ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

02 грудня 2025 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 751/4766/19

Головуючий у першій інстанції Маслюк Н. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1657/25

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі:

головуючого-судді: Онищенко О.І.

суддів: Висоцької Н.В., Шитченко Н.В.

Заявник: Товариство з обмеженою відповідальністю фірма «ТехНова» Боржники: ОСОБА_1 , ОСОБА_2

Особа, яка подала апеляційну скаргу: ОСОБА_1

Розглянув у порядку спрощеного провадження апеляційну скаргу на ухвалу Новозаводського районного суду м. Чернігова від 20 серпня 2025 року у справі за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю фірма «ТехНова» про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , заборгованості за послуги з теплопостачання (суддя Маслюк Н.В.), постановлену в м.Чернігів,

В С Т А Н О В И В:

22 липня 2019 року Новозаводським районним судом м. Чернігова видано судовий наказ про солідарне стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ТОВ фірма «ТехНова» 58 900,06 грн заборгованості за отримані послуги з теплопостачання за період з 01 липня 2016 року по 01 червня 2019 року, а також стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 по 96,05 грн судового збору.

14 серпня 2025 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку звернулась до Новозаводського районного суду м. Чернігова із заявою про скасування зазначеного судового наказу, а також із клопотанням про поновлення пропущеного строку для подання цієї заяви.

Ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 20 серпня 2025 року відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на подання заяви про скасування судового наказу від 22 липня 2019 року у справі №751/4766/19, а саму заяву про скасування судового наказу повернуто заявнику без розгляду.

Ухвала мотивована тим, що наданий акт від 14 листопада 2024 року про непроживання заявниці за місцем реєстрації не є належним та допустимим доказом поважності причин пропуску процесуального строку, у зв`язку з чим відсутні підстави для його поновлення та розгляду заяви по суті. Саме по собі посилання на ту обставину, що воно дізналась про нявність судового наказу із сайту «Судова влада», не може бути підставою для висновку про поважність причин пропуску такого строку.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати оскаржувану ухвалу суду першої інстанції та направити справу для продовження розгляду, посилаючись, що про існування судового наказу ОСОБА_1 стало відомо 13 серпня 2025 року із сайту «Судова влада», з 2016 року вона не проживає за місцем реєстрації, не спілкується з іншим боржником який міг би повідомити їй про наявний судовий наказ.

Звертає увагу на ухвали Новозаводського районного суду м. Чернігова у справах № 751/2723/24 від 22 листопада 2024 року та № 751/5623/24 від 25 листопада 2025 року, в яких боржниками є вона, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . У зазначених справах було подано аналогічні докази, зокрема акт про проживання за адресою без реєстрації, на підставі яких судом поновлено процесуальний строк на подання заяв про скасування судових наказів та судові накази скасовано.

Відзив на апеляційну скаргу учасниками справи не подавався.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справ.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною 1 ст. 368 ЦПК України встановлено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

За нормами ст. 268 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону ухвала суду першої інстанції відповідає, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справ.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною 1 ст. 368 ЦПК України встановлено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

За нормами ст. 268 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону відповідає ухвала суду першої інстанції.

Статтею 170 ЦПК України визначені вимоги, які пред`являються до форми і змісту заяви про скасування судового наказу та строки її подання.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 ЦПК України боржник має право протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії судового наказу та доданих до неї документів подати заяву про його скасування до суду, який його видав. Заява про скасування судового наказу може також бути подана органами та особами, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Відповідно до п. 3 ч. 5 ст. 170 ЦПК України до заяви про скасування судового наказу додається клопотання боржника про поновлення пропущеного строку, якщо заява подається після спливу строку, передбаченого частиною першою цієї статті.

Відповідно до частини першої статті 127 ЦПК суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Згідно з частиною другою статті 171 ЦПК України заява боржника про скасування судового наказу, подана після закінчення строку, встановленого частиною першою статті 170 цього Кодексу, повертається, якщо суд за заявою особи, яка її подала, не знайде підстав для поновлення строку для подання цієї заяви.

Пунктом 1 ст. 6 Конвенції гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Порушення п. 1 ст. 6 Конвенції констатував Європейський суд з прав людини у справі «Устименко проти України».

Зокрема, Високий Суд вказав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантований п. 1 ст. 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначності, яка передбачає дотримання принципу resjudicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (рішення у справі «Рябих проти Росії», заява № 52854/99, п.п. 51 і 52, ECHR 2003-Х) (п. 46 рішення).

Суд постановив, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип resjudicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків (рішення у справі «Пономарьов проти України», заява № 3236/03, п. 41, від 3 квітня 2008 року) (п. 47 рішення).

Зі змісту п. 52 рішення випливає, що якщо національний суд просто обмежився вказівкою на наявність у відповідача «поважних причин» для поновлення пропущеного строку оскарження, то, відтак, він (суд) не вказав чітких причин такого рішення.

