ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 539/3054/24 Номер провадження 22-ц/814/3297/25Головуючий у 1-й інстанції Гуменюк Г. М. Доповідач ап. інст. Чумак О. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої судді Чумак О.В.,

суддів Дряниці Ю.В., Пилипчук Л.І.,

при секретарі Галушко А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 20 травня 2025 року

у справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок залиття квартири,

В С Т А Н О В И В :

У липні 2024 року ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок залиття квартири.

Позовні вимоги обґрунтовували тим, що 22.03.2024 року відбулося затоплення квартири АДРЕСА_1 , що належить їм на праві власності, із приміщення квартири, яка розташована у АДРЕСА_2 , яке належить на праві власності відповідачу ОСОБА_1 . Причиною затоплення стало те, що відповідач вчасно не вимкнув кран водопостачання.

Внаслідок затоплення, у квартирі позивачів пошкоджені кімнати, кухня, ванна кімната, вбиральня, коридор, що підтверджуються Актом обстеження №350 від 22.03.2024 року, який було складено комісією будинкового комітету будинку АДРЕСА_3 .

Згідно висновку експерта за результатами проведення будівельно-технічної експертизи №15, яку було виконано 16.07.2024 року, вартість ремонтно-будівельних робіт (розмір завданої матеріальної шкоди) квартири АДРЕСА_1 на час дослідження складає 61 393,81 гривень.

Крім того, позивачі стверджують, що внаслідок негативних емоцій та душевних страждань, яких вони зазнали внаслідок знищення та пошкодження належного майна, їм було завдано моральної шкоди, яку вони оцінюють у 30000 гривень.

Просили стягнути із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 матеріальну шкоду, що завдана внаслідок залиття квартири у розмірі 61393,81грн. по 20464,66грн. кожному, моральну шкоду в розмірі 30000 грн. по 10000грн. кожному, а також витрати по сплаті судового збору, витрати за проведення судової будівельно-технічної експертизи та витрати за надання правничої допомоги.

Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 20 травня 2025 року позовні вимоги ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок залиття квартири задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду, заподіяну внаслідок залиття квартири в розмірі 20464 грн. 60 коп., моральну шкоду в розмірі 4000 гривень, судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 813 грн. 68 коп., витрати за проведення експертизи у розмірі 1666 грн 67 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 матеріальну шкоду, заподіяну внаслідок залиття квартири в розмірі 15348 грн. 45 коп., моральну шкоду в розмірі 4000 гривень, судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 769 грн. 23 коп., витрати за проведення експертизи у розмірі 1666 грн. 67 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 матеріальну шкоду, заподіяну внаслідок залиття квартири в розмірі 15348 грн. 45 коп., моральну шкоду в розмірі 4000 грн., судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 769 грн. 23 коп., витрати за проведення експертизи у розмірі 1666 грн. 67 коп.

В задоволенні решти вимог позову відмовлено.

З рішенням суду не погодився ОСОБА_1 таоскаржив його в апеляційному порядку. Просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі посилається на неповне з`ясування обставин, які мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи. Звертає увагу суду, що він та його дружина неодноразово пропонували позивачам вирішити спір у позасудовому порядку, однак останні на контакт не йшли. Більше того, позивачі не впускають до квартири та не дають можливості оцінити реальні збитки від залиття. Обстеження квартири експерт проводив без присутності відповідача чи його дружини. Вважає, що позивачем не доведено належними та допустимим доказами розмір завданих відповідачем збитків. Також звертає увагу на безпідставність стягнення моральної шкоди, оскільки ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на момент залиття в квартирі не проживали і не проживають на даний час, витрат по утриманню квартири не несли, участі в її ремонті не приймали.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивачів, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до такого висновку.

З матеріалів справи вбачається, що 22.03.2024 відбулося затоплення квартири АДРЕСА_1 , із приміщення квартири, яка розташована у АДРЕСА_2 , яке належить на праві власності відповідачу ОСОБА_1 .

