ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6785/25 Справа № 203/6156/24 Суддя у 1-й інстанції - Казак С. Ю. Суддя у 2-й інстанції - Агєєв О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Агєєва О.В.,

суддів: Космачевської Т.В., Халаджи О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників, цивільну справу №203/6156/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Амур-Нижньодніпровський відділ державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), про звільнення від сплати аліментів, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - адвоката Біжко Юлії Олександрівни на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 01 квітня 2025 року, ухвалене у складі судді Казака С.Ю.,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_2 , третя особа Амур-Нижньодніпровський відділ державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), про звільнення від сплати аліментів.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилається на те, що 13.06.2023 року Кіровським районним судом м.Дніпропетровська було ухвалено рішення про стягнення з неї на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 29.09.2022 року та до досягнення дітьми повноліття.

На виконання вказаного рішення судом було видано виконавчий лист та 14.12.2023 року державним виконавцем Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби у м.Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) було відкрито виконавче провадження №73592045.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 22.10.2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа орган опіки та піклування Адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради, про визначення місця проживання дитини та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа орган опіки та піклування Адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради, про визначення місця проживання дитини, було визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , почергово з кожним із батьків: два тижні з матір`ю та два тижні з батьком.

Вказує, оскільки аліменти це періодичні платежі, які за рішенням суду були присуджені на користь ОСОБА_2 , як батькові, з яким безперервно проживала дитина, а постановою суду встановлено черговість проживання дитини з кожним із батьків, вказане свідчить про відсутність матеріального обов`язку у неї перед ОСОБА_2 та дитиною ОСОБА_4 , який відповідно до ч.1 ст.179 СК України є власником аліментів, оскільки суттю постанови суду є закріплення рівних прав та обов`язків батьків перед дитиною.

У зв`язку з чим, просила суд звільнити її від сплати аліментів на утримання малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , стягнутих за рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 13.06.2023 року у справі №203/3756/22.

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 01 квітня 2025 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Амур-Нижньодніпровський відділ державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), про звільнення від сплати аліментів задоволено. Звільнено ОСОБА_1 з 22 жовтня 2024 року від сплати аліментів на користь ОСОБА_2 в частині їх присудження на утримання малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 13 червня 2023 року у цивільній справі №203/3756/22, провадження №2/0203/378/2023.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 17468 грн. 96 коп., у т.ч. судовий збір в сумі 968 грн. 96 коп. та витрати на правову допомогу в сумі 16500 грн.

Не погодившись з зазначеним судовим рішенням, представник ОСОБА_2 - адвокат Біжко Ю.О. подала апеляційну скаргу, в якій вважає, що суд першої інстанції неповно дослідив докази та неповно з`ясував обставини, що мають значення для вірного вирішення справи в частині розподілу судових витрат.

Вказує, суд під час вирішення питання про розподіл судових витрат може не тільки за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката, а й за власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 3, 5, 9статті 141 ЦПК, не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

З урахуванням наведеного вище, не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема, у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Суд не врахував висновки у рішеннях ЄСПЛ від 12.10.2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10.12.2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34 36), від 23.01.2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26.02.2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) в яких зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим

Звертає увагу суду на те, що дана справа стосувалась питання звільнення від сплати аліментів. Наголошує, що судом першої інстанції не було враховані дійсні та фактичні обставини, а також наведені норми процесуального права, є наявні підстави для скасування рішення в частині розподілу судових витрат.

Враховуючи характер виконаної адвокатом роботи, її доцільність, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, наголошу про необхідність зменшення їх розміру та стягнення з відповідача на користь позивачки 1500,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

При цьому, також вказує на те, що надані суду документи не містять зазначення вартості кожного виду послуг, відображених в акті та часу, витраченого на такі послуги.

У зв`язку з чим, просила, рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 01 квітня 2025 року скасувати в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 17468 грн. 96 коп., у т. ч. судовий збір в сумі 968 грн. 96 коп. та витрати на правову допомогу в сумі 16 500, 00 грн. та постановити нове рішення, яким зменшити витрати на правову допомогу до розміру 1 500 грн., судові витрати віднести за рахунок позивача.

В іншій частині рішення суду не оскаржується, тому апеляційним судом не перевіряється.