Отже, констатувавши порушення п. 1 ст. 6 Конвенції Європейський суд з прав людини зазначив, що національні суди, вирішивши поновити пропущений строк оскарження остаточної постанови у справі заявника без наведення відповідних причин та скасувавши в подальшому постанову суду, порушили принцип правової визначеності та право заявника на справедливий судовий розгляд за п. 1 ст. 6 Конвенції (п. 53 рішення).

З матеріалів справи вбачається, що 22 липня 2019 року Новозаводським районним судом м. Чернігова видано судовий наказ щодо ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про солідарне стягнення з них на користь ТОВ фірма «ТехНова», в інтересах якої діє Комунальний енергогенеруючий підрозділ «Чернігівська теплоелектроцентраль», 58 900,06 грн заборгованості за отримані послуги з теплопостачання за період з 01 липня 2016 року по 01 червня 2019 року за адресою їхньої реєстрації: АДРЕСА_1 .

Згідно з актом № 01 від 07 січня 2025 року зазначену справу за заявою ТОВ фірма «ТехНова» про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за отримані послуги з теплопостачання знищено у зв`язку із закінченням п`ятирічного строку зберігання.

За даними Автоматизованої системи виконавчого провадження (АСВП) у виконавчому провадженні № 61429593 відкритому 02 березня 2020 року та виконавчому провадженні № 69741853 відкритому 30 серпня 2022 року, які є завершеними, а також у виконавчому провадженні № 78948087 відкритому 27 серпня 2025 року, боржником є ОСОБА_1 , а стягувачем - Комунальний енергогенеруючий підрозділ «Чернігівська теплоелектроцентраль» ТОВ фірми «ТехНова».

13 серпня 2025 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку звернулася до Новозаводського районного суду м. Чернігова із заявою про скасування судового наказу від 22 липня 2019 року та клопотанням про поновлення строку на подання такої заяви. Обґрунтовувала свої вимоги тим: що копії судового наказу не отримувала; з 2016 року проживає без реєстрації за іншою адресою; про наявність судового наказу дізналася лише 13 серпня 2025 року із сайту «Судова влада»; послугами ТОВ фірма «ТехНова» не користувалася та у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , не проживала. Вважає зазначений судовий наказ таким, що підлягає скасуванню. На підтвердження своїх доводів надала акт від 14 листопада 2024 року, з якого вбачається, що з 2016 року вона без реєстрації проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що наданий акт від 14 листопада 2024 року про її непроживання за місцем реєстрації не є належним та допустимим доказом поважності причин пропущення процесуального строку.

Посилання на те, що про судовий наказ від 22 липня 2019 року вона дізналася лише 13 серпня 2025 року з того самого сайту, свідчить про пасивну процесуальну поведінку заявниці та не підтверджує поважність причин пропуску строку на подання заяви про його скасування.

Апеляційний суд звертає увагу, що у листопаді 2024 року заявниця ОСОБА_1 зверталася з аналогічною заявою у справі № 751/6775/21, у якій за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю фірма «ТехНова» про видачу судового наказу про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за отримані послуги з теплопостачання за період з 01 червня 2019 року по 01 вересня 2021 року за адресою: АДРЕСА_1 та аналогічними доводами щодо поновлення процесуального строку, а саме посиланням на акт від 14 листопада 2024 року про її непроживання за місцем реєстрації та на те, що про виданий судовий наказ вона дізналася 30 жовтня 2024 року із сайту «Судова влада».

ЇЇ заява ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 19 грудня 2024 року, залишеною без змін постановою Чернігівського апеляційного суду від 21 лютого 2025 року, була повернута без розгляду через відсутність підстав для поновлення процесуального строку на її подання.

Доводи ОСОБА_1 про непроживання за місцем реєстрації з січня 2016 року є суперечливими, оскільки, дізнавшись 30 жовтня 2024 року із сайту «Судова влада» про існування судового наказу у справі № 751/6775/21 щодо заборгованості за тією самою адресою та тим самим постачальником послуг за пізніший період, вона мала об`єктивну можливість перевірити наявність інших судових рішень стосовно себе та своєчасно звернутися до суду.

Наявність інших судових проваджень щодо заявниці ОСОБА_1 у справах № 751/5623/22 та № 751/2723/24, у яких ухвалами Новозаводського районного суду м. Чернігова від 22 та 25 листопада 2024 року було скасовано судові накази від 10 січня 2023 року та 08 травня 2024 року у справах за заявами Комунального підприємства «Чернігівводоканал» Чернігівської міської ради про стягнення заборгованості за послуги з водопостачання та водовідведення за тією самою адресою за періоди з 01 грудня 2019 року по 01 грудня 2022 року та з 01 серпня 2022 року по 01 березня 2024 року з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , не має преюдиційного значення для цієї справи та не спростовує встановлені судом обставини щодо ненаведення заявницею поважних причин пропуску строку на подання заяви про скасування судового наказу.

Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги правильності висновків суду першої інстанції щодо відсутності підстав для поновлення строку та розгляду заяви по суті не спростовують, ухвалу суду постановлено з дотриманням норм процесуального права, а тому підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст. 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Новозаводського районного суду м. Чернігова від 20 серпня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена до Верховного Суду у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, протягом 30 днів з дня складення повної постанови.

Головуючий: Судді: