Справа № 450/342/25 Провадження № 2/450/999/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2025 року Пустомитівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого-судді Мусієвського В.Є.

при секретарі Расяк С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Пустомити цивільну справу за позовом Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Бережанська» до ОСОБА_1 , третьої особи Львівської обласної прокуратури, про витребування майна з чужого незаконного володіння,-

в с т а н о в и в:

Представник позивача через систему «Електронний Суд» звернувся з позовом, у якому просив витребувати земельну ділянку площею 0,7868 га, кадастровий номер :02:001:0424, що знаходиться за адресою Львівська обл., Львівський р-н, с. Горішній, з чужого незаконного володіння відповідача ОСОБА_1 на користь (у спільну сумісну власність) співвласників багатоквартирного житлового будинку АДРЕСА_1 .

Мотивував вимоги тим, що ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого 02 вересня 2016 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Петруняк І.В., зареєстрованого в реєстрі за № 417, набув у власність згадану вище земельну ділянку. У 2019 році власниками квартир та приміщень багатоквартирного житлового будинку, який було споруджено на земельній ділянці площею 0,7868 га, кадастровий номер :02:001:0424, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , створено ОСББ «Бережанська». На момент звернення з позовом до суду ОСББ «Бережанська» передано на баланс першу та другу черги багатоквартирного житлового будинку, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 . У лютому 2024 року на загальних зборах ОСББ «Бережанська» в порядок денний включено питання щодо оформлення прав на земельну ділянку для обслуговування потреб ОСББ та його членів. Водночас, як вбачається з інформаційної довідки №368332348 від 04.03.2024 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень на земельну ділянку площею 0,7868 га, кадастровий номер :02:001:0424, що знаходиться за адресою Львівська обл., Львівський р-н, с. Горішній, накладено арешт на підставі ухвали слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 28.09.2023 року у справі № 461/324/23, обтяжувачем якого є ГУ НП у Львівській області. Станом на момент звернення з позовом до суду кримінальне провадження №0000672 перебуває на розгляді в суді, а відповідач ОСОБА_1 під вартою. Таким чином, члени ОСББ «Бережанська» не можуть у позасудовий спосіб оформити права на вказану земельну ділянку, оскільки до нотаріуса чи до будь-якого іншого органу влади відповідач ОСОБА_1 не має змоги прибути, так як майже 4 роки перебуває під вартою, а навіть у випадку його звільнення з під варти, з огляду на арешти та записи в реєстрі боржників, це зробити неможливо в силу закону. Вказав, що згідно ч.ч. 2, 3 ст. 42 ЗК України земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкова територія, що перебувають у спільній сумісній власності власників квартир та нежитлових приміщень у будинку, передаються безоплатно у власність або в постійне користування співвласникам багатоквартирного будинку в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Таким чином, з врахуванням приписів ч. 2 ст. 42 ЗК України, ч.1 ст. 120 ЗК України (в редакції станом на серпень 2018 року), ст.ст. 1, 5 ЗУ «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», земельна ділянка площею 0,7868 га, кадастровий номер :02:001:0424, що знаходиться за адресою Львівська обл., Львівський р-н, с. Горішній, повинна бути передана безоплатно у власність співвласникам багатоквартирного будинку для обслуговування цього багатоквартирного житлового будинку. З огляду на викладене вище, просив позовні вимоги задовольнити.

Ухвалою від 24.01.2025 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання.

Супровідним листом вих.№ 450/342/25/1033/2025 від 24.01.2025 року, адресованим ДУ «Львівська установа виконання покарань (№ 19)» для вручення обвинуваченому ОСОБА_1 , повідомлено відповідача про необхідність забезпечити явку захисника або подати заяву про проведення судового засідання в режимі відеоконференції.

24.02.2025 року представником позивача ОСОБА_2 подано заяву про проведення судового засідання в режимі відеоконференції, в задоволенні якої відмовлено ухвалою від 24.02.2025 року.

04.03.2025 року представником третьої особи Львівської обласної прокуратури Германович Ю.А. подано письмові пояснення, згідно мотивів яких вказала, що позов є безпідставним, необґрунтованим та спрямований на виведення з під арешту майна не у спосіб, передбачений КПК України. Пояснила, що в провадженні СУ ГУ НП у Львівській області перебувало кримінальне провадження №0000672 від 17.10.2022 року, щодо ОСОБА_1 за ч.ч. 2, 3, 4 ст. 190 КК України, обвинувальний акт у якому скеровано до Галицького районного суду м. Львова для розгляду по суті. На даний час, кримінальне провадження перебуває на розгляді в суді. В ході досудового розслідування, за клопотанням слідчого у кримінальному провадженні, ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 28.09.2023 року накладено арешт на майно, яке належить ОСОБА_1 , в тому числі на спірну земельну ділянку площею 0,7868 га, кадастровий номер :02:001:0424, що знаходиться за адресою Львівська обл., Львівський р-н., с. Горішній. Відтак, лише суддя, в провадженні якого на даний час перебуває кримінальне провадження №0000672 щодо ОСОБА_1 вправі вирішити питання скасування арешту на спірну земельну ділянку в порядку, передбаченому КПК України. Крім цього, предметом позову у вказаній справі є вимога про витребування з незаконного володіння ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0,7868 га, кадастровий номер :02:001:0424, що знаходиться за адресою Львівська обл., Львівський р-н, с. Горішній, та належить останньому на праві власності. Водночас, витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником (законним володільцем) і володільцем майна відсутні договірні відносини і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного безпосередньо із власником договору. Віндикація це витребування своєї речі не володіючим власником від володіючого не власника. При цьому, в даному випадку спірна земельна ділянка ніколи не перебувала у власності позивача, не вибувала з його володіння, відтак останнє не має права на її витребування від відповідача. Додатково зазначила, що ОСОБА_3 набув у власність спірну земельну ділянку на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 02.09.2016, укладеного з ОСОБА_4 . Відтак, будучи власником вказаної земельної ділянки ОСОБА_1 виступив замовником будівництва багатоквартирного будинку на такій. Більше того, на спірній земельній ділянці, окрім багатоквартирного будинку, знаходиться будівля - трансформаторна підстанція, загальною площею 71,6 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна:236, яка на праві власності належить ОСОБА_1 та перебуває у користуванні ПАТ «Львівобленерго». Окрім наведеного, згідно ч.1 ст.120 ЗК України у разі набуття права власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, розміщений на земельній ділянці (крім земель державної, комунальної власності), право власності на таку земельну ділянку одночасно переходить від відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта до набувача такого об`єкта без зміни її цільового призначення.

Ухвалою від 05.09.2025 року відкладено розгляд справи у зв`язку із неявкою сторін та подання представником позивача ОСОБА_2 заяви про відкладення розгляду справи.

31.03.2025 року представником позивача ОСОБА_2 подано додаткові пояснення у справі, згідно мотивів яких вказав, що пояснення третьої особи є необґрунтованими, оскільки позовна заява не містить вимог про звільнення спірної земельної ділянки з під арешту, що в порядку, передбаченому КПК України, має право вирішувати лише суддя, у провадженні якого на даний час перебуває кримінальне провадження №0000672 щодо ОСОБА_1 . Крім цього, твердження про те, що спірна земельна ділянка ніколи не перебувала у власності позивача, не вибувала з його володіння, відтак останнє не має права на її витребування від відповідача на підставі ст.ст. 387, 388 ЦК України, не відповідає дійсності з огляду на приписи ч.1 ст. 120 ЗК України (в редакції станом на серпень 2018 року). Повідомив, що у серпні 2018 року перша черга багатоквартирного житлового будинку була прийнята в експлуатацію. Так, згідно ч.1 ст. 120 ЗК України (в редакції станом на серпень 2018 року) було визначено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Отже, в силу положень, зокрема, Земельного кодексу України (в редакції станом на серпень 2018 року) право власності на спірну земельну ділянку у серпні 2018 року автоматично перейшло до власника нерухомого майна, тобто до співвласників багатоквартирного житлового будинку, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , та якими створено ОСББ «Бережанська».

07.05.2025 року представником позивача ОСОБА_2 подано заяву, у якій просив закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті, провівши судове засідання у їх відсутності.

Протокольною ухвалою від 07.05.2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Ухвалою від 04.08.2025 року постановлено проводити судове засідання, призначене на 29.09.2025 року о 10 год. 30 хв., в режимі відеоконференції. Доручено ДУ «Львівська установа виконання покарань (№19)» забезпечити проведення відеоконференції за участю відповідача ОСОБА_1 .

Судове засідання 29.09.2025 року не відбулось у зв`язку із глобальним збоєм по Україні з доступом до серверів запису ВКЗ.