Представник позивач ОСОБА_1 - адвокат Мальцева І.М., скориставшись своїм правом, подала відзив, в якому вважає апеляційну скаргу безпідставною та невмотивованою. Аргументи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, зводяться до незгоди відповідача з ухваленим у справі судовим рішенням.

Вказує, що представник апелянта не розуміє правильність будови правової конструкції стосовно стягнення судових витрат на правову допомогу в основі якій має бути прямий зв`язок профільного Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» і положеннями частини третя-шоста статті 137 ЦПК України з практикою рішень ЄСПЛ які роз`яснюють що таке розумний розмір витрат і чому він визначається критерієм справедливості та практикою Постанов Великої Палати Верховного Суду та постанов Верховного Суду які висвітлюють правовідносини між адвокатом і клієнтом на які суд не має права ані впливати ані втручатись.

Оскільки апелянт зауважує на складність судової справи виходячи з назви позовної заяви і не обгрунтовує правових підстав з яких би вбачалось, що назва позовної заяви це є один із законних критеріїв, по якому суд визначає складність судової справи, тому це зауваження є недоречним і таким, що має бути відкинутим.

Суд першої інстанції у своєму рішенні обгрунтовує правомірність стягнення судових витрат та обов`язок їх доведення позивачем посилаючись на приписи ст.133, 134, 137, 141 ЦПК України, на закон України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» та співставляє розумність розміру судових витрат заявлених позивачем з приписами рішення ЄСПЛ від 28.11.2002 року «Лавентс проти Латвії» та постановою Великої Палати Верховного Суду справа №755/9215/15-ц від 19.02.2020 року, в якій є висновок про те, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Зазначає, подання апеляційної скарги з вимогою про зменшення витрат на правову допомогу є по суті клопотанням з яким мав би звернутись представник відповідача до суду першої інстанції під час розгляду справи, але не звернувся.

Також, наводить власний розрахунок вартості витрат на правову допомогу та не можливість їх зменшення до 1500 грн. з економічної точки зору.

З огляду на те, що під час судового розгляду відповідач і його представник не висували ніяких заперечень щодо вартості правничої допомоги у розмірі 16500 грн, тобто відповідач та його представник погоджувались з заявою про стягнення витрат на правничу допомогу, а суд не вправі проявляти ініціативу зменшувати розмір витрат на правову допомогу які були погоджені між адвокатом і клієнтом згідно договору, то суд ухвалив рішення відповідно до ст.263 ЦПК України.

У зв`язку з чим, просила, відмовити у задоволенні апеляційної скарги представника ОСОБА_2 - адвоката Біжко Ю.О. та залишити без змін судове рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 01 квітня 2025 року у цивільній справі №203/6156/24 в частині стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 16500 грн.; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати понесені нею у зв`язку з розглядом справи Дніпровським апеляційним судом.

Перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах заявлених вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Частиною 3 статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч.3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає вказаним вимогам закону.

Судом встановлено, правова допомога, пов`язана із підготовкою звернення до суду та під розгляду справи в суді першої інстанції надавалась позивачу ОСОБА_1 адвокатом Мальцевою І.М., яка діяла на підставі ордеру про надання правової допомоги, виданого 13.10.2022 року; договору про надання правничої (правової) допомоги №14/09/2022 від 14.09.2022 року.

Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Мальцева І.М. до ухвалення судом першої інстанції рішення у справі подала до суду заяву про стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 16500 грн.

На підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу адвокатом Мальцевою І.М. було надано суду додаткову угоду №6 від 28.10.2024 року у вигляді завдання-доручення, відповідно до якої вартість правової допомоги у цивільній справі №203/6156/24 була визначена в сумі 16500 грн. та додаткову угоду №7 від 18.12.2024 року у вигляді акту приймання-передачі наданої правничої (правової) допомоги, в якому зазначено, правова допомогу включає в себе: складання та подання позовної заяви, інших процесуальних документів - 10000 грн., участь в судових засіданнях - 6500 грн.

Стягуючи з Лісковського В.С. на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 17468 грн. 96 коп., у т.ч. судовий збір в сумі 968 грн. 96 коп. та витрати на правову допомогу в сумі 16500 грн.,суд першої інстанції виходив з того, що позивачем доведені витрати на правову допомогу у заявленому розмірі та відсутні заперечення відповідача стосовно заявленого позивачем розміру витрат на правову допомогу.

