/11) від 16 грудня 2015 року про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 266750 доларів США з відсотками та витрати за проведення судового процесу в сумі 44484,15 польських злотих. 07.12.2023 року державним виконавцем Галицького ВДВС у м. Львові винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 73544581, яку скеровано боржнику для виконання, стягувачу до відома, що підтверджується супровідним листом № 60995 від 07.12.2023 року. У вказаній постанові, приватним виконавцем були зазначені обов`язки боржника передбачені статтею 19 ЗУ «Про виконавче провадження». 07.12.2023 року державним виконавцем винесено постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, згідно якої визначено стягнути з боржника 369 грн. та постанову про стягнення виконавчого збору, згідно з якої зобов`язано ОСОБА_5 оплатити 1024343,23 грн. виконавчого збору. 07.12.2023 року державним виконавцем також винесено постанову про арешт коштів боржника та арешт майна боржника ОСОБА_1 у межах суми звернення стягнення 11268144,58 грн. Суд зазначав, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта за боржником зареєстровано 2/15 частки квартири за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 51,3 кв.м. Відповідно до відповіді Пенсійного фонду України № 210254709 від 17.06.2024 року ОСОБА_1 одержує доходи в ТзОВ "Доброімпорт" (), однак кошти по рішенню суду не сплачує. Постановою державного виконавця від 12.08.2025 року звернено стягнення на доходи боржника ОСОБА_1 , а саме вирішено здійснювати відрахування із доходів боржника у розмірі 20% по всім виконавчим документам до виплати заборгованості та виконавчого збору. За повідомленням Державної міграційної служби України, ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , має паспорт громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_2 . Згідно відповіді Міністерства внутрішніх справ на запит №: 210255098 від 17.06.2024 року у боржника на праві приватної власності відсутні транспортні засоби. Судом також було встановлено, що після винесення рішення суду, набрання ним чинності, відкриття виконавчого провадження та отримання боржником постанови про відкриття виконавчого провадження, останній не здійснив жодних дій для сплати заборгованості. Такі дії боржника, які проявляються у невиконанні, перешкоджанні та повному ігноруванні вимог приватного виконавця (боржник жодного разу не з`явився на вимогу державного виконавця, жодних пояснень з приводу тривалого невиконання рішення суду не надавав), роблять неможливим виконання рішення, яке набрало законної сили та є обов`язковим до виконання на всій території України. За таких обставин, суд прийшов до висновку, що державним виконавцем вчинено усі належні дії по виконавчому провадженню № 73544581 від 07.12.2023 року, у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження» з метою виконання рішення суду, проте боржник ухиляється від його виконання та не вживає заходів щодо виконання таких, на виклики державного виконавця не з`являється, декларацію про доходи та майно боржника не подав. Також суд вважав, що тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України не порушуватиме його прав як боржника, передбачених статтею 33 Конституції України та статтею 2 Протоколу № 4 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки передбачене законодавством України, а застосування такого обмеження зумовлене ухиленням від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, яке, набрало законної сили. За таких обставин суд дійшов до висновку, що подання виконавця слід задовольнити.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду зроблені без повного та всебічного з`ясування всіх обставин, що мають значення; обставинам, що мають значення та вимогам закону не відповідають; обставини, які суд вважав встановленими не доведені, а тому судове рішення підлягає скасуванню.

У серпні 2025 року державний виконавець Марчишин Юрій Андрійович звернувся в суд із поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника-фізичної особи (стягувач ОСОБА_7 , боржник ОСОБА_1 ), в якому просив:

- тимчасово обмежити у праві виїзду за межі України фізичну особу боржника ОСОБА_1 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса АДРЕСА_3 до виконання зобов`язань, покладених на нього Виконавчим листом №461/8156/17 виданого 20.07.2021.

В обґрунтування подання покликався на те, що на виконанні в Галицькому ВДВС у м.Львові перебуває виконавче провадження № 73544581 від 07.12.2023 року з примусового виконання виконавчого листа № 461/8156/17, виданого 20.07.2021 року Галицьким районним судом м. Львова про примусове виконання на території України заочного вироку Окружного Суду у м.Радомі 1 Цивільний Відділ Республіки Польща (Sygn.Akt 1 С 707/11) від 16 грудня 2015 року про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 266750 доларів США з відсотками та витрати за проведення судового процесу в сумі 44484,15 польських злотих. Вказував, що боржник не вчинив жодних дій, спрямованих на виконання боргового зобов`язання, а саме, на виклики до державного виконавця не прибув, не надав достовірних відомостей про свої доходи та майно, про рахунки у банках чи інших фінансових установах. Повідомляв, що зі свого боку вчинив всі дії передбачені законом та на його переконання обставини свідчать, що боржник ухиляється від виконання рішення суду, у зв`язку з чим просив подання задовольнити.