Відповідно до копії Свідоцтва про право власності на житло від 06.10.2000 виданого Виконавчим комітетом Войнихівської сільської ради Лубенського району Полтавської області та витягів з Державного реєстру речових прав від 15.07.2024 ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 на праві спільної часткової власності належить по 1/4 квартири. Після смерті ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , належну йому 1/4 частки цієї ж квартири успадкувала його дружина ОСОБА_2 , що стверджується Свідоцтвом про право на спадщину за законом від 25.06.2024, зареєстрованим у реєстрі №1209 та витягом з Державного реєстру речових прав від 25.06.2024.

З огляду на зазначене ОСОБА_2 на праві спільної часткової власності належить 1/2 квартири АДРЕСА_1 , а ОСОБА_3 , ОСОБА_4 належить по1/4 вказаної квартири.

Згідно висновку експерта за результатами проведення будівельно-технічної експертизи №15, яку було виконано 16.07.2024 року, вартість ремонтно-будівельних робіт розмір завданої матеріальної шкоди) квартири АДРЕСА_1 на час дослідження складає 61 393,81 гривень.

Відповідно до частини 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно зі статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Частинами 4, 5 статті 319 ЦК України зазначено, що власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян.

Тобто, власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству.

Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (частина 1 статті 322 ЦК України).

Нормами статей 151, 156, 177 ЖК України визначено, що громадяни (власники, наймачі, члени їх сімей) зобов`язані забезпечувати схоронність жилих приміщень, бережно ставитися до санітарно-технічного та іншого обладнання, до об`єктів благоустрою, додержувати правил утримання жилого будинку і придомової території, правил пожежної безпеки, додержувати чистоти і порядку в під`їздах, кабінах ліфтів, на сходових клітках і в інших місцях загального користування.

Відповідно до Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених Постановою КМУ від 24 січня 2006 року №45, власники квартир зобов`язані використовувати приміщення житлового будинку за призначенням, забезпечувати збереження житлових і підсобних приміщень та технічного обладнання; не допускати виконання робіт та інших дій, що викликають псування приміщень, приладів та обладнання будинку, порушують умови проживання громадян.

Згідно частини першої та пункту 1 частини 2 статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до частиною 1 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини (частина друга статті 1166 ЦК України).

У пункті 2 постанови Пленум Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», яка є релевантною і до норм нового ЦК України, судам роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина.

Тобто, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. За обставинами справи цю презумпцію мала б спростувати саме відповідачка, що нею не зроблено.

Отже, з огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач доводить протиправність дій, наявність шкоди та її розмір й причинно-наслідковий зв`язок. Позивач зазначене довела.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 05 січня 2024 року у справі № 757/75448/17-ц.

Відповідно до вимог частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частинами 1 та 2 статті 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_1 не заперечував факт залиття однак не погоджувався із розміром завданої шкоди.

На підтвердження розміру завданих збитків позивачами надано висновок експерта за результатами проведення будівельно-технічної експертизи №15 від 16.07.2024, відповідно до якого вартість ремонтно-будівельних робіт квартири АДРЕСА_1 на час дослідження складає 61 393,81 гривень.

У свою чергу відповідачем не надано жодних доказів, які б спростовували встановлений розмір завданої шкоди, не зазначено в чому саме висновок будівельно-технічної експертизи не відповідає дійсності.

При цьому, призначена судом першої інстанції експертиза, за клопотанням відповідача, не була проведена саме у зв`язку з її неоплатою ОСОБА_1 .

Колегія суддів звертає увагу на те, що рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях, тоді як відповідач не надав жодних належних та допустимих доказів на спростування заявленого позивачами розміру матеріальних збитків. Сам факт недопуску відповідача до залитої квартири та не бажання позивачів врегулювати конфлікт в позасудовому порядку не свідчить про хибність висновків проведеної будівельно-технічної експертизи.