Ухвалою від 29.09.2025 року постановлено проводити судове засідання, призначене на 26.11.2025 року о 09 год. 30 хв., в режимі відеоконференції. Доручено ДУ «Львівська установа виконання покарань (№19)» забезпечити проведення відеоконференції за участю відповідача ОСОБА_1 .

В судове засідання 26.11.2025 року не з`явились усі учасники розгляду справи, хоча про дату, час і місце судового розгляду повідомлялись належним чином, причини неявки суду не повідомили. 25.11.2025 року представником позивача ОСОБА_2 подано заяву, згідно мотивів якої просив закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті, провівши судове засідання у їх відсутності. ДУ «Львівська установа виконання покарань (№19)» через систему ВКЗ не вийшла на зв`язок і не забезпечила проведення відеоконференції за участі відповідача ОСОБА_1 .

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Зважаючи на відсутність згоди позивача, у відповідності із ст. 280 ЦПК України, суд вважає за доцільне не проводити судового розгляду при заочному розгляді справи.

Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши матеріали цивільної справи та докази в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

За ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Як вбачається з договору купівлі-продажу серії НАТ № 908224, посвідченого 02.09.2016 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Петруняк І.В., зареєстрованого в реєстрі за № 417, відповідач ОСОБА_1 набув у власність земельну ділянку площею 0,7868 га, кадастровий номер :02:001:0424, що знаходиться за адресою Львівська обл., Пустомитівський (Львівський) р-н, с. Горішній.

Із сертифікату готовності реєстраційний номер ІУ86 вбачається, що на земельній ділянці площею 0,7868 га, кадастровий номер :02:001:0424, що знаходиться за адресою Львівська обл., Пустомитівський (Львівський) р-н, с. Горішній, 02.05.2019 року завершено будівництво багатоквартирного житлового будинку з вбудовано-прибудованими закладами громадського обслуговування.

06 серпня 2018 року Департаментом державної архітектурно-будівельної інспекції у Львівській області видано сертифікат серії ЛВ №47, яким засвідчено відповідність закінченого будівництвом об`єкта багатоквартирного житлового будинку з вбудовано-прибудованими закладами громадського харчування першої черги будівництва за адресою Львівська обл., Пустомитівський (Львівський) р-н., село Горішній.

Рішенням Виконавчого комітету Давидівської сільської ради об`єднаної територіальної громади Пустомитівського району Львівської області №164 від 31.08.2018 року згаданому вище багатоквартирному житловому будинку присвоєно адресу АДРЕСА_1 .

19.11.2019 року власниками квартир та приміщень багатоквартирного житлового будинку, який було споруджено на земельній ділянці площею 0,7868 га, кадастровий номер :02:001:0424, розташованій за адресою АДРЕСА_1 , створено ОСББ «Бережанська», що підтверджується статутом та випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Звертаючись з даним позовом представник позивача покликається на те, що ОСББ «Бережанська» фактично набуло право на земельну ділянку площею 0,7868 га, кадастровий номер :02:001:0424, розташованій за адресою АДРЕСА_1 , на підставі ч. 1 ст. 120 ЗК України в редакції, чинній станом на серпень 2018 року.

З цього приводу слід вказати, що згідно ч. 1 ст. 120 ЗК України в редакції, чинній станом на серпень 2018 року, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Водночас, вказана норма не регулює питання щодо переходу права власності на земельну ділянку або її частину, на якій розміщено багатоквартирний житловий будинок.

З цього приводу слід вказати, що згідно чинного ЗК України, а саме ст. 120, така регулює відносини щодо переходу права на земельну ділянку у разі набуття права власності, господарського відання, оперативного управління на об`єкт нерухомого майна (крім багатоквартирного будинку), об`єкт незавершеного будівництва, спеціального майнового права на об`єкт незавершеного будівництва, що розміщені на ній.

Відтак, в силу розвитку національного законодавства, законодавцем конкретизовано положення ст. 120 ЗК України, шляхом зазначення виключення, тобто непоширення її дії на об`єкти багатоквартирних житлових будинків, що одночасно підтверджує відсутність наміру законодавця поширювати механізм «автоматичного переходу» земельних ділянок у випадку набуття співвласниками прав на багатоквартирні будинки.

Крім цього, ст. 42 ЗК України, яка є спеціальною щодо земельних ділянок багатоквартирних будинків, визначено порядок надання таких безоплатно у власність або в постійне користування співвласникам багатоквартирного будинку.