Розглянувши доводи апеляційної скарги колегія виходить з наступного.

Положеннями ст. ст. 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків,спеціалістів,перекладачів,експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів,проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням,забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно з ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Відповідно до ст.137 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до статті 28 Правил адвокатської етики, затверджених звітно-виборним з`їздом адвокатів України 09 червня 2017 року, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Відповідно до п.8 ч.2 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Мальцева І.М. до ухвалення судом першої інстанції рішення у справі подала до суду заяву про стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 16500 грн. (а.с.57-59).

На підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу адвокатом Мальцевою І.М. було надано суду додаткову угоду №6 від 28.10.2024 року у вигляді завдання-доручення, відповідно до якої вартість правової допомоги у цивільній справі №203/6156/24 була визначена в сумі 16500 грн. та додаткову угоду №7 від 18.12.2024 року у вигляді акту приймання-передачі наданої правничої (правової) допомоги, в якому зазначено, правова допомогу включає в себе: складання та подання позовної заяви, інших процесуальних документів - 10000 грн., участь в судових засіданнях - 6500 грн. (а.с.64, 65).

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 - адвокат Біжко Ю.О. не погоджується із заявленим позивачем розміром витрат на правову допомогу та вказує, що суд під час вирішення питання про розподіл судових витрат може, не тільки за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката, а й за власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 3, 5, 9статті 141 ЦПК, не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу, тому просить зменшити їх до 1500 грн.

Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19).

Відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони.

Ґрунтуючись на вказаному принципі, при здійсненні дослідження та оцінки наданих сторонами доказів суд враховує, зокрема, пов`язаність витрат на правову допомогу з розглядом справи, обґрунтованість витрат та їхню пропорційність до предмета спору.

Крім того, при визначенні розміру витрат на правничу допомогу на підставі поданих сторонами доказів, суд має виходити з критеріїв: їхньої реальності (тобто встановлення їхньої дійсності та необхідності); розумності їхнього розміру (виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін).

Чинне процесуальне законодавство не обмежує сторін спору жодними нормативними рамками у контексті очікуваного розміру компенсації їхніх витрат, пов`язаних із правничою допомогою адвоката. Отже, за умови дотримання визначеної законом процедури попереднього визначення суми судових витрат, а також порядку подання необхідного об`єму доказів на підтвердження понесених витрат, сторона може розраховувати на відшкодування витрат на правничу допомогу в повному розмірі.

Однак, беручи до уваги принцип співмірності, слід пам`ятати, що свобода сторін у визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу не є абсолютною та безумовною, навіть у разі їхньої повної документальної доведеності.

Враховуючи, складність справи, час, витрачений адвокатом на виконання наданих послуг, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, також враховуючи, що сторона відповідача в апеляційній скарзі не погоджується із заявленим позивачем розміром витрат на правову допомогу у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для зменшення стягнутих з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу надану у суді першої інстанції з 16500 грн. до 7000 грн., що є співмірним з наданим адвокатом обсягом послуг, які відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру.

Відповідно до пунктів 1, 3 та 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Отже, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а рішення суду змінити в частині розміру стягнутих з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу.

Згідно ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 - адвокат Біжко Ю.О. заявляла про понесення відповідачем витрат на правову допомогу у суді апеляційної інстанції у розмірі 3000 грн.

Враховуючи, що апеляційний суд прийшов до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, з позивача на користь відповідача підлягають стягненню витрати на правову допомогу, понесені відповідачем у суду апеляційної інстанції у розмірі 1500 грн.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Біжко Юлії Олександрівни на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 01 квітня 2025 року задовольнити частково.

Рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 01 квітня 2025 року у цивільній справі №203/6156/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Амур-Нижньодніпровський відділ державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), про звільнення від сплати аліментів змінити в частині розміру витрат на правову допомогу.

Стягнути з ОСОБА_2 ( НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати в сумі 7968 грн. 96 коп., у т.ч. судовий збір в сумі 968 грн. 96 коп. та витрати на правову допомогу в сумі 6000 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_2 ( НОМЕР_1 )витрати на правову допомогу у суді апеляційної інстанції 1500 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 26 листопада 2025 року.

Судді: