Справа № 347/2850/24
Провадження № 22-ц/4808/937/25
Головуючий у 1 інстанції КРИЛЮК М. І.
Суддя-доповідач Максюта
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючого (суддя-доповідач) Максюти І.О.,

суддів Баркова В.М., Томин О.О.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справицивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Пінг-Понг», перейменованого на Товариство з обмеженою відповідальністю «Солвентіс», до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Атаманюк Володимир Михайлович, на рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області, ухвалене суддею Крилюк М.І. 08 травня 2025 року в м. Косів Івано-Франківської області,

в с т а н о в и в:

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2024 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Пінг-Понг», яке в подальшому перейменоване на Товариство з обмеженою відповідальністю «Солвентіс», поданий позов до ОСОБА_3 , в подальшому прізвище змінено на ОСОБА_4 , про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 08.01.2020 р. відповідачка подала заявку на отримання кредиту № 1411336 через власний кабінет на офіційному веб-сайті ТОВ «МІЛОАН». Оформлення Кредиту онлайн із використанням одноразового пароля прирівнюється до підписання Договору в паперовій формі власноручним підписом. ТОВ «МІЛОАН» направлено Відповідачці електронним повідомленням (SMS) одноразовий ідентифікатор, при введенні якого відповідач підтверджує прийняття умов Договору про споживчий кредит №1411336 від 08.01.2020 р., який також знаходився у її власному кабінеті на офіційному веб-сайті Товариства.

Відповідно до умов Кредитного договору, до укладення Договору відповідачка отримала проект цього договору разом з додатками (в електронному вигляді в особистому кабінеті), ознайомилася з усіма його умовами та Правилами, що розмішені на веб-сайті Товариства і є невід`ємною частиною цього Договору та в подальшому їй були перераховані кредитні кошти на картковий рахунок в сумі 5000 грн.

09.10.2020 р. згідно умов Договору факторингу №03/10, ТОВ «МІЛОАН» відступлено право вимоги за Кредитним договором № 1411336 від 08.01.2020 р. на користь ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС», тому ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» набуло права вимоги до відповідачки.

24.01.2022 року між ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» та ТОВ «ФК «ПІНГ-ПОНГ» укладено Договір факторингу № 1/15, у відповідності до умов якого та згідно Додатку № 1 до якого, ТОВ «ФК «ПІНГ-ПОНГ» набуло право грошової вимоги до ОСОБА_2 за Договором про споживчий кредит № 1411336 від 08.01.2020 р.

Згідно Додатку № 1 до Договору факторингу сума боргу перед ТОВ «ФК «ПІНГ-ПОНГ» є обґрунтованою, документально підтвердженою та становить 19450 грн., із яких: заборгованість за тілом кредиту - 5000 грн.; заборгованість за відсотками - 11250 грн.; заборгованість за комісією 1000 грн.; заборгованість за пенею - 2200 грн.

Відповідачка не надала своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, тому позивач просив стягнути з неї заборгованість за кредитним договором №1411336 від 08.01.2020 року у розмірі 19450 грн., а також витрати зі сплати судового збору у розмірі 2422,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6000,00 грн.

Короткий зміст оскаржуваного рішення суду

Рішенням Косівського районного суду Івано-Франківської області від 08 травня 2025 рокупозов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №1411336 від 08.01.2020 року у розмірі 19 450 грн., 2422 грн. 40 коп. сплаченого судового збору та 6000 грн відшкодування витрат на професійну правничу допомогу (а.с.180-182).

Короткий зміст та узагальнюючі доводи апеляційної скарги

Не погодившись з рішенням суду, представник ОСОБА_2 адвокат Атаманюк В.М. подав апеляційну скаргу, яка обґрунтована тим, що судом першої інстанції не враховано пропущення позивачем строку позовної давності для звернення до суду, оскільки законодавцем встановлено строки протягом яких фізичні чи юридичні особи мають право звернутися до суду за захистом своїх майнових прав та інтересів. У випадку якщо особа не скористалася таким правом, суд не може ухвалити позитивне рішення на користь цієї особи, оскільки воно суперечитиме чинному законодавству та порушуватиме права й інтереси інших осіб.

Вважає, що запровадження карантину чи воєнного стану не є підставою для автоматичного продовження строків позовної давності, виходячи з того, що ч. 5. ст. 267 ЦК України допускає можливість визнання судом поважними причин пропуску позовної давності, однак не визначає переліку таких причин. Виходячи із загальних засад цивільного судочинства, до поважних причин пропуску позовної давності мають бути віднесені обставини, що виникли незалежно від волі особи, яка мала права відповідної вимоги та об`єктивно унеможливили звернення цієї особи за судовим захистом упродовж позовної давності.

Жодних доказів, які б підтверджували факт неможливості звернення до суду позивачем із позовом у строки, визначені цивільним судочинством подано не було. Лише факт запровадження карантину не є свідченням безумовного поновлення пропущеного процесуального строку без наведення заявником негативних обставин, які зумовлені карантинними обмеженнями і були перешкодою у вчиненні стороною процесуальних дій. Тому вважає, що позивачем не було доведено що запровадження карантину чи воєнного стану стало для нього перешкодою для звернення до суду у строки, визначені цивільним законодавством.

Окрім того, представник апелянта звернув увагу суду на неправильний розрахунок позивачем процентів за користування відповідачкою кредитними коштами.

Переконаний, що стягнення процентів поза строком дії кредитного договору є незаконним, аналогічних висновків дійшов й Верховний Суд, зокрема у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного суду по справі №408/8199/16-ц від 24 травня 2023 року. За умови дотримання процесуальних строків позивачем та не пропущення ним позовної давності, сума яка б підлягала стягненню з відповідача мала б становити 8750 грн. (5000 грн. (основна сума боргу) + 3750 грн. (всього процентів) = 8750 грн, а не 19 450 грн. як визначено позивачем.

Враховуючи наведене, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог та стягнути з позивача на користь ОСОБА_2 судові витрати у вигляді судового збору 3633, 60 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4000 грн (а.с.188-190).

Позиція інших учасників справи

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Солвентіс» (ТОВ «Фінансова компанія «Пінг-Понг») Лановий Є.М. подав відзив на апеляційну скаргу, яку вважає необґрунтованою та такою, що не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідачем не заперечується факт укладення кредитного договору №1411336 від 08.01.2020р.,з позивачем, умови вказаного кредитного договору відповідачем не виконувалися, внаслідок чого виникла заборгованість за кредитом.

Щодо аргументів відповідача про пропущений строк позовної давності на звернення до суду зазначив, що кредитний договір укладено між ТОВ «МІЛОАН» та відповідачем 08.01.2020 року, трьохрічний строк загальної позовної давності мав би сплинути 07.02.2023 року, проте з урахуванням продовження строків позовної давності на строк дії карантину з 11.03.2020 року та зупинення перебігу позовної давності на строк дії воєнного стану з 24.02.2022 року, позивачем не пропущено строк позовної давності, тому доводи представника апелянта щодо пропущення строку позовної давності вважає необґрунтованими.

Відносно доводів апелянта про неправильний розрахунок заборгованості за кредитним договором зазначив, що Законом України «Про споживче кредитування» передбачено право кредитодавця на встановлення у кредитному договорі комісії за обслуговування кредиту, тому отримання плати за такі послуги є правом позивача визначеним чинним законодавством.

Позичальником не виконано свого зобов`язання жодному з кредиторів належним чином, внаслідок чого виникла заборгованість в загальному розмірі 19 450, 00 грн.: заборгованість за тілом кредиту у розмірі 5000 грн., комісія 1000 грн., пеня в розмірі 2200 грн., заборгованість за процентами 11250, 00 грн. Заборгованість за узгодженими процентами за встановлений у кредитному договорі період кредитування з 09.01.2020 року по 07.02.2020 року включно з нарахованими за ставкою 2,50% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом) + 7500 грн. (заборгованість за узгодженими процентами протягом пролонгованого періоду кредитування з 08.02.2020 року по 07.04.2020 року (включно) нарахованими за ставкою 2,50% від фактичного залишку кредиту за кожен день пролонгованого строку користування кредитом.

На підтвердження законності нарахування заборгованості позивачем долучено відомість про щоденні нарахування та погашення за кредитним договором, яка сформована і підписана первісним кредитором ТОВ «МІЛОАН».

Оскільки, сторонами у кредитному договорі обумовлено строк нарахування відсотків, зокрема вони нараховуються з дня повного погашення заборгованості за кредитом, вважає, що позивачем обґрунтовано нараховано відсотки за період користування грошовими коштами, в тому числі й після настання строку їх повернення.

Щодо розподілу судових витрат, зокрема їх стягнення на правничу допомогу з позивача зазначив, що апелянт не довів, що такі витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4000 грн. були фактичними, неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Крім того представником апелянта не надано детального опису послуг із зазначенням витраченого часу та обсягом виконаних робіт, відтак немає правових підстав для стягнення на користь апелянта витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 4000 грн.

З врахуванням наведеного, просить апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін та стягнути з апелянта на користь позивача судові витрати на професійну правничу допомогу понесені в суді апеляційної інстанції у розмір 6 000 грн.

Позиція Івано-Франківського апеляційного суду

Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Із матеріалів справи встановлено, що ціна позову в даній справі становить 19450,00 грн і є менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3028 x 30 = 90 840 грн), тому справа відноситься до категорії малозначних справ в силу вимог закону.

Згідно з статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній та додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. ст. 263, 264 ЦПК України рішення суду повинно бути законним i обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають iз встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши, відповідно до ст.367 ЦПК України, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга є обґрунтованою, та такою що підлягає задоволенню частково, виходячи з таких підстав.

Фактичні обставини справи

08 січня 2020 року між ТОВ «МІЛОАН» та відповідачкою ОСОБА_1 укладено в електронній формі кредитний договір № 1411336 шляхом подачі заявки на отримання кредиту в особистому кабінеті позичальника (а.с. 46-50).

Відповідно до п.1.1 Кредитного договору №1411336 від 08.01.2020 року позикодавець зобов`язується на умовах визначених договором, на строк визначений п.1 3. Договору надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі визначеній у п.1.2. Договору, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у встановлений у п.1.4. договору строк та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені договором.

Згідно з п.1.2. кредитного договору сума кредиту становить 5000,00 грн. у валюті: українські гривні. Строк надання кредиту 30 днів з 08.01.2020 року відповідно до п.1.3. кредитного договору.

Пунктом 1.4. кредитного договору встановлено, що строк (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом: 07.02.2020 року.

Сукупна вартість кредиту складає 4750 грн. в грошовому виразі та 1,156,00 відсотків річних у процентовому значенні, і включає в себе складові, визначені у п.п. 1.5.1-1.5.2. Договору. Сукупна вартість кредиту розрахована виходячи з припущення, що кредитний договір залишиться чинним протягом погодженого строку та що позикодавець і позичальник виконають свої обов`язки на умовах та у строки, визначені у цьому договорі (п.1.5 кредитного договору). Проценти за користування кредитом 3750, 00 грн. за ставкою 2,50 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Тип процентної ставки:фіксована. (п. 1.5.2. кредитного договору).

Відповідно п. 1.5.1. кредитного договору комісія за надання кредиту: 1000 грн., яка нараховується за ставкою 20,00 % від суми кредиту одноразово.

Пунктом 1.6. договору встановлено, що стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 2,50 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом.

Проценти за користування кредитом нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, що визначена п. 1.6 цього договору, яка є незмінною протягом всього строку фактичного користування кредитом позичальником, включаючи строк, що настає за терміном (датою) повернення кредиту, визначеним п.1.4, якщо позичальник всупереч умовам кредитного договору продовжує користуватися кредитом, окрім випадків коли визначена в п.1.5.2 процентна ставка є нижчою за стандартну (базову) ставку встановлену п.1.6. договору. Якщо визначена п.1.5.2. процентна ставка є нижчою від стандартної (базової) ставки, то у випадку невиконання позичальником умов кредитного договору щодо своєчасного повернення кредиту та сплати всіх платежів, проценти за користування кредитом з дня наступного за днем визначеним п.1.4 продовжують нараховуватися за базовою ставкою згідно п.1.6. протягом 60 днів, після чого нарахування процентів може бути зупинене або припинено Товариством в односторонньому порядку. При цьому сторони погодили, що після зупинення товариством в односторонньому порядку нарахування процентів товариство вправі в будь-який момент без погодження з позичальником відновити нарахування таких процентів до моменту повного виконання позичальником зобов`язань за договором або до моменту припинення нарахування процентів за рішенням товариства.

Пунктом 2.3. договору передбачені умови пролонгації кредиту.

Так, позичальник за наявності відповідної пропозиції позикодавця має право на продовження строку користування/повернення кредиту на таких самих умовах на певну кількість днів доступну у пропозиції, відповідно до розділу 6 Правил. Для продовження строку користування кредитом позичальник має вчинити дії, передбачені розділом 6 Правил, в тому числі сплатити комісію за продовження кредиту та певну частку заборгованості по кредиту. Можливі строки продовження та максимальні ставки комісії за продовження кредиту наведені у таблиці. За наявності домовленості між позичальником та позикодавцем пролонгація може здійснюватись на інших умовах, ніж передбачено цим пунктом (п.2.3.1.). Волевиявлення позичальника продовжити строк користування/повернення кредиту та укладення угоди про це, згідно п. 6.14 Правил, підтверджується здійсненням ним відповідного платежу у спосіб, визначений п. 2.5.Договору (п.2.3.2.)

Положеннями п. 3.2.4. договору передбачено, що позикодавець має право стягувати з позичальника пеню за невиконання чи неналежне виконання умов цього договору.

Відповідно до пункту 4.1 договору у разі прострочення позичальником зобов`язань повернення кредиту та/або сплати процентів за його користування та/або інших платежів позичальник, починаючи з дня наступного за днем спливу терміну (дати), вказаного в пункті 1.4 договору, зобов`язаний сплатити на користь товариства пеню у розмірі 2,00 % від суми невиконаного зобов`язання, за кожен день прострочення, але у будь-якому випадку не більше 50 % від загальної суми кредиту, одержаного позичальником.

Положеннями пункту 6.1, 6.2 договору передбачено, що він укладений в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений на веб-сайті товариства, підписаний позичальником електронним підписом одноразовим ідентифікатором, який надсилався товариством електронним повідомленням (смс на мобільний номер телефону).

Графік розрахунків по кредиту визначений Додатком № 1 до Кредитного договору, підписаний відповідачкою, у якому визначено до сплати кредит 5 000 грн, комісія за дання кредиту 1000 грн, проценти 3750 грн, разом 9750 грн. (а.с.51)

Факт отримання кредитних коштів ОСОБА_4 ( ОСОБА_3 ) від ТОВ «МІЛОАН» в розмірі 5000 грн. підтверджується платіжним дорученням №13541450 від 08.01.2020 року (а.с.62) та не заперечується відповідачкою.

Згідно наданих позивачем відомостей про щоденні нарахування та погашення за кредитним договором № 1411336, заборгованість ОСОБА_1 розрахована станом на 07 квітня 2020 року складає 19450 грн, яка складається з: 5000 грн - заборгованості за тілом кредиту, 11250 грн - заборгованість за відсотками, 2200 грн пеня, комісія 1000 грн. (а.с. 23-25).

09.10.2020 р. між ТОВ «Діджи Фінанс» та ТОВ «МІОЛАН» укладено договір факторингу №03/10 згідно з яким ТОВ «МІОЛАН» зобов`язується відступити ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» права вимоги, зазначені у відповідному реєстрі прав вимоги, а ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «МІОЛАН» за плату та на умовах визначених цим договором (а.с.32-38).

Згідно витягу з додатку до договору факторингу №03/10 від 09.10.2020 року залишок боргу на момент відступлення прав вимоги становив 19450 грн, з яких сума за тілом кредиту 5000 грн., сума заборгованості за відсотками - 11250 грн., сума заборгованості за комісією 1000 грн., сума заборгованості за пенею 2200 грн. (а.с. 22).

24.01.2022 року між ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» та ТОВ «ФК «ПІНГ-ПОНГ» укладено Договір факторингу № 1/15, у відповідності до умов якого та згідно Додатку № 1 до Договору факторингу, ТОВ «ФК «ПІНГ-ПОНГ» набуло право грошової вимоги до ОСОБА_3 за Договором про споживчий кредит № 1411336 від 08.01.2020 р. (а.с. 52-56).

Згідно витягу з додатку до договору факторингу №1/15 від 24.01.2022 року залишок боргу на момент відступлення прав вимоги становив 19450 грн, з яких сума за тілом кредиту 5000 грн., сума заборгованості за відсотками - 11250 грн., сума заборгованості за комісією 1000 грн., сума заборгованості за пенею 2200 грн. (а.с. 21).

З метою досудового врегулювання спору відповідачці надіслано досудову вимогу про погашення наявної заборгованості вих. №1411336-АВ від 02.09.2024 (а.с.63-64).

Застосовані норми права

Зобов`язання виникають з підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема із договорів.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина 1 статті 530 ЦК України).

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до статті 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Частиною 1 статті 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

При цьому, в частині 1 статті 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Згідно зі статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Частина 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

За змістом частини 1 статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором.

За змістом статті 1056-1 ЦК України, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

За змістом частин 1 та 3 статті 549 ЦК України (в редакції Закону на день укладення кредитного договору) неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Якщо преметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (частина 2 ст. 551 ЦК України).

Особливості відповідальності споживача за договором про споживчий кредит визначені статтею 21 Закону України «Про споживче кредитування». Так, відповідно до частин 1- 2 статті 21 зазначеного Закону (в редакції Закону, чинній на день укладення кредитного договору) споживач, який порушив своє зобов`язання щодо повернення кредиту та процентів за ним, має відшкодувати кредитодавцю завдані цим збитки відповідно до закону з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

У договорах про споживчий кредит пеня за невиконання зобов`язання щодо повернення кредиту та процентів за ним не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, та не може бути більшою за 15 відсотків суми простроченого платежу.

