Ухвала

Іменем України

27 листопада 2025 року

м. Київ

справа № 606/1908/24

провадження № 61-14645ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крат В. І. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Краснощоков Є. В., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана адвокатом Свірським Тарасом Володимировичем, на ухвалу Тернопільського апеляційного суду від 21 жовтня 2025 року в складі колегії суддів: Костів О. З., Гірський Б. О., Храпак Н. М., в справі за позовом за позовом Приватного акціонерного товариства «Українська пожежна - страхова компанія» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 серпня 2025 року відмовлено адвокату Свірському Т. В., який діє в інтересах ОСОБА_1 , у стягненні витрат на професійну правничу допомогу.

25 вересня 2025 року не погоджуючись із ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 серпня 2025 року ОСОБА_1 , через свого представника адвоката Свірського Т. В., подав апеляційну скаргу.

Ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 30 вересня 2025 року:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Свірський Т. В., на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 серпня 2025 року залишено без руху;

надано ОСОБА_1 строк десять днів з дня отримання даної ухвали для подання до суду клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження із зазначенням інших поважних причин пропуску такого строку;

роз`яснено, що якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовить у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 358 ЦПК України.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що:

25 вересня 2025 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Свірський Т .В., звернувся з апеляційною скаргою на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 серпня 2025 року. При цьому строк на апеляційне оскарження пропущено. Разом з апеляційною скаргою, апелянтом подано клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, яке мотивоване тим, що оскаржувана ухвала суду доставлена до електронного кабінету системи «Електронний Суд» адвоката Свірського Т.В. в 18:46 год. 26 серпня 2025 року, тобто в дату, що припадає на період його перебування за межами України (з 25 серпня 2025 року по 09 вересня 2025 року включно), що підтверджується записами в паспорті для виїзду за кордон (долучає копії сторінок паспорту), а тому перебування за межами України, тобто за межами його робочого місця, унеможливило подати апеляційну скаргу у визначені строки;

оскаржувана ухвала отримана апелянтом в підсистемі «Електронний Суд» 26 серпня 2025 року. Таким чином, строк, протягом якого ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Свірський Т.В. на підставі пункту 1 частини другої статті 354 ЦПК України мав право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 серпня 2025 року, сплинув 10 вересня 2025 року. Вирішуючи дане клопотання апеляційний суд виходив з наступного;

Європейський суд з прав людини зауважив, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави (PONOMARYOV v. UKRAINE, № 3236/03, § 41, ЄСПЛ, від 03 квітня 2008 року). Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звертається до суду та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами. Вирішення судом питання про наявність або відсутність підстав для поновлення строку на оскарження судових рішень в кожній конкретній справі залежить від вказаних у відповідній заяві причин, підтверджених належними доказами. Лише наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо оскарження судового рішення в апеляційному порядку у строк, встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск строку на апеляційне оскарження з поважних причин. При цьому суд може встановити наявність таких перешкод за умови подання відповідних доказів особою, яка пропустила процесуальний строк та клопоче про його поновлення;

апеляційний суд зробив висновок, що не заслуговують на увагу доводи апелянта у клопотання про поновлення строку про поважність причин пропуску такого строку. Перебування за кордоном саме по собі, не є поважною причиною пропуску процесуального строку, оскільки це залежить від волевиявлення особи та не є об`єктивною перешкодою, що не залежить від її волі. Відповідно до частини четвертої статті 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій;

таким чином, доводи апелянта в клопотанні про поновлення строку на оскарження, апеляційний суд вважав неповажними. З урахуванням наведеного апеляційну скаргу залишив без руху, надавши строк для усунення недоліків, - десять днів з дня отримання апелянтом даної ухвали для подання до суду клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження із зазначенням інших поважних причин пропуску такого строку.