Відповідно до ст. 441 ЦПК України, тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні. Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена судом за місцем виконання відповідного рішення за поданням державного або приватного виконавця. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця. Суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника. Суд розглядає заяву про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням сторін та інших заінтересованих осіб за обов`язкової участі державного (приватного) виконавця. За результатами розгляду заяви про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України постановляється ухвала, яка може бути оскаржена. Відмова у скасуванні тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України не перешкоджає повторному зверненню з такою самою заявою у разі виникнення нових обставин, що обґрунтовують необхідність скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Громадянин України не може бути позбавленим права в будь-який час повернутись в Україну.

Також, згідно ст. 2 протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, має право вільно пересуватися і вільно вибирати місце проживання в межах цієї території. Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб. Права, викладені в пункті 1, також можуть у певних місцевостях підлягати обмеженням, що встановлені згідно із законом і виправдані суспільними інтересами в демократичному суспільстві.

Європейський суд з прав людини у справі «Гочев проти Болгарії» від 26.11.2009 року прийшов до висновку про формування загальних правил щодо права на свободу пересування, наголосивши, що дане обмеження повинне відповідати одночасно трьом критеріям: 1. Ґрунтуватися на законі; 2. переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у ч.3 ст.2 Протоколу N?4 до Конвенції; 3. знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто бути пропорційним меті його застосування). При цьому при вирішенні питання про пропорційність обмеження даного права з метою стягнення неоплачених боргів слід пам?ятати, що таке обмеження може бути виправдано лише тоді, коли воно дійсно сприятиме погашенню заборгованості; проте навіть якщо зазначене обмеження свободи пересування було виправданим на самому початку, воно може стати непропорційним і таким, що порушує права людини, якщо воно автоматично продовжуватиметься протягом тривалого періоду. Тому застосування такого обмеження має періодично переглядатися судом (принаймні в останній інстанції) з метою з?ясування доцільності його подальшого застосування, причому обсяг судового розгляду повинен дозволити суду взяти до уваги всі фактори, й у тому числі ті, що стосуються пропорційності такого обмеження.

Відповідно до ст. 313 ЦК України, фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, має право на вільне самостійне пересування по території України і на вибір місця перебування. Фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років, має право пересуватися по території України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Фізична особа, яка є громадянином України, має право на безперешкодне повернення в Україну. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними, крім випадків, передбачених законом. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом. Фізична особа не може бути видворена з обраного нею місця перебування, доступ до якого не заборонений законом. Законом можуть бути встановлені особливі правила доступу на окремі території, якщо цього потребують інтереси державної безпеки, охорони громадського порядку, життя та здоров`я людей.

Згідно частини 5 статті 6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в`їзд в Україну громадян України», право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Таким чином, враховуючи наведені вимоги закону для здійснення тимчасового обмеження права громадянина України, яке гарантується Конституцією України, законами та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, повинні бути достатньо вагомі підстави, які б свідчили про необхідність застосування такого заходу (продовження його застосування), насамперед в інтересах забезпечення виконання судового рішення.

Відповідно до ч. 5 ст. 19 ЗУ «Про виконавче провадження» боржник зобов`язаний: утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; допускати в установленому законом порядку виконавця до житла та іншого володіння, приміщень і сховищ, що належать йому або якими він користується, для проведення виконавчих дій; за рішеннями майнового характеру подати виконавцю протягом п`яти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження декларацію про доходи та майно боржника, зокрема про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, небанківських надавачах платіжних послуг, електронні гаманці в емітентах електронних грошей, про майно, що перебуває в заставі (іпотеці) або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб, за формою, встановленою Міністерством юстиції України; повідомити виконавцю про зміну відомостей, зазначених у декларації про доходи та майно боржника, не пізніше наступного робочого дня з дня виникнення відповідної обставини; своєчасно з`являтися на вимогу виконавця; надавати пояснення за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження.

