Провадження № 2-о/752/433/25
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

20.11.2025 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі

головуючого судді Данілової Т.М.

з участю секретаря Моркотун О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису, заінтересовані особи - ОСОБА_2 та служба у справах дітей Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації,

в с т а н о в и в:

заявник ОСОБА_1 звернулася у суд з заявою про видачу обмежувального припису.

В обгрунтвання заяви зазначає, що в період травня - червня 2025 року ОСОБА_2 здійснював над нею та дітьми систематичне домашнє насильство. Переймаючись психологічним та моральним станом своїх неповнолітніх дітей, заявник покинула місце свого проживання, оскільки агресивна поведінка чоловіка, який останнім часом дедалі більше вживав алкогольні напої, стала непередбачуваною та неконтрольованою. 17.06.2025 року заявник зібрала речі і документи і разом з дітьми переїхала в безпечне місце, тимчасово проживала у своєї матері. На думку заявника, проживання дітей з батьком - тираном, який ображає матір в присутності дітей, чинить домашнє насильство, скероване в тому числі і на них самих, є для дітей небезпечним. Своєю аморальною поведінкою він перешкоджає розвиткові дітей. Вказує про те, що ОСОБА_2 прийняв спадщину після смерті свого батька, а тому має можливість проживати в іншому житловому приміщенні.

За таких підстав, заявник просить видати обмежувальний припис ОСОБА_2 на строк 6 місяців з заборонами щодо

- перебування в місці спільного проживання (перебування) ОСОБА_1 та дітей за адресою: АДРЕСА_1 ,

- наближення на 500 метрів до місця проживання (перебування), частого відвідування, а саме: місця проживання (реєстрації) ОСОБА_1 та дітей за вказаною адресою та до місця реєстрації та проживання ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_2 ,

- особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_1 та дітей, якщо вони за власним бажанням перебувають у місці, невідомому ОСОБА_2 , переслідувати їх та в будь-який спосіб спілкуватися з ними,

- вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_1 та дітьми або контактувати з ними через інші засоби зв"язку особисто і через третіх осіб.

Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 08 серпня 2025 року відкрито провадження у даній справі. (а.с. 86)

ОСОБА_2 подав відзив на заяву про видачу обмежувального припису. (а.с. 117) Просить відмовити в задоволенні заяви, оскільки вимоги заявника є незаконними та необгрунтованими.

Заявник подала заяву про судовий розгляд без її участі. (а.с. 83)

Ухвалою Голосіївського районного суду . Києва від 24.09.2025 року відмовлено в задоволенні клопотання заявника про проведення судового засідання в режимі відеоконференції. (а.с. 180)

ОСОБА_1 надіслала відповідь на відзив. (а.с. 190) Просить задовольнити заяву про видачу обмежувального припису, оскільки ОСОБА_1 повернулася до Польщі. Під час виїзду за межі території України, зокрема під час паспортного контролю 03.09.2025 року заявнику стало відомо, що 20.06.2025 р. ОСОБА_2 умисно позбавив дитину паспорту громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_1 , чим вчинив економічне насильство.

Заінтересована особа - ОСОБА_2 також подав заяву про судовий розгляд заяви без його участі.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

09.09.2006 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено шлюб, який зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції м. Києва за актовим записом №1036, що підтверджується свідоцтвмо про шлюб серії НОМЕР_2 , виданим 09.09.2006 р.(а.с. 20)

У шлюбі подружжя мають двох сіпльних дітей:

- ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

- ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .(а.с. 21,22)

Обидві доньки зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 .

Родина проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Дана квартира належить на праві спільної часткової власності по 1/4 частці кожному ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності від 14.07.2014 року, виданого Реєстраційною службою Головного управління юстиції у м. Києві. (а.с. 25 - 28)

Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Згідно з пунктами 3, 4 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру;

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

За пунктом 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Згідно з частиною третьою статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

У пункті 9 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Оцінка ризиків має проводитись за факторами небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства шляхом відібрання свідчень від постраждалої від такого насильства особи, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи. Фактори небезпеки (ризику) щодо вчинення домашнього насильства мають визначатися за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті такої особи.

З урахуванням змісту вищевказаних норм, видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних обставин та наявності ризиків.

Суди під час вирішення заяви про видачу обмежувального припису мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження прав у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

До подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 29 серпня 2019 року у справі № 640/23804/18 та від 02 вересня 2020 року у справі № 635/4854/19-ц.

За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень

Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Звертаючись у суд з даною заявою, ОСОБА_1 зазначає, що 15 червня 2025 року, в черговий раз знущаючись над сім"єю, з рук семирічної дитини ОСОБА_2 вихопив мобільний телефон і розбив його об стіну у неї на очах, далі розбив ноутбук, порізав на шматки шлюбні золоті обручки. Вживав алкоголь, лютував, бив посуд. На його образи та погрози заявник поліцію не викликала, оскільки боялася.

Налякані його агресивною поведінкою, діти відмовилися заходити в квартиру з коридору, де вони ховалися від обстрілів.

В той же вечір, 15.06.2025 року ОСОБА_2 погрожував вбивством матері заявника - ОСОБА_3 , якщо вона ще хоч раз прийде до них в квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , виправдовуючи свою поведінку тим, що остання образила його, сказавши, що за довгі роки сімейного життя він так і не став надійним чоловіком для заявника. Після повернення додому з пляшкою спирного, ОСОБА_2 став вихвалятись, що трохи не вбив тещу, але консьєрж завадила.

Злякавшись здійснення погроз, заявник 17.06.2025 року зібрала речі і в пошуках безпечного місця з дітьми втекла до матері ОСОБА_3 . Таким чином, на думку заявника, ОСОБА_2 позбавив її житла. ОСОБА_1 повернулася до Польщі.

Вказує про те, що ОСОБА_2 прийняв спадщину після смерті свого батька, а тому має можливість проживати в іншому житловому приміщенні.

З матеріалів справи вбачається, що Дарницьким районним в м. Києві Центр соціальних служб складено висновок оцінки потреб сім"ї, згідно якого заявник і діти перебувають в складних життєвих обставинах і що основними ознаками і чинниками, що їх спричиняють є домашнє насильство психологічного, економічного та фізичного характеру по відношенню до неї зі сторони чоловіка ОСОБА_6 у присутності дітей, а також домашнє насильство психологічного та фізичного характеру по відношенню до дітей. (а.с. 78)

14 липня 2025 року ОСОБА_1 звернулася у суд з позовною заявою про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дтини, заявою та про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання дітей.

Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва відкрито провадження у даній справі №752/17588/25 та за заявою ОСОБА_2 подружжю надано строк для примирення.

30 липня 2025 року Голосіївським районним судом м. Києва за заявою ОСОБА_1 видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дітей.

Висновком спеціаліста - психолога ОСОБА_7 від 05.08.2025 року про результати проведення опитування неповнолітньої ОСОБА_4 , проведеного у "Зеленій кімнаті" Голосіївського УП, встановлено, що у неповнолітньої дитини виявлено комплекс ознак про наявність психотравматичного дозвіду, а саме домашнього насильства у формі психологічного насильства через дії батька, в дитини порушено відчуття безпеки.(а.с. 168)

14.08.2025 року уповноваженою особою Голосіївського УП складено два протоколи №633177 серії ВАД та №633178 серії ВАД про вчинення ОСОБА_2 домашнього насильства. (а.с. 204, 205)

17.08.2025 року уповноваженою особою Голосіївського УП складено протокол №633179 серія ВАД про вчинення ОСОБА_2 домашнього насильства. (а.с. 206)

Постановою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 16.09.2025 року у справі №752/20817/25 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 173-2, ч. 2 ст. 173-2 КУпАП. ПРовадження у справі закрито на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 кУпАп у зв"язку з закінченням на момент розгляду справи строків, передбачених ст. 38 КУпАП. (а.с. 208)

Постанова не набрала законної сили, оскільки оскаржується в апеляційному порядку.