Оскарженою Тернопільського апеляційного суду від 21 жовтня 2025 року у відкритті апеляційного провадження по справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Свірський Т. В., на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 серпня 2025 року відмовлено.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що:

оскаржувана ухвала отримана апелянтом в підсистемі «Електронний Суд» 26 серпня 2025 року. Таким чином, строк, протягом якого ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Свірський Т. В., на підставі пункту 1 частини другої статті 354 ЦПК України мав право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 серпня 2025 року, сплинув 10 вересня 2025 року. Разом з апеляційною скаргою, апелянтом подано клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження. Мотивував тим, що оскаржувана ухвала суду доставлена до електронного кабінету системи «Електронний Суд» адвоката Свірського Т. В. в 18:46 год. 26 серпня 2025 року, тобто в дату, що припадає на період його перебування за межами України (з 25 серпня 2025 року по 09 вересня 2025 року включно), що підтверджується записами в паспорті для виїзду за кордон, а тому перебування за межами України, тобто за межами його робочого місця, унеможливило подати апеляційну скаргу у визначені строки. Ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 30 вересня 2025 року вказані причини пропуску строку визнано неповажними, апеляційну скаргу залишено без руху та надано апелянту строк для подання клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження із зазначенням інших поважних причин пропуску такого строку. Роз`яснено, що якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовить у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 358 ЦПК України;

10 жовтня 2025 року на адресу Тернопільського апеляційного суду надійшла заява ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Свірський Т. В., про усунення недоліків, в якій апелянт звертається з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження, однак його обґрунтування є аналогічним попередньому та не містить інших поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження. Колегія суддів вважала, що таке клопотання до задоволення не підлягає з наступних підстав;

Європейський суд з прав людини зауважив, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави (PONOMARYOV v. UKRAINE, № 3236/03, § 41, ЄСПЛ, від 03 квітня 2008 року). Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення та пов`язані з перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами. Водночас особа, яка має намір подати апеляційну скаргу, повинна вчиняти усі можливі та залежні від неї дії для виконання процесуального обов`язку дотримання вимог процесуального закону стосовно строків подання, форми і змісту скарги, в тому числі щодо доведення поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження, що є проявом добросовісного користування процесуальними правами. Поважність причин пропуску строку є оціночним поняттям та має встановлюватися в кожному окремому випадку на підставі відповідних доказів, які у свою чергу, в розумінні статті 127 ЦПК України, оцінюються судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів;

вирішення судом питання про наявність або відсутність підстав для поновлення строку на оскарження судових рішень в кожній конкретній справі залежить від вказаних у відповідній заяві причин, підтверджених належними доказами. Лише наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо оскарження судового рішення в апеляційному порядку у строк, встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск строку на апеляційне оскарження з поважних причин. При цьому суд може встановити наявність таких перешкод за умови подання відповідних доказів особою, яка пропустила процесуальний строк та клопоче про його поновлення;

наведені апелянтом причини пропуску строку, не можуть бути визнані поважними. Звернення із апеляційною скаргою є суб`єктивною дією заявника, який зацікавлений в апеляційному перегляді судового рішення та залежить від його волевиявлення. Таким чином, особа, яка має намір подати апеляційну скаргу, повинна вчиняти усі можливі та залежні від неї дії для виконання процесуального обов`язку дотримання вимог процесуального закону стосовно форми і змісту такої скарги, а також процесуальних строків її подання. Перебування за кордоном саме по собі, не є поважною причиною пропуску процесуального строку, оскільки це залежить від волевиявлення особи та не є об`єктивною перешкодою для подання апеляційної скарги у визначені законом строки. Апелянтом не надано доказів про відсутність доступу до мережі інтернет чи те, що перебування закордоном перешкоджало йому скористатись підсистемою «Електронний суд», користувачем якої він є, тим самим не доведено причин які об`єктивно від нього не залежали. Зважаючи на викладене, розглянувши клопотання скаржника про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 серпня 2025 року, подане на виконання вимог ухвали про залишення апеляційної скарги без руху, колегія суддів дійшла висновку, що заявник не довів поважних причин пропуску такого строку. Згідно пункту 4 частини першої статті 358 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними. Тому у відкритті апеляційного провадження слід відмовити.

22 листопада 2025 року ОСОБА_1 через Електронний суд подав до Верховного Суду касаційну скаргу, яка підписана адвокатом Свірським Т. В., на ухвалу Тернопільського апеляційного суду від 21 жовтня 2025 року ухвалу, у якій, посилаючись порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції та направити справу до суду апеляційної інстанції для її розгляду.