У зв?язку із цим про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов?язків у виконавчому провадженні може, зокрема, свідчити невиконання ним своїх обов?язків, передбачених ч. 5 ст. 19 згаданого Закону України «Про виконавче провадження», зокрема, утримання від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; надання достовірних відомостей про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасна явка за викликом державного виконавця; надання пояснень за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження, тощо.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконанні в Галицькому ВДВС у м. Львові перебуває виконавче провадження №73544581 від 07.12.2023 року з примусового виконання виконавчого листа № 461/8156/17, виданого 20.07.2021 року Галицьким районним судом м. Львова про примусове виконання на території України заочного вироку Окружного Суду у м.Радомі 1 Цивільний Відділ Республіки Польща (Sygn.Akt 1 С 707/11) від 16 грудня 2015 року про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 266750 доларів США з відсотками та витрати за проведення судового процесу в сумі 44484,15 польських злотих.

07.12.2023 року державним виконавцем Галицького ВДВС у м. Львові винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №73544581, яку скеровано боржнику для виконання, стягувачу до відома, що підтверджується супровідним листом № 60995 від 07.12.2023 року. У вказаній постанові, приватним виконавцем були зазначені обов`язки боржника передбачені статтею 19 ЗУ «Про виконавче провадження».

07.12.2023 року державним виконавцем винесено постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, згідно якої визначено стягнути з боржника 369 грн. та постанову про стягнення виконавчого збору, згідно з якої зобов`язано ОСОБА_5 оплатити 1024343,23 грн. виконавчого збору.

07.12.2023 року державним виконавцем також винесено постанову про арешт коштів боржника та арешт майна боржника ОСОБА_1 у межах суми звернення стягнення 11268144,58 грн.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта за боржником зареєстровано 2/15 частки квартири за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 51,3 кв.м.

Відповідно до відповіді Пенсійного фонду України №210254709 від 17.06.2024 року ОСОБА_1 одержує доходи в ТзОВ "Доброімпорт" (), однак кошти по рішенню суду не сплачує.

Постановою державного виконавця від 12.08.2025 року звернено стягнення на доходи боржника ОСОБА_1 , а саме вирішено здійснювати відрахування із доходів боржника у розмірі 20% по всім виконавчим документам до виплати заборгованості та виконавчого збору.

За повідомленням Державної міграційної служби України, ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , має паспорт громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_2 .

Згідно відповіді Міністерства внутрішніх справ на запит №:210255098 від 17.06.2024 року у боржника на праві приватної власності відсутні транспортні засоби.

Однак, колегія суддів вважає, що заінтересованою особою не доведено, а судом першої інстанції не встановлено у чому саме полягає ухилення ОСОБА_1 від виконання зобов`язання встановленого судовим рішенням та як вжиття такого заходу як тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України вплине на виконання судового рішення, враховуючи те, що в матеріалах справи відсутні докази того, що боржник ухиляється від виконання зобов`язання.

Посилання заявника на те, що боржник на виклики державного виконавця не з`являвся слід вважати голослівним, оскільки, в наявних матеріалах справи відсутні будь-які відомості про вручення чи надіслання боржнику таких викликів.

Будь-яких інших доказів, які б свідчили про факт ухилення боржника від виконання судового рішення у матеріалах справи немає, що не враховано судом першої інстанції при винесенні оскаржуваної ухвали.

Окрім того, дані про вжиті виконавчою службою заходи з виконання рішення та сам факт неповного виконання рішення боржником про це не свідчать.

Колегія суддів вважає, що наведені в поданні докази не підтверджують, що ОСОБА_1 вчиняє дії, спрямовані на ухилення від виконання зобов`язання, та які унеможливлюють чи ускладнюють виконання виконавчого документа.

Так, дійсно, державним виконавцем у відповідності до вимог закону відкрито виконавче провадження, вчинено ряд дій на виконання судового рішення, про яке йшлося, однак підстав однозначно вважати, що боржник ухиляється від виконання судового рішення, що могло б бути підставою для тимчасового обмеження його у праві виїзду за межі України немає.

Зважаючи на вказане, у матеріалах справи відсутні дані про те, що боржник ухиляється від виконання судового рішення, а також про те, що вжитий судом захід тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межу України сприяє чи сприятиме виконанню судового рішення, що відповідно свідчить про безпідставність подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України.

Відтак, доводи апеляційної скарги слід визнати обґрунтованими та таку слід задовольнити.

Оскаржувану ж ухвалу суду слід скасувати з ухваленням нової ухвали про відмову в задоволенні подання державного виконавця Галицького відділу державної виконавчої служби у м.Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.2-4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Галицького районного суду м.Львова від 19 серпня 2025 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою у задоволенні подання державного виконавця Галицького відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 28 листопада 2025 року.

Головуючий: Я.А. Левик

Судді: Н.П. Крайник

М.М. Шандра