Провадження № 22-ц/802/1362/25 Доповідач: Федонюк С. Ю.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 листопада 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Федонюк С. Ю.,

суддів - Матвійчук Л. В., Осіпука В. В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ПрАТ «Волиньобленерго» до ОСОБА_1 про стягнення вартості необлікованої електричної енергії, за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 жовтня 2025 року щодо відмови в поновленні пропущеного процесуального строку для подання відзиву ,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2025 року ПрАТ «Волиньобленерго» звернулось до суду із даним позовом до ОСОБА_1 про стягнення вартості необлікованої електричної енергії.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 липня 2025 року відкрито провадження у даній справі та судом встановлено строк для надіслання (надання) до суду відзиву на позовну заяву.

06 жовтня 2025 року відповідач ОСОБА_1 подав до суду відзив на позовну заяву, у якому містилося клопотання про поновлення пропущеного строку на подання відзиву, оскільки на даний час він перебуває у складі ЗСУ та узв`язку з постійним виконанням завдань та обов`язків військової служби не мав достатньо можливостей вчасно подати відзив на позовну заяву.

Посилаючись на викладене, відповідач просив суд поновити строк на подання відзиву на позовну заяву у даній справі.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 жовтня 2025 року відмовлено відповідачу ОСОБА_1 в задоволенні його заяви про поновлення пропущеного процесуального строку для подання відзиву.

Не погодившись із даною ухвалою суду, відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив ухвалу суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким поновити йому строк для подання відзиву у даній справі.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що він належним чином обґрунтував неможливість вчасного подання ним відзиву у даній справі. Зазначає, що відзив подано ним вже після закінчення 20-денного строку, визначеного судом в ухвалі суду. Вказана обставина була залишена без уваги судом, що призвело до помилкового висновку та зумовило застосування судом норм процесуального права, які не можуть бути застосовані до відповідних правовідносин. Апелянт вважає, що судом було помилково застосовано ч. 2 ст. 127 ЦПК України, в той час як мало бути застосовано саме положення ч. 1 ст. 127 ЦПК України, яким чітко визначено, що продовженню підлягають лише строки, які не закінчилися на момент вчинення відповідної процесуальної дії. В разі ж якщо на момент вчинення процесуальної дії встановлений процесуальний строк сплив, такий строк може бути лише поновлений.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо відмови відповідачу ОСОБА_1 у задоволенні його заяви про поновлення пропущеного процесуального строку для подання відзиву, у зв`язку з чим постановив законну ухвалу від 07.10.2025 року у справі №161/14750/25. ПАТ «Волиньобленерго» вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, оскільки мотиви та підстави, зазначені у ній, є необґрунтованими. Зазначає, що у даному випадку у системному зв`язку з наведеними вище приписами застосуванню підлягають також норми ст.126 ЦПК України, за якими право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Отже, право на подання відзиву на позовну заяву може бути реалізовано відповідачем виключно у строк, встановлений судом для його подання, а процесуальним наслідком пропуску такого строку є втрата права на вчинення стороною відповідної процесуальної дії.

Згідно із частинами 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Дослідивши обставини справи, доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом.

Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.

Підстави, час та черговість подання заяв по суті справи визначаються цим Кодексом або судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Суд може зобов`язати державний орган чи орган місцевого самоврядування подати відповідну заяву по суті справи (крім позовної заяви).

Суд може дозволити учаснику справи подати додаткові пояснення щодо окремого питання, яке виникло при розгляді справи, якщо визнає це за необхідне.

Згідно із частиною першою статті 178 ЦПК України у відзиві відповідач викладає заперечення проти позову.

Відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дозволить відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив не пізніше першого підготовчого засідання у справі (ч.7 ст.178 ЦПК України).

У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч.8 ст.178 ЦПК України).

Як убачається з копій матеріалів справи, 28 липня 2025 року судом першої інстанції постановлено ухвалу про відкриття провадження у даній цивільній справі, призначено справу до розгляду в підготовчому засіданні на 07 жовтня 2025 року о 10 год 45 хв та запропоновано відповідачу протягом двадцяти днів з дня отримання цієї ухвали подати до суду відзив на позов, разом з документами, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів позивачу.

06 жовтня 2025 року відповідач ОСОБА_1 подав до суду відзив на позовну заяву. В прохальній частині відзиву заявив клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку для подання відзиву з підстав, викладених у відзиві.

Статтею 120 ЦПК України передбачено, що строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.

Відповідно до статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду (ч.2 ст.127 ЦПК України).

Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, без повідомлення учасників справи (ч.3 ст.127 ЦПК України).

Згідно з нормами ч.6 цієї ж статті про поновлення або продовження процесуального строку суд постановляє ухвалу.

Отже, оскільки у даній справі встановлено, що строк на подання відзиву, визначений судом до 05 вересня 2025 року (16 серпня 2025 року отримання оскаржуваної ухвали суду членами родини відповідача) на час подання відзиву та заяви про поновлення строку на його подання, вже був пропущений, тобто, закінчився, то відповідно до положень ч.1 ст. 127 ЦПК України він не міг бути ні поновлений, оскільки не є таким, що встановлений законом, ні на підставі ч.2 ст.127 ЦПК продовжений, так як строк закінчився.

Отже, суд фактично дійшов правильного процесуального висновку про відмову в поновленні строку на подання відзиву, однак покликання в ухвалі на те, що в саме цій справі такий строк може бути лише продовжений, також є помилковим, так як відсутня умова, визначена ч.2 ст.127 ЦПК України, про подання заяви в межах визначеного судом строку.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що вказане не впливає на правильність та законність оскаржуваної ухвали і не тягне за собою її скасування чи зміну, оскільки зміст формулювання судом мотивів відмови у задоволенні заяви не суперечать наведеним нормам процесуального закону.

Водночас, колегія суддів звертає увагу відповідача на те, що згідно із частинами четвертою та п`ятою статті 127 ЦПК України одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подана заява, скарга, документи тощо), щодо якої пропущено строк. Пропуск строку, встановленого законом або судом учаснику справи для подання доказів, інших матеріалів чи вчинення певних дій, не звільняє такого учасника від обов`язку вчинити відповідну процесуальну дію.

Як видно з матеріалів справи, відповідачем додержано вимоги вказаних норм процесуального закону і разом із заявою про поновлення строку подано відповідний письмовий відзив на позов, який є наявний у справі.

З огляду на наведене також слід зазначити, що зі змісту резолютивної частини оскаржуваної ухвали вбачається, що судом внаслідок відмови в поновленні строку подання відзиву не було повернуто його відповідачу, а тому, на думку суду, процесуальні права відповідача на висловлення своєї позиції у даній справі фактично не порушені.

Відтак, із вказаних підстав клопотання сторони відповідача про поновлення строку для подання відзиву на позовну заяву не підлягало задоволенню.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не впливають на правильність висновків суду, вимоги скарги не можуть бути задоволені апеляційним судом, оскільки поновлення строку, визначеного судом, процесуальним законом не передбачено, тому ухвалу суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Отже, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні клопотання відповідача про поновлення строку на подання відзиву.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення; скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (пункти 1 і 2 частини 1 статті 374 ЦПК України).

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як передбачено частинами 4, 5 статті 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Датою ухвалення постанови у цій справі є 27 листопада 2025 року дата складення повного судового рішення.

Керуючись статтями 268, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 жовтня 2025 року в даній справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та не може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий

Судді