19.08.2025 року Голосіївським УП до ЄРДР внесені відомості та розпочато розслідування у кримінальному провадженні №0002522 за фактом вчинення ОСОБА_2 злочину, передбаченого ст. 126-1 КК України. (а.с. 207)

З листа представника Уповноваженого ВРУ з прав людини №8177.В-52941.3/25/44.4 від 23.09.2025 р. вбачається, що ОСОБА_2 взято на профілактичний облік за категорією "Кривдник" Голосіївським УП. (а.с. 211)

З наданих суду документів вбачається, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 15 червня 2025 року стався конфлікт, для вирішення якого ОСОБА_1 зверталася до органів поліції, а працівники поліції складали протоколи про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173-2 КУпАП, стосовно ОСОБА_2 .

Заперечуючи проти задоволення заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 вказує, що в період з 27.02.2022 року по 07.07.2025 року ОСОБА_1 разом з дітьми знаходилася в Республіці Польща з достатнім рівнем коштів для проживання у супроводі своєї матері ОСОБА_3 . ОСОБА_2 здійснював постійне фінансування забезпечення родини. У листопаді 2023 року та у подальшому кожні півроку останній відвідував свою родину в м. Варшава, де вони разом відвідували розважальні заклади, зоопарк, музеї, галереї мистецтв, кінотеатри, купували одяг, побутову техніку, продукти харчування. У продовж тривалої розлуки подружжя та діти підтримували теплі та люблячі стосунки.

Останній раз, у квітні - травні 2025 року ОСОБА_2 також відвідав свою сім"ю у Варшаві та дізнався від своєї дружини про те, що в період вимущеної розлуки вона вела розпусний спосіб життя, а саме неодноразово вчиняла подружню зраду протягом трьох років. У зв"язку з аморальною поведінкою дружини було прийнято спільне рішення про повернення дружини та доньої додому в м. Київ. 10 травня 2025 року ОСОБА_2 перевіз свою сім"ю з Польщі до їх оселі за місцем реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 .

З метою налагодження стосунків та нормалізації морального та психічного стану членів родини він надав дружині 50 000 грн. для використування на власні потреби, після чого включно до 15 червня 2025 року він здійснював заходи, спрямовані на нормалізацію відносин в сім"ї. Зазначає, що він бажає зберегти свою сім"ю. За спільної ініціативи подружжя проведено спільні та індивідуальні курси з сімейними психологами, спільні консультації у лікаря психіатра, спільно відвідали Свято-Іллінську церкву УПЦ (м. Київ), де провели бесіду з батюшкою з обставин зради та отримання наставлення щодо примирення дружини та чоловіка. Для нормалізації морального та психологічного стану доньок він відвідав іпотерапевтичний центр "Спіріт" та розважального парку. З часу повернення до Києва подружжя вели повноцінне подружнє життя. Він дарував квіти, парфуми, зустрічав з роботи та проводив романтичні вечірні прогулянки.

Щодо доводів заявника зазначив, що 15 червня 2025 року у зв"язку з тим, що під час користування телефоном дружини донькою, нею було відкрито контент порнографічного характеру за участі дружини та її коханця, ОСОБА_2 здійснив негайно обмеження доступу дитини до такого контенту та в процесі вилучення телефону його було пошкоджено, не у полі відимості дітей. На наступний день він придбав заявнику новий більш сучасний та вартісний телефон взамін пошкодженого. Дії щодо вилучення ноутбуку були вчинені з тих же мотивів. Діти у користуванні іншим обладнанням у розважальних та навчальних цілях не обмежувались. Шлюбні обручки були порізані кусачками за рекомендацією батюшки Свято-Іллінської церкви УПЦ, оскільки такі обручки втратили символізм чистоти і вірності. Щодо биття посуду вказує, що ненавмисно була розбита одна обідня скляна тарілка, яку він випадково випустив при завантаженні посудомийної машини брудним посудом. Наголошує, що у вказаний день був тверезий, алкоголь не вживав. У нього відсутня алкогольна або наркотична залежність. насильницьких дій або погроз щодо їх можливого застосування по відношенню до дружини, дітей або інших осіб не вчиняв та вчиняти наміру не мав. Вів себе мирно та адекватно. ОСОБА_3 рекомендував не приходити до них додому (безпогроз та образ) та не втручатися у їх сім"ю.

На підтвердження своїх доводів ОСОБА_2 також надав суду письмові докази.

Зокрема 01.09.2025 року доктором психологічних наук ОСОБА_8 здійснено аналіз "Висновку психолога" від 05.08.2025 року, підготовленого психологом ОСОБА_7 за результатами проведення 29.07.2025 року опитування ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . (а.с. 109) Встановлено недотримання вимог щодо процедури проведення опитування дитини 17 років, розпочатого о 15 год. 42 хв., яке завершилося о 18 год. 39 хв. та тривало без перерв, що відобразилося на його результатах. У висновку психолога не зазначено про наявність у дитини психологічних та психічних особливостей, а саме вродженого розладу аутистичного спектру (РАС), що підтверджується консультативними висновками спеціаліста Територіального медичного об"єднання "Психіатрія" від 15.08.2017 року, 04.09.2018 р., 04.09.2019 року та 17.08.2020 р. Не згадується про клінічний діагноз дитини та про нетипові прояви у спілкуванні та емоційному реагуванні. Міркування психолога про порушену прив"язаність дитини до батька внаслідок негативу з його боку є вибірковими і необгрунтованими, оскільки не враховують діагноз, спеціфіку розвитку дитину та особливості її соціалізації. Це ставить під сумнів достовірність зроблених нею висновків. Емоційні реакції дитини не диференційовані щодо чинників, які їх викликають, а приписуються тільки одному адресату - батьку ОСОБА_2 , чий образ втілює абсолютний негатив.Спеціалістом проігноровано контекст війни та пов"язані з нею явища - такі, як об"єктивна небезпека в Україні, що викликає страх і тривогу, фактична відсутність досвіду перебування дитини в таких умовах, оскільки з кінця лютого 2022 року вна разом з матір"ю і молодшою сестрою виїхала до Польщі і перебувала у безпеці. Не враховано, що впродовж більш трьох років дитина проживала без батька який мав змогу відвідувати ім"ю в Польщі впродовж 1 тижня раз на півроку, хоча намагався часто спілкуватися телефоном і по відеозв"язку. Психолог не врахувала, що ізична дистанція батька з дитиною об"єктивно мала місце і могла відобразитися на характері її ставлення до батька. З іншого боку, дитина весь цей час перебувала в тісному контакті з матір"ю і бабусею, які могли її налаштовувати негативно по відношенню до батька, переповідаючи власні версії події і транслюючи своє ставлення.

На обліку у нарколога та психіатра ОСОБА_2 не перебуває, що підтверджується медичною довідкою про проходження обов"язкових попереднього та періодичного психіатричних оглядів серії ААН №315385 від 18.08.2021 року, сертифікатом про проходження профілактичного наркологічного огляду серії РРТ №934086 від 18.08.2021 року, довідкою ВЛК №542/2 від 18.12.2024 р., виданою ІНФОРМАЦІЯ_3 , довідкою про проходження попереднього, періодичного та позачергового психіатричних розладів, у тому числі напредмет вживання психоативних речовин №2604 від 11.08.2025 р, виданою Комунальним некомерційним підприємством "Міський заклад з надання психіатричної допомоги", довідкою від 11.08.2025 року, виданою Комунальним некомерційним підприємством "Міський заклад з надання психіатричної допомоги".