За вказаних обставин апеляційний суд погоджується з висновками викладеними в оскаржуваному рішенні щодо розміру стягнутої матеріальної шкоди.

Попри це, надаючи оцінку рішенню суду в частині стягнення моральної шкоди колегія суддів звертає увагу на наступне.

Згідно частини 1 статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Частинами 2 та 3 статті 23 ЦК України встановлено, що моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина 3 статті 23 ЦК України).

Відповідно до пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Згідно з роз`ясненнями, наданими у пунктах 5, 9 вищезазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Однак у своєму рішенні суд першої інстанції не надав належну оцінку характеру маральних страждань позивачів. в чому вони полягають, а також обставинам та доказам якими підтверджується факт заподіяння моральної шкоди.

Так, позивачами зазначено, що заподіяна їм моральна шкоди виразилася у їх негативних емоціях та душевних стражданнях з приводу пошкодження майна та неможливості нормального користування ним, постійних хвилюваннях, намагання вживати додаткових зусиль для організації свого життя. Також моральні страждання спричинені відсутністю коштів на відновлення житла.

Колегія суддів погоджується з тим, що сам факт залиття квартири та заподіяння матеріальної шкоди призводить до негативних емоцій та душевних страждань, однак звертає увагу, що саме на позивачів покладається обов`язок довести їх характер та розмір.

У свою чергу позовна заява містить абстрактне посилання на заподіяну моральну шкоду, без зазначення конкретних негативних наслідків, які спричинені залиттям кожному з позивачів.

Крім того, не надано жодних доказів неможливості користуватися квартирою та прикладення додаткових зусиль для організації свого життя, а також в чому саме полягали зазначені дії.

Беручи до уваги вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що розмір стягнутої судом першої інстанції моральної шкоди по 4000 грн кожній позивачці є недоведеним та не відповідає завданій їм моральній шкоді. Однак враховуючи обставини справи, факт залиття квартири в наслідок чого було пошкоджено житло позивачів та заподіяно їм матеріальну шкоду, що спричинило певні моральні страждання пов`язані з усуненням наслідків залиття суд апеляційної інстанції вважає за доцільне стягнути з відповідача на користь позивачів моральну шкоду у розмірі по 1000 грн. кожній.

Згідно пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до пунктів 2, 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи викладене колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги.

Рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 20 травня 2025 року слід змінити, зменшивши розмір стягнутої з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 моральної шкоди з 4000 грн. кожній до 1000 грн. кожній.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За правилами частин 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що оскаржуване рішення змінене шляхом зменшення стягнутого розміру моральної шкоди, розподіл судових витрат необхідно провести з врахуванням пропорційності задоволених вимог та змінити рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 20 травня 2025 року в частині стягнутого з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 , ОСОБА_4 розміру судового збору, зменшивши його з 769 грн. 23 коп. кожній до 649 грн. 93 коп. кожній.

При цьому, враховуючи, що судом першої інстанції з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто судовий збір в розмірі меншому, аніж пропорційний задоволеним позовним вимогам, а позивачкою рішення суду у вказаній частині не оскаржується, колегія суддів приходить до висновку про залишення в даній частині рішення суду без змін.

Також, враховуючи часткове задоволення апеляційної скарги з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 судовий збір сплачений останнім при подачі апеляційної скарги по 178 грн 95 коп. з кожної.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 20 травня 2025 року змінити зменшивши розмір стягнутої з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 моральної шкоди з 4000 грн. кожній до 1000 грн. кожній.

Зменшити розмір стягнутого з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 , ОСОБА_4 судового збору з 769 грн. 23 коп. кожній до 649 грн. 93 коп. кожній.

В іншій частині рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 20 травня 2025 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судовий збір сплачений останнім при подачі апеляційної скарги по 178 грн 95 коп. з кожної.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 21 листопада 2025 року

Головуючий О.В. Чумак

Судді Ю.В. Дряниця

Л.І. Пилипчук