За вказаних вище обставин, ст. 120 ЗК України, в редакції чинній як на момент вирішення справи, так і станом на серпень 2018 року, не регулює питання переходу права власності на земельну ділянку під багатоквартирним житловим будинком, оскільки законодавець виокремив такі будівлі в окрему категорію об`єктів, правовий режим земель під якими підпорядковано спеціальній нормі ст. 42 ЗК України, з огляду на що, відсутні підстави вважати про автоматичний перехід права власності на земельну ділянку до позивача у даній справі при набутті права на багатоквартирний житловий будинок.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Кожна особа має право на захист її особистого немайнового або майнового права чи інтересу в суді (статті 15, 16 ЦК України).

Шляхом вчинення провадження у справах суд здійснює захист осіб, права й охоронювані законом інтереси яких порушені або оспорюються. Розпорядження своїм правом на захист є приписом цивільного законодавства і полягає в наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором [пункти 51, 52 постанови Великої Палати Верховного Суду від 30.05.2018 у справі № 923/466/17 (провадження № 12-89гс19)].

Відповідно до частин першої, другої статті 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Кожний громадянин має право користуватися природними об`єктами права власності народу відповідно до закону.

Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону (стаття 14 Конституції України).

У статті 41 Конституції України проголошується, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Віндикаційний позов є позовом речовим і як такий належить до речових способів захисту права власності. Його зміст полягає у вимозі неволодіючого власника до володіючого невласника про повернення речі в натурі. При цьому відповідно до статті 396 ЦК України за допомогою віндикаційного позову може захищатися володіння також і носія іншого речового права (титульного володільця), а не тільки права власності. Безпосередня мета віндикації полягає у відновленні володіння власника (титульного володільця), що, у свою чергу, забезпечує можливість використання ним усього комплексу правомочностей, що складають належне йому речове право (пункт 141 постанови Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2024 у справі № 910/2592/19).

Згідно зі статтею 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Зважаючи на те, що ОСББ «Бережанська» не набуло і не набувало права власності на земельну ділянку площею 0,7868 га, кадастровий номер :02:001:0424, що знаходиться за адресою Львівська обл., Львівський р-н, с. Горішній, останнім обрано невірний спосіб захисту, оскільки з позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння (віндикаційний позов) має право звертатись неволодіючий власник до володіючого невласника про повернення речі в натурі.

З цього приводу слід також сказати, що ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 28.09.2023 року на земельну ділянку площею 0,7868 га, кадастровий номер :02:001:0424, що знаходиться за адресою Львівська обл., Львівський р-н, с. Горішній, накладено арешт із позбавленням права на відчуження майна, яке належить на праві власності підозрюваному ОСОБА_1 .

Відтак, у випадку наявності достатніх правових підстав, арешт із згаданої вище земельної ділянки може бути скасованим лише судом, в межах якого перебувають матеріали кримінального провадження щодо ОСОБА_1 , натомість захист прав та інтересів ОСББ «Бережанська», на підставі викладених вище обставин, не може здійснюватись судом в межах цивільного судочинства, яке підлягає забезпеченню в спосіб, визначений в КПК України.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає не лише запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Згідно правової позиції, викладеної в постанові Великої Палати Верховного Суду від 06 квітня 2021 року у справі № 910/10011/19 та постанові від 15 березня 2023 року по справі №725/1824/20, обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною та достатньою підставою для відмови в задоволенні позову.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ним Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у спразі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Приймаючи до уваги встановлені обставини справи та враховуючи норми законодавства, що регулюють наявні між сторонами спірні правовідносини, суд прийшов до висновку про те, що обставини, якими представник позивача мотивував позовні вимоги, не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду, а тому у задоволенні таких слід відмовити.

Згідно ст. 141 ЦПК України судові витрати понесені позивачем стягненню з відповідача не підлягають.

Керуючись ст. ст. 2, 4, 12, 13, 81, 89, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, ст.ст. 15, 16, 387, 388, 396 ЦК України, ст.ст. 13, 14, 41 Конституції України, ст.ст. 42, 120, 152 ЗК України, суд,-

у х в а л и в:

У задоволенні позовних вимог Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Бережанська» до ОСОБА_1 , третьої особи Львівської обласної прокуратури, про витребування майна з чужого незаконного володіння відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом 30 днів з часу складання повного судового рішення до Львівського апеляційного суду або через місцевий суд до Львівського апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Мусієвський В.Є.