Сукупна сума неустойки (штраф, пеня), нарахована за порушення зобов`язань споживачем на підставі договору про споживчий кредит, не може перевищувати половини суми, одержаної споживачем за таким договором, і не може бути збільшена за домовленістю сторін.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Представником відповідачки як в апеляційній скарзі, так і у відзиві на позовну заяву поданому до суду першої інстанції зазначено, що позивачем пропущено строк позовної давності, протягом якого останній мав пред`явити позов до ОСОБА_2 , а судом першої інстанції це питання залишено без уваги.

Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушено право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушено, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем. Подібний правовий висновок викладено, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 22.05.2018 у справі № 369/6892/15-ц, від 31.10.2018 у справі № 367/6105/16-ц, від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16, від 28.11.2018 у справі № 504/2864/13-ц, від 05.12.2018 у справах № 522/2202/15-ц, № 522/2201/15-ц та № 522/2110/15-ц, від 07.08.2019 у справі № 2004/1979/12, від 18.12.2019 у справі № 522/1029/18, від 16.06.2020 у справі № 372/266/15-ц, від 07.07.2020 у справі № 712/8916/17-ц.

Отже, спочатку слід встановити чи порушене право кредитора і наскільки, а у разі порушення такого права, визначати чи підлягають застосуванню строки позовної давності.

Визначаючи розмір заборгованості по кредиту, слід виходити з такого.

Укладення кредитного договору і отримання основної суми по кредиту не заперечується і не спростовано відповідачкою, тому на стягнення основної суми по кредиту (тіла) у 5 000 грн позивач має право. Правові підстави нарахування процентів, комісії та пені регулюються умовами договору і Законом.

Так, позивач підписала умови договору щодо строку кредитування 30 днів, по 07.02.2020 року включно, розмір процентної ставки, виходячи з якої обчислені проценти за користування кредитом в розмірі 3750.00 грн як плата за 30 днів користування коштами, про нарахування комісії за надання кредиту в розмірі 1000 грн., а всього надала згоду на оплату за кредитом грошової суми 9750 грн.

У день настання платежу 07.02.2020 року кошти по кредиту відповідачкою не сплачені.

Також матеріали справи не містять доказів про виконання обома сторонами умов договору (п.п.2.3.1., 2.3.2) щодо пролонгації кредиту.

Так, позивачем не подано доказу щодо пропозиції позичальнику на продовження строку користування/повернення кредиту (оферти), направленої в такому ж порядку, як і був укладений договір, жодних доказів, що така пропозиція (якщо вона і висувалася) була акцептована відповідачкою. Тим паче, у п.2.3.1 договору зазначено, що строки продовження договору можливі лише на 3, 7 та 15 днів (таблиця у пункті 2.3.1 договору), тобто в сукупності на 25 днів.

Таким чином, обчислення заборгованості по кредиту станом на 07 квітня 2020 року виходить за межі строку договору, навіть у разі його пролонгації.

За таких обставин, суд не приймає доводи позивача щодо продовження строку договору, а після закінчення строку договору (з 08.02. по 07.04.2020 року) не можуть нараховуватися а ні проценти, а ні неустойка у вигляді пені.

Відповідно до частини 2 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця (у тому числі за ведення рахунків), які сплачуються споживачем, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, розраховані на дату укладення договору про споживчий кредит, які є обов`язковими для укладення договору про споживчий кредит, а також за послуги кредитного посередника (за наявності). У разі якщо витрати на додаткові чи супутні послуги кредитодавця, отримання яких є обов`язковим для укладення договору про споживчий кредит, або кредитного посередника (за наявності) не були включені до загальних витрат за споживчим кредитом, платежі за ці послуги не підлягають сплаті споживачем.

Платежі за додаткові та супутні послуги третіх осіб, пов`язані з договором про споживчий кредит, не включаються до загальних витрат за споживчим кредитом. Якщо укладення договору про надання додаткових чи супутніх послуг третіми особами є обов`язковим для отримання кредиту або для отримання кредиту на умовах, що пропонуються кредитодавцем, споживач має бути прямо проінформований про це у письмовій формі.

Нарахування комісії за надання кредиту передбачено умовами договору, а саме пунктом 1.5.1., ця комісія є разовим платежем, її нарахування не суперечить статті 8 Закону України «про споживче кредитування», з її нарахуванням погодилася відповідачка, підписавши графік платежів, тому на стягнення комісії в розмірі 1000 грн. позивач має право.

Проценти за кредитом обчислені із процентної ставки, визначеної договором за ставкою 2.5% від фактичного залишку кредиту (наданої суми) за кожен день строку користування і за 30 днів складають 3750 грн.

Встановлення строку дії кредитного договору має важливе значення для правильного вирішення справи з огляду на те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Велика Палата Верховного Суду, вирішуючи спір у справі № 910/458/16, наголосила, що проценти відповідно до статті 1048 ЦК України сплачуються не за сам лише факт отримання позичальником кредиту, а за «користування кредитом» (тобто за можливість позичальника за плату правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу).

Надання кредиту наділяє позичальника благом, яке полягає в тому, що позичальник, одержавши від кредитора грошові кошти, не повинен повертати їх негайно, а отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу (строку кредитування, у межах якого сторони можуть встановити періоди повернення частини суми кредиту), а кредитор, відповідно, за загальним правилом не вправі вимагати повернення боргу протягом відповідного строку (право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту передбачено частиною другою статті 1050 ЦК України). Саме за це благо (можливість правомірно не повертати кредитору борг протягом певного часу) позичальник сплачує кредитору плату, якою є проценти за договором кредиту відповідно до статті 1048 ЦК України.

Водночас, зі спливом строку кредитування чи пред`явленням кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту останній позичальнику не надається, позичальник не може правомірно не повертати кошти, а тому кредитор вправі вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення періодичних платежів на час спливу строку кредитування чи пред`явленням вимоги про дострокове погашення кредиту у межах цього строку. Тобто позичальник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту, а тому й не повинен сплачувати за нього нові проценти відповідно до статті 1048 ЦК України.

Таким чином, регулятивні відносини між сторонами кредитного договору обмежені, зокрема, часовими межами, в яких позичальник отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг (строком кредитування та визначеними у його межах періодичними платежами). Однак якщо позичальник порушує зобов`язання з повернення кредиту, в цій частині між ним та кредитодавцем регулятивні відносини трансформуються в охоронні.

Тоді відповідальність настає за положеннями частини 2 статті 625 ЦК України

Позивач, вимагаючи проценти поза межами дії договору, не обґрунтовує свої вимоги положеннями частини 2 статті 625 ЦК України, а вимагає проценти як за правомірне користування грошовими коштами з 08 лютого по 07 квітня 2020 року, коли строк договору уже закінчений.

Таким чином, у позивача відсутнє право на проценти за користування кредитними коштами на підставі статті 1048 ЦК України за період з 08.02 по 07.04.2020 року.

Оскільки відповідачка не сплатила кошти за кредитом, визначені договором 07 лютого 2020 року, тому кредитор мав право на нарахування пені відповідно до умов договору, але з обмеженнями, передбаченими ст. 21 Закону України «про споживче кредитування».

Відповідно до абзацу 2 частини 2 статті 21 Закону України «Про споживче кредитування» сукупна сума неустойки (штраф, пеня), нарахована за порушення зобов`язань споживачем на підставі договору про споживчий кредит, не може перевищувати половини суми, одержаної споживачем за таким договором, і не може бути збільшена за домовленістю сторін.

За змістом пункту 4.1 договору у разі прострочення позичальником зобов`язань повернення кредиту та/або сплати процентів за його користування та/або інших платежів позичальник, починаючи з дня наступного за днем спливу терміну (дати), вказаного в пункті 1.4 договору, зобов`язаний сплатити на користь товариства пеню у розмірі 2,00 % від суми невиконаного зобов`язання, за кожен день прострочення, але у будь-якому випадку не більше 50 % від загальної суми кредиту, одержаного позичальником.

Нарахування пені в розмірі 2200 за період кредитування відповідає пункту 1.4. договору з урахуванням обмежень, визначених абз.2 частини 2 статті 21 Закону України «Про споживче кредитування» (5000х2%х30 днів=3000 грн., тоді як 5000:2= 2500).

Отже, позивач має право на отримання від відповідача пені на суму 2200 грн.

Таким чином, розмір заборгованості за кредитом має складати: 5000 грн заборгованість за основною сумою по кредиту, 3750 грн заборгованість по процентах, 1000 заборгованість по комісії; пеня 2200 грн, а всього 11950 грн.

Колегія суддів вважає доводи про застосування до позовних вимог наслідків пропуску строку позовної давності такими, що не заслуговують на увагу.

Так, у постанові ВП ВС від 12.09.2019 по справі № 9901/120/19 зазначено, що поняття строку міститься у частині першій статті 251 ЦК. Відповідно до цієї норми строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (частина перша статті 252, стаття 253 ЦК).

Визначення початку строку має практичне значення, оскільки від цього залежить як правильність обчислення строку, так і встановлення факту його закінчення, що обумовлює ті чи інші юридичні наслідки, які настають у зв`язку із цим. Характерною рисою строків, визначених законом, є неможливість їх зміни за волевиявленням учасника або учасників правовідносин, за винятком випадків, безпосередньо визначених законом.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) викладено висновок про те, що «загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентами) встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України), а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) - тривалістю в один рік (пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України), а за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті).

Такий підхід відповідає правовій позиції, викладеній Верховним Судом України у постанові від 6 листопада 2013 року у справі № 6-116цс13. Аналогічні висновки були сформульовані Верховним Судом України, зокрема, у постановах від 19 березня 2014 року у справі № 6-20цс14, від 12 листопада 2014 року у справі № 6-167цс14, від 3 червня 2015 року у справі № 6-31цс15, від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15, від 29 червня 2016 року у справі № 6-272цс16, від 23 листопада 2016 року у справі № 6-2104цс16 і від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2462цс16».

Отже, кредитний договір укладено 08.01.2020 року на строк 30 днів, повернення кредиту мало б відбутися 07.02.2020 року і якщо у цю дату не відбулася оплата по кредиту, то перебіг строку позовної давності розпочався 08.02.2020 року. Таким чином, на тіло кредиту 5 000 грн, проценти 3750 грн, і комісію 1000.00 грн поширюється загальний строк позовної давності у три роки, а на нараховану пеню за прострочення сплати за кредитом річний строк позовної давності. Закінчення строку позовної давності по пені припадає на 07 лютого 2021 року (неділя), тобто останнім днем подання позову в межах строку позовної давності по пені є 08 лютого 2021 року (понеділок), а закінчення строку позовної давності по інших складових кредиту припадає на 07 лютого 2023 року (середа).

Однак, згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID- 19, спричиненої коронавірусом SARS - CоV-2» на всій території України встановлено карантин з 12 березня 2020 року до 22 травня 2020 року, який неодноразово продовжувався та скасований постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року з 30 червня 2023 року.

Відповідно до п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

КЦС ВС у постанові від 07.09.2022 у справі № 679/1136/21 зазначив виходячи із взаємозв`язку норм права, які були прийняті органом законодавчої влади в Україні під час дії карантину, введеного Урядом України у зв`язку із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), цілей, з метою яких ці норми впроваджені, а також з метою недопущення безпідставного звуження прав учасників цивільних правовідносин, що пункт 12 Перехідних і прикінцевих положень ЦК України щодо продовження під час карантину строків загальної і спеціальної позовної давності, передбачених статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, підлягає застосуванню і у тому випадку, коли тривалість строку позовної давності, визначена законом, була збільшена за домовленістю сторін на підставі статті 259 ЦК України.

Врахувавши, що Закон України від 30 березня 2020 року № 540-IX щодо продовження строків позовної давності на час дії карантину набрав чинності 02 квітня 2020 року, з огляду на встановлений Кабінетом Міністрів України карантин з 12 березня 2020 року, строки позовної давності застосуванню не підлягають, оскільки вони були продовжені Законом.

Аналогічні висновки Верховного Суду щодо застосування статей 256, 257, 258 пункту 12 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України (у редакції Закону України від 30.03.2020 № 540-ІХ) викладені у постановах від 06.05.2021 у справі № 903/323/20, від 25.08.2021 у справі № 914/1560/20, від 08.02.2022 у справі № 918/964/20, від 31.05.2021 у справі № 926/1812/21.

Окрім того, відповідно до п.19 "Прикінцевих та перехідних положень" Цивільного кодексу України в період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" в країні запроваджено воєнний стан, який на даний час триває.

Позов поданий 16 грудня 2024 року, коли строки позовної давності були продовжені, тому позовна давність до вимог не застосовується, а позов підлягає задоволенню частково, на суму заборгованості, визначену апеляційним судом у цьому рішенні.

За таких обставин, суд першої інстанції, задовольнивши позов у повному обсязі, допустився помилки, не звернувши уваги, що проценти по кредиту нараховані кредитором поза межами строку дії договору.

Щодо стягнення судових витрат.

Частиною 13 ст. 141 ЦПК України визначено якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Ч.10 ст. 141 ЦПК України встановлено, що при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Ціна позову складає 19450 грн, з відповідача на користь позивача суд стягує 11950 грн, тобто позов задоволено на 61,44 %. Відмовлено у задоволенні позову на 38,56%.

Позивачем при подачі позову сплачений судовий збір в розмірі 2422,40 грн., 61,44% від яких складає 1488,32 грн., які відповідачка повинна компенсувати позивачу.

Відповідачка, оскаржуючи рішення у повному обсязі, сплатила за подання апеляційної скарги 3633,60 грн, її вимоги задоволено на 38,56%, що становить від судового збору, сплаченого нею 1401,12 грн, які мають бути їй компенсовані за рахунок позивача.

Таким чином, різниця у судовому зборі складає 84,20 грн (1488,32-1401,12) на користь позивача по справі.

На підтвердження понесення таких витрат у суді першої інстанції представник позивача надав договір № 43657029 про надання допомоги від 07 серпня 2024 року, детальний опис робіт від 11 листопада 2024 року, з якого вбачається, що адвокатом Білецьким Б.М. надано послуги з правового аналізу обставин спірних правовідносин та надання правових рекомендацій (консультацій) щодо захисту інтересів позивача - загальна вартість яких становить 2250 грн., складення позовної заяви про стягнення кредитної заборгованості, в тому числі попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс чи очікує понести у зв`язку з розглядом справи - загальна вартість 3000 грн., формування додатків до позовної заяви - загальна вартість 750 грн., надання аналогічних послуг вказано також у долученому акті про підтвердження факту надання правничої допомоги адвокатом від 11 листопада 2024 року.

На підтвердження понесених витрат у суді апеляційної інстанції представник позивача долучив до матеріалів справи договір про надання правничої допомоги №43657029 від 07 серпня 2024 року, додаткову угоду №1411336 до Договору №43657029 про надання правової допомоги від 07 серпня 2024 року, детальний опис робіт виконаних адвокатом від 27 травня 2025 року, відповідно до якого адвокатом Білецьким Б.М. надано такі послуги: аналіз чинного законодавства та судової практики на предмет виявлення змін і доповнень, аналіз наявних кредитних та платіжних документів загальна вартість 750 грн.; правовий аналіз обставин спірних правовідносин та надання правових рекомендацій (консультацій) щодо захисту інтересів позивача загальна вартість 2250 грн.; складання відзиву на апеляційну скаргу загальна вартість 3000 грн., надання аналогічних послуг вказано також у долученому акті про підтвердження факту надання правничої допомоги від 27 травня 2025 року.

На підтвердження понесених витрат у суді апеляційної інстанції представник відповідача долучив до матеріалів справи договір доручення на ведення справ в державних органах місцевого самоврядування, слідчих та судових органах від 13 травня 2025 року, квитанцію №364534 про оплату на суму 4000 грн. та акт виконаних робіт за договором від 13.05.2025 року.

Позивачем заявлений розмір витрат понесених ним на правничу допомогу у суді першої інстанції в розмірі 6000 грн., у суді апеляційної інстанції 6000 грн, що разом становить 12000 грн, понесені ним витрати на правову допомогу підлягають стягненню на його користь з відповідача пропорційно до задоволених вимог апеляційної скарги (61,44%), а саме у розмірі 7372,80 грн. Відповідач вказав розмір витрат понесених ним на правову допомогу у розмірі 4000 грн, понесені ним витрати на правову допомогу підлягають стягненню на його користь з позивача пропорційно до задоволених вимог апеляційної скарги (38,56%), а саме у розмірі 1542,40 грн.

Отже, враховуючи покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Солвентіс» різницю у судовому зборі, що становить 84,20 грн судового збору (1488,32-1401,12), та різницю у судових витратах на правничу допомогу що становить 5830,40 грн (7372,80-1542,40).

Отже, рішення суду першої інстанції підлягає зміні відповідно до ст. 376 ЦПК України з ухваленням нового про задоволення позову частково і з відповідним перерозподілом судових витрат.

Керуючись статтями 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Атаманюк Володимир Михайлович, задовольнити частково.

Рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 08 травня 2025 року змінити.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Солвентіс» задвольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Солвентіс» (, вул. С.Петлюри, буд. 21/1, м. Бровари, Київська область, 07406) заборгованість за кредитним договором №1411336 від 06 травня 2021 року у сумі 11950 (одинадцять тисяч дев`ятсот п`ятдесят) гривень, з яких: 5000 гривень - заборгованість за кредитом; 3750 гривень - заборгованість за процентами, 1000 грн. - заборгованість за комісією, 2200- заборгованість за пенею.

Відмовити у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Солвентіс» у частині сятгнення процентів по кредиту за період з 08.02.2020 року по 07.04.2020 року у розмірі 7500 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Солвентіс» (, вул. С.Петлюри, буд. 21/1, м. Бровари, Київська область, 07406) судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 84,20 грн (вісімдесят чотири гривні двадцять копійок) та витрати за надання правничої допомоги у розмірі 5830, 40 грн (п`ять тисяч вісімсот тридцять гривень сорок копійок), загальний розмір яких становить 5914, 60 (пять тисяч девятсот чотирнадцять гривень шістдесят копійок).

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Суддя доповідач Максюта І.О.

Судді Барков В.М.

Томин О.О.