У клопотанні, яке міститься у касаційній скарзі, ОСОБА_1 просить поновити строк на касаційне оскарження, мотивуючи тим, що Копію повного тексту оскаржуваного судового рішення суду апеляційної інстанції отримано 22 жовтня 2025 року.

Європейський суд з прав людини вказав, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави (PONOMARYOV v. UKRAINE, № 3236/03, § 41, ЄСПЛ, від 3 квітня 2008 року).

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення (частина друга статті 390 ЦПК України).

Аналіз касаційної скарги та доданих до неї матеріалів свідчить, що строк на касаційне оскарження пропущений з поважних причин. Тому суд, на підставі статті 390 ЦПК України, поновлює його.

Касаційна скарга мотивована тим, що:

разом із поданням апеляційної скарги, представником Скаржника, було подано клопотання про поновлення строку на подання такої скарги. Зокрема зазначив, що ухвала, яка оскаржувалася, була доставлена до електронного кабінету представника системи «Електронний суд» о 18:46 год. 26 серпня 2025 року, тобто в період перебування представника за межами України (з 25 серпня 2025 року по 09 вересня 2025 року включно), що підтверджується копіями сторінок паспорта для виїзду за кордон. Перебування представника за межами України, поза межами робочого місця, фактично унеможливлювало подання апеляційної скарги у відведений процесуальний строк та становило об`єктивну перешкоду, яка не залежала від волевиявлення представника. Попри наведені аргументи та подані докази, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що перебування за кордоном саме по собі, не є поважною причиною пропуску процесуального строку, оскільки це залежить від волевиявлення особи та не є об`єктивною перешкодою для подання апеляційної скарги у визначені законом строки. Однак такі висновки суду є передчасними та зробленими з порушенням норм процесуального права з огляду на наступне;

суд апеляційної інстанції, приймаючи оскаржувану ухвалу застосував тлумачення норм процесуального права, яке є надмірно формальним, не ґрунтується на фактичних обставинах справи та не відповідає правовим позиціям Верховного Суду щодо оцінки поважності причин пропуску строків, а також принципу доступу до правосуддя, гарантованому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Перебування представника за межами України, тобто за межами робочого місця (м. Тернопіль, вул. Чорновола, 1А, офіс 42 - підтверджується даними Єдиного реєстру адвокатів України), унеможливило подання апеляційної скарги у визначені строки, оскільки лише за адресою свого робочого місця адвокат забезпечений усіма необхідними засобами для здійснення професійної діяльності, зокрема підготовки та подання процесуальних документів. Однак суд апеляційної інстанції проігнорував надані докази, не надав їм належної оцінки та не врахував реальний характер і обсяг об`єктивних обмежень, пов`язаних із перебуванням представника за межами України. Подані до суду документи - зокрема, копії сторінок паспорта для виїзду за кордон - підтверджували факт фізичної відсутності представника за місцем ведення професійної діяльності, що унеможливлювало доступ до всіх необхідних ресурсів для підготовки апеляційної скарги: матеріалів справи, робочих файлів, процесуальних документів, технічних засобів, спеціалізованого програмного забезпечення, електронного підпису та інших умов, необхідних для виконання професійних обов`язків. Натомість суд обмежив оцінку доводів абстрактним твердженням, що перебування за кордоном не є об`єктивною перешкодою, оскільки нібито не виключає доступу до мережі Інтернет або до системи «Електронний суд», при цьому не дослідивши, чи була у представника реальна можливість повноцінно підготувати та подати апеляційну скаргу у встановлений законом строк;

одним з елементів права на справедливий суд є право на виправлення судової помилки, включаючи право на скасування неправосудного рішення та прийняття правового рішення у справі відповідно до запроваджених державою процедур. При цьому забезпечення права на апеляційне і касаційне оскарження включає, як можливість оскарження судового рішення, так і обов`язок суду належним чином обґрунтувати свою відповідь на доречні доводи особи, яка оскаржує судові рішення, у разі відмови в такому перегляді. ЄСПЛ роз`яснив, що положення статті 6 Конвенції, включаючи право на доступ до суду, поширюються також на апеляційне чи касаційне оскарження судового рішення, якщо таке право передбачено національним законодавством. Відповідно поновлення пропущеного строку на апеляційне чи касаційне оскарження судового рішення є механізмом забезпечення певної гнучкості та пропорційності при вирішенні