Встановлено, що ОСОБА_2 сплачує на банківський рахунок дружини грошові кошти на туримання дітей у розрахунку 1/3 частини від усіх видів доходу з часу надходження до суду заяви ОСОБА_1 про стягнення аліментів, що підтверджується платіжними інструкціями Р24АD0127 від 15.07.2025 року на суму 7 200,00 грн. Р24АD1684 від 3107.2025 року на суму 11 000,00 грн.

Аналізуючи надані суду докази як заявником ОСОБА_1 , так і заінтересованою особою ОСОБА_2 , суд вважає, що численні їх звернення до поліції свідчать про наявність конфлікту між ними на побутовому грунті, їх подружнього життя, у результаті між сторонами склалися неприязнені стосунки, а відтак надані суду докази не підтверджують факт вчинення ОСОБА_2 домашнього насильства, у тому числі і фізичного, психологічного та/або економічного характеру, стосовно ОСОБА_1 та неповнолітніх дітей подружжя, що є необхідною умовою застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Факт звернення заявника до органів поліції щодо вчинення домашнього насильства без належних та допустимих доказів, що підтверджують такі дії, а також внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР за відсутності інших доказів вчинення домашнього насильства не є безумовною підставою застосування судом до ОСОБА_2 спеціальних заходів щодо протидї домашньому насильству. Постанова судді Голосіївського районного суду м. Києва від 16.09.2025 року у справі №752/20817/25 не набрала законної сили.

Спір між сторонами щодо розірвання шлюбу, стягнення аліментів, визначення місця проживання дітей не може вирішений шляхом застосування заходів обмежувального припису.

Акт оцінки потреб сім"ї №41, складений в період 09.07.2025 р. - 11.07.2025 року Дарницьким районним в м. Києві Центром соціальних служб та його висновки не може бути об"єктивним та характеризувати реальний стан сім"ї, а тому бути визнаний як належний доказ у зв"язку з внесенням до нього відомостей виключно зі слів опитуваного члена сім"ї ОСОБА_1 , яка є зацікавленою особою та зазначає виключно своє суб"єктивне та зацікавлене відношення, у тому числі зазначаючи як причину проблем - домашнє насильство, спричинене від зацікавленої сторони по справі - ОСОБА_2 , що об"єктивно не відповідає реальному стану.

В період 22.07.2025 - 25.07.2025 року Голосіївським районним в м. Києві Центром соціальних служб складено Акт оцінки сім"ї, відповідно до висновків якого встановлено, що між подружжям існує конфлікт, який виник у зв"язку з втратою довіри та подружньою зрадою з боку дружини. Внаслідок пережитого емоційного стресу у батька спостерігається погіршення загального стану здоров"я. Не має можливість повноцінно виконувати батьківські обов"язки через наявні перешкоди з боку дружини та тещі. Водночас батько продовжує здійснювати фінансове забезпечення дітей та виявляє бажання брати участь у їх вихованні.

З наданих суду документів вбачається, що 17 червня 2025 року ОСОБА_1 з власної ініціативи разом з дітьми залишила місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_2 не створює перешкод у користуванні заявником та дітьми вказаним житловим приміщенням, проте у вересні 2025 року ОСОБА_1 виїхала в Польщу, де проживає на даний час.

На думку суду, вказані обставини не можуть вважатися домашнім насильством економічного характеру у розумінні Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», Також заявником не наведено обґрунтування висновку, що такі дії можуть ОСОБА_2 повторюватися.

З урахуванням наведених обставин, суд вважає, що заявник не надала суду переконливих, належних та допустимих доказів на підтвердження фактів вчинення домашнього насильства щодо неї та дітей ОСОБА_2 , а також ризиків, які можуть настати у майбутньому у зв`язку із невчиненням щодо останнього обмежувального припису, що є її процесуальним обов`язком у силу статей 12, 81 ЦПК України.

З огляду на викладене, суд надходить до висновку про відмову у задоволенні зяви ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису у повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 3, 4, 10, 13, 76-82, 89, 141, 223, 259, 263-265, 268ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

Заяву ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису, заінтересовані особи - ОСОБА_2 та служба у справах дітей Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації - залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя