Справа № 375/1526/25
Провадження № 2/375/798/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2025 року селище Рокитне

Рокитнянський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Смик М.М.,

за участю секретаря судових засідань Киричок В.В.,

розглянувши в приміщенні суду в селищі Рокитне Білоцерківського району Київської області в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Він Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Він Фінанс» (далі ТОВ «Він Фінанс») звернулося з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позову вказувало про те, що 18 серпня 2018 року ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 укладено договір про надання фінансового кредиту № 271505, відповідно до умов якого товариство зобов`язалося надати відповідачу грошові кошти у розмірі 4 500 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а відповідач повернути кошти та сплатити проценти за користування кредитом.

Договір про надання фінансового кредиту № 271505 від 18 серпня 2018 року укладений з відповідачем у електронній формі відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». На сайті ТОВ «Авентус Україна» була зазначена процедура верифікації особистості та підтвердження заявки. Для цього необхідно підписати договір за допомогою одноразового паролю, який надходить Позичальнику в СМС-повідомленні.

З метою укладення Договору про надання фінансового кредиту № 271505 від 18 серпня 2018 року та отримання коштів, відповідач надав ТОВ «Авентус Україна» свої особисті дані, а саме: номер та серія паспорта, ідентифікаційний номер, місце проживання.

В свою чергу, ТОВ «Авентус Україна» була надана Довідка про ідентифікацію Позичальника, де зазначаються особисті дані відповідача, його фінансовий номер телефону, а також одноразовий ідентифікатор який був відправлений на фінансовий номер телефону відповідача із зазначенням дати банківського переказу.

12 квітня 2018 року ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» (далі ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія») укладено Договір факторингу № l, на підставі чого відбулося відступлення прав вимоги за кредитними договорами. Відповідно до додаткової угоди № 9 до вказаного договору ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» набуло право вимоги за договір про надання фінансового кредиту № 271505 від 18 серпня 2018 року.

Вказувало, що заборгованість відповідача за кредитним договором № 271505

від 18 серпня 2018 року складає 17 725грн, з яких 4 500 грн сума основного

боргу, 2 430 грн заборгованість за процентами та 10 395 грн сума боргу за пенею та штрафами.

Крім того, на підставі статті 625 ЦК України позивач просив стягнути інфляційні втрати за період з 23 лютого 2019 року до 23 лютого 2022 року у розмірі 3 875,83 грн та 3% річних за вказаний період у розмірі 1 596,71 грн.

Відповідно до протоколу загальних зборів від 25 липня 2024 року № 1706 ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» перейменовано на ТОВ «Він Фінанс»

За таких обставин позивач просив поновити позовну давність, стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за договором про надання фінансового кредиту № 271505 від 18 серпня 2018 року у загальному розмірі 23 197,54 грн, яка складається із суми заборгованості за кредитом у розмірі 17 725 грн, інфляційних втрат у розмірі 3 875,83 грн та 3% річних у розмірі 1 596,71 грн.

Процесуальні дії у справі та заяви (клопотання) учасників

Ухвалою судді від 24 вересня 2025 року відкрито провадження у справі та постановлено проводити її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням (виклику) сторін.

У жовтні 2025 року ОСОБА_1 подала відзив на позову заяву, в якому заперечувала проти задоволення позову та зазначила, що вона не укладала з ТОВ «Авентус Україна» договір про надання фінансового кредиту № 271505 від 18 серпня 2018 року та грошові кошти за ним не отримувала. У вказаному договорі відсутні реквізити банківської картки на який сторони погодили перерахування коштів. Крім того вказує про недоведення позивачем факту набуття права вимоги за кредитним договором, оскільки матеріали справи не містять реєстру права вимог із зазначенням про передання права вимоги за договором про надання фінансового кредиту № 271505 від 18 серпня 2018 року та доказів оплати за договором факторингу.

У листопаді 2025 року представник ТОВ «Він Фінанс» за допомогою підсистеми «Електронний суд» подала додаткові пояснення у справі.

Згідно вимог частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до статті 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи, справи, що виникають з трудових відносин, а також може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

За змістом статті 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Встановлені судом фактичні обставини справи

Судом встановлено, що 18 серпня 2019 року ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 уклали договір про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту № 271505, який підписано електронним підписом, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, надісланого на номер мобільного телефону відповідачки. Відповідно до умов договору сума кредиту складає 4 500 грн, строк кредитування 30 днів.

Згідно з пунктом 1.2.1 вказаного договору за користування кредиту клієнт сплачує товариству фіксовану процентну ставку, яка становить 1,35 % від суми позики за кожен день користування позикою (492,75 % річних) у межах строку надання позики, зазначеного в пункті 1.4. цього договору.

Пунктом 1.5.1 договору передбачено, що кредит надається шляхом перерахування товариством грошових коштів на банківський картковий рахунок клієнта.

12 квітня 2018 року ТОВ «Авентус Україна» (клієнт) та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» (фактор) уклали договір факторингу № 1, відповідно до пункту 2.1 якого сторони домовилися, що згідно з умовами цього договору клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується прийняти їх прийняття та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором.

Відповідно до протоколу загальних зборів від 25 липня 2024 року № 1706 ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» перейменовано на ТОВ «Він Фінанс»

Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права

Вивчивши матеріали цивільної справи та надавши оцінку поданим доказам, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

Згідно зі статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, як передбачено статтею 11 ЦК України.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша статті 509 ЦК України).

Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (частина перша статті 510 ЦК України).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 514 ЦК України).

Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (частина перша статті 519 ЦК України).

Аналіз вказаних норм свідчить, що частина перша статті 514 ЦК України регулює відносини між первісним кредитором та новим кредитором. Дійсність вимоги (суб`єктивного права) означає належність первісному кредитору того чи іншого суб`єктивного права та відсутності законодавчих або договірних заборон (обмежень) на його відступлення. У разі, зокрема, коли право вимоги не виникло (наприклад у разі нікчемності чи недійсності договору) або яке припинене до моменту відступлення (зокрема, внаслідок платежу чи зарахування) чи існують законодавчі заборони (або обмеження), то така вимога не переходить від первісного до нового кредитора. Тобто, відступлення права вимоги (цесія) в такому випадку не має розпорядчого ефекту. Проте, це не зумовлює недійсність договору між первісним кредитором та новим кредитором, тому що правовим наслідком відсутності критеріїв дійсності права вимоги є цивільно-правова відповідальність первісного кредитора перед новим кредитором.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі №906/1174/18 (провадження № 12-1гс21) викладено правовий висновок, що правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання. Указані норми права визначають такі ознаки договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні.

У справі, яка розглядається, суд встановив, що 12 квітня 2018 року ТОВ «Авентус Україна» (клієнт) та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» (фактор) уклали договір факторингу № 1, відповідно до пункту 2.1 якого сторони домовилися, що згідно з умовами цього договору клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується прийняти їх прийняття та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором.

Однак, матеріали справи не містять реєстру прави вимоги, за яким ТОВ «Авентус Україна» передало, а ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» прийняло право вимоги за договором про надання фінансового кредиту № 271505 від 18 серпня 2018 року.

При цьому, договір факторингу від 12 квітня 2018 року № 1 та додаткова № 9 до цього договору факторингу не містять вказівки про відступлення права вимоги саме за договором про надання фінансового кредиту № 271505 від 18 серпня 2018 року.

Тобто позивачем суду не доведено належними та допустимими доказами факт передання права грошової вимоги за договором про надання фінансового кредиту №271505 від 18 серпня 2018 рокувід первісного кредитора ТОВ «Авентус Україна» до ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія», що унеможливлює встановити чи передано новому кредитору саме право за кредитом відповідача.

Передача за правочином невизначених, позбавлених конкретного змісту вимог, у тому числі й на майбутнє, тягне за собою наслідки у вигляді неукладеності відповідного правочину, оскільки його сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину або такий предмет не індивідуалізовано належним чином (постанова Верховного Суду від 24 квітня 2018 року по справі № 914/868/17).

При цьому суд зазначає, що чинне законодавство не забороняє відступлення майбутніх вимог, однак це стосується майбутніх вимог тільки за умови їх визначеності та існування на момент укладення договору факторингу.

Також Верховний Суд неодноразово зазначав, що належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 29 червня 2021 року у справі № 753/20537/18 (провадження № 61-15167св21), від 21 липня 2021 року у справі № 334/6972/17 (провадження № 61-18551св19), постанова Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20 грудня 2021 року у справі № 911/3185/20).

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Отже кредитор, який заявляє вимоги про стягнення коштів за кредитним договором, зобов`язаний надати суду докази на підтвердження надання позичальнику кредиту.

Дослідивши подані сторонами докази і надавши оцінку умовам договору факторингу, суд дійшов висновку про недоведення позивачем факту набуття ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» права вимоги за договором про надання фінансового кредиту №271505 від 18 серпня 2018 року, що є самостійною підставою відмови в позові.

Висновки суду щодо розподілу судових витрат

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, відсутні підстави для відшкодування позивачу судового збору, сплаченого за подання позову.

На підставі викладеного та керуючись вимогами статей 13, 81, 141, 259, 263-265, 274-279, 352, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю «Він Фінанс» у задоволенні позову про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 .

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Повне рішення суду складено 2 грудня 2025 року.

Відомості про учасників справи:

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фін Фінанс» (місцезнаходження: 04122, місто Київ, вулиця Авіаконструктора Ігоря Сікорського, 8 ).

Відповідач ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Суддя Марина СМИК