Дата документу 01.12.2025Справа № 530/1315/25
Провадження № 2/554/5974/2025
У Х В А Л А

про усунення недоліків

01 грудня 2025 року м. Полтава

Суддя Шевченківського районного суду міста Полтави Гольник Л.В., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів та перерахунок заборгованості,-

в с т а н о в и в:

07.07.2025 року позивач звернувся з позовом до Зіньківського районного суду Полтавської області до відповідача ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів та перерахунок заборгованості.

Ухвалою судді Зіньківського районного суду Полтавської області від 05.08.2025 відкрито провадження у справі, справу визначено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвалою Зіньківського районного суду Полтавської області від 07.11.2025 позовну заяву направлено за територіальною підсудністю до Шевченківського районного суду міста Полтави.

27.11.2025 року до Шевченківського районного суду міста Полтави надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів та перерахунок заборгованості, в якій прохала: провести перерахунок заборгованості по аліментам відповідно до від середньої заробітної плати в Нідерландах. Змінити розмір аліментів, визначений раніше відповідно до реального доходу боржника за місцем його фактичного проживання або встановити розмір аліментів в твердій грошовій сумі 500 євро.

Згідно з автоматизованим розподілом справа розподілена на суддю Гольник Л.В.

Вивчивши матеріали позовної заяви, приходжу такого висновку.

Відповідно до ч. 11 ст. 187 ЦПК України суддя, встановивши після відкриття провадження у справі, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175, 177 цього Кодексу, постановляє ухвалу не пізніше наступного дня, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення позивачу ухвали.

Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч.1, 2 ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданнями цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до п.2 ч.3 ст.175 ЦПК України позовна заява повинна містити, зокрема повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку та адреси електронної пошти, відомості про наявність або відсутність електронного кабінету.

Відповідач не має на території України зареєстрованого у встановленому законом порядку місця проживання чи місця перебування, оскільки знятий з реєстрації АДРЕСА_1 з 10.04.2023 року.

Відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого Шевченківським районним у місті Полтаві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавської області ОСОБА_3 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьками якої є ОСОБА_2 , громадянин Республики Судан та ОСОБА_1 , громадянка України, про що 29.11.2019 року зроблено актовий запис №1128.

Таким чином, відповідач є громадянином Республики Судан.

Позивач вказує, що відповідач ОСОБА_2 фактично проживає і працює у Королівстві Нідерланди, проте не зазначає адреси місця проживання відповідача.

З наведеного вбачається, що у суду відсутні відомості щодо фактичного місця перебування відповідача станом на час звернення позивача з даним позовом до суду та доказів, які підтверджують фактичне проживання відповідача у Королівстві Нідерланди.

Таким чином на підставі викладеного вище, та враховуючи, що під час перебування за кордоном особа перебуває під юрисдикцією іншої держави, дана цивільна справа є справою з іноземним елементом.

Згідно з ст.497 ЦПК України підсудність судам України цивільних справ з іноземним елементом визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Закон України «Про міжнародне приватне право» визначає приватноправові відносини як відносини, які ґрунтуються на засадах юридичної рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності, суб`єктами яких є фізичні та юридичні особи. (п.1 ч.1 ст.1 Закону України «Про міжнародне приватне право»).

Визначення поняття «іноземний елемент» наведено у пункті 2 частини першої статті 1 Закону України «Про міжнародне приватне право». Іноземний елемент ознака, яка характеризує приватноправові відносини, що регулюються цим Законом, та виявляється в одній або кількох з таких форм:

- хоча б один учасник правовідносин є громадянином України, який проживає за межами України, іноземцем, особою без громадянства або іноземною юридичною особою;

- об`єкт правовідносин знаходиться на території іноземної держави;

- юридичний факт, який створює, змінює або припиняє правовідносини, мав чи має місце на території іноземної держави.

Загальні правила підсудності судам України цивільних справ з іноземним елементом визначені у ст.75 Закону України «Про міжнародне приватне право».

Підсудність судам України справ з іноземним елементом визначається на момент відкриття провадження по справі, незважаючи на те, що в ході провадження у справі підстави такої підсудності відпали або змінились, крім випадків, передбачених у ст.76 цього Закону.

Відповідно до ст.76 Закону України «Про міжнародне приватне право», в якій містяться підстави для визначення підсудності справ судам України, суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом у випадках, зокрема, якщо на території України відповідач має місце проживання або місцезнаходження, або рухоме майно чи нерухоме майно, на яке можна покласти стягнення, або знаходиться філія або представництво юридичної особи - відповідача; якщо у справі про сплату аліментів або про встановлення батьківства позивач має місце проживання в Україні.

Згідно з ч. 8 ст. 130 ЦПК України особам, які проживають за межами України, судові повістки вручаються в порядку, визначеному міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, в разі відсутності таких у порядку, встановленому статтею 502 цього Кодексу.

Водночас, враховуючи факт перебування відповідача за межами території України та відсутність відомостей щодо його фактичного місця перебування, що унеможливлює належне повідомлення останнього про дату, час та місце судового розгляду справи, може виникнути необхідність в направленні йому копії позовної заяви з додатками та судового виклику про необхідність явки до суду шляхом направлення відповідного судового доручення, оскільки доказів на підтвердження проживання відповідача за вказаною у позовній заяві адресою відсутні.

Крім того, до позову не надано засвідчений переклад позовної заяви та доданих до неї документів на офіційну мову країни місця перебування відповідача для вручення відповідачу та проведення окремих процесуальних дій на території Королівства Нідерланди.

Відповідно до ч.2 ст.10 ЦПК України, суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з ч.1 ст.498 ЦПК України, у разі якщо в процесі розгляду справи суду необхідно вручити документи, отримати докази, провести окремі процесуальні дії на території іншої держави, суд України може звернутися з відповідним судовим дорученням до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави (далі іноземний суд) у порядку, встановленому цим Кодексом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Відповідно до ст.3 Закону України «Про міжнародне приватне право» якщо міжнародним договором України передбачено інші правила, ніж встановлені цим Законом, застосовуються правила цього міжнародного договору.

У рамках Гаазької конвенції з питань цивільного процесу Україна має отримувати допомогу від таких країн як Білорусія, Бельгія, Болгарія, Канада, Китай, Кіпр, Чехія, Данія, Єгипет, Естонія, Фінляндія, Франція, Німеччина, Греція, Угорщина, Ірландія, Ізраїль, Італія, Японія, Латвія, Литва, Люксембург, Мексика, Нідерланди, Норвегія, Польща, Португалія, Корея, Румунія, Росія, Словаччина, Словенія, Іспанія, Шрі-Ланка, Швеція, Швейцарія, Туреччина, Сполучене Королівство Великої Британії та Північної Ірландії, США, Венесуела, Антигуа і Барбуда, Багами, Барбадос, Ботсвана, Кувейт, Малаві, Пакистан, Сан-Марино і Сейшели.

Статтею 1 Конвенції встановлено, що кожна договірна держава призначає центральний орган, обов`язком якого є отримання прохань про вручення документів, що виходять від інших Договірних Держав, і здійснення процесуальних дій відповідно до положень статей 3 - 6.

Згідно зі ст.5 Конвенції, якщо документ має бути вручений відповідно до частини першої цієї статті, то Центральний Орган може вимагати, щоб документ був складений або перекладений офіційною мовою або однією з офіційних мов запитуваної Держави.

Відповідно до ст.7 Конвенції, типові умови формуляра, доданого до цієї Конвенції, у всіх випадках обов`язково мають бути складені французькою або англійською мовами. Вони можуть при цьому бути складені офіційною мовою або однією з офіційних мов запитуючої Держави. Відповідні пробіли заповнюються або мовою запитуваної держави, або французькою чи англійською мовами.

У разі якщо у відносинах з запитуваною державою відсутній чинний міжнародний договір України, доручення надсилається Міністерству юстиції України для його направлення через дипломатичні канали (згідно з абз.3 п.2.6 Інструкції про порядок виконання міжнародних договорів з питань надання правової допомоги в цивільних справах щодо вручення документів, отримання доказів та визнання і виконання судових рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України, Державної судової адміністрації від 27.06.2008 № 1092/5/54 ).

Згідно з п.2.3 розділу ІІ Інструкції про порядок виконання міжнародних договорів з питань надання правової допомоги в цивільних справах щодо вручення документів, отримання доказів та визнання і виконання судових рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та ДСА України від 27 червня 2008 року № 1092/5/54, доручення та документи, що до нього додаються, складаються мовою, передбаченою відповідним міжнародним договором України.

Якщо доручення чи документи, що до нього додаються, складено українською мовою, слід додавати завірений переклад на мову запитуваної держави або на іншу мову, передбачену міжнародним договором України. Документи, що підлягають врученню згідно з дорученням суду України, складаються мовою запитуваної держави чи іншою мовою, передбаченою міжнародним договором України, або супроводжуються завіреним перекладом на таку мову. У відповідних випадках документи, що підлягають врученню, можуть бути складені або перекладені на ту мову, яку, як є підстави вважати, розуміє особа, якій необхідно вручити документи.

Таким чином, саме на позивача покладається обов`язок забезпечити подання до суду належно оформлених, перекладених, нотаріально посвідчених документів, після чого вони надсилаються судом у порядку повідомлення, визначеного Інструкцією про порядок виконання міжнародних договорів з питань надання правової допомоги в цивільних справах щодо вручення документів, отримання доказів та визнання і виконання судових рішень», затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України та Державної судової адміністрації від 27 червня 2008 року № 1092/5/54, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України від 02 липня 2008 року № 573/15264.

Таким чином, на підставі викладеного вище, оскільки відповідач фактично перебуває у Королівстві Нідерланди, суду у випадку відкриття провадження у справі, необхідно буде направляти копію позовної заяви та доданих до неї документів за адресою його фактичного місця перебування на території Королівстві Нідерланди.

Крім того, до позовної заяви у якості доказів додані копії документів, складені іноземною мовою, проте відсутній їх нотаріально посвідчений переклад. До компетенції суду не входить повноваження, щодо перекладу документів.

Відповідно до прохальної частини позовної заяви позивач просить провести перерахунок заборгованості по аліментам відповідно до від середньої заробітної плати в Нідерландах. Змінити розмір аліментів, визначений раніше, відповідно до реального доходу боржника за місцем його фактичного проживання або встановити розмір аліментів в твердій грошовій сумі 500 євро.

При цьому прохальна частина позовної заяви про зміну розміру аліментів має бути конкретизованою і містити чітко визначену суму (у твердій грошовій сумі або частку від доходу), на яку позивач бажає збільшити розмір аліментів. Разом з тим, вибір форми стягнення залежить від конкретних обставин справи, зокрема, від офіційного працевлаштування платника аліментів та його доходів. Тобто, недостатньо лише загальних формулювань, а позовні вимоги необхідно конкретизувати.

Крім того, позивачем в позовній заяві про зміну розміру аліментів не обґрунтовано свої вимоги викладом обставин, якими вона доводить право на збільшення розміру аліментів, та зазначенням доказів, що підтверджують ці обставини. Зокрема, не вказано, що змінилися з моменту попереднього судового рішення, а саме: покращення матеріального стану платника аліментів (збільшення доходу, наявність нерухомості, авто) або погіршення потреб дитини (зміна стану здоров`я, зростання витрат на харчування, навчання, медичне обслуговування тощо).

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони чи обмеження, зміст яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

Отже право на суд не є абсолютним та воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху, у якій зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

В зв`язку з вищевказаними обставинами, суддя вважає за необхідне надати позивачу строк для виправлення вищевказаних недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху, роз`яснивши їй, що, в разі невиконання даної ухвали суду до вказаного строку, позовна заява буде вважатися неподаною і повернута позивачу.

Керуючись ст.ст. 175, 177, 185 ЦПК України, суддя, -

п о с т а н о в и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів та перерахунок заборгованості залишити без руху, надавши позивачу строк для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху, попередивши, що в разі не усунення вказаних недоліків позовної заяви у строк, встановлений судом, заява буде вважатися неподаною та підлягатиме поверненню позивачу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Л.В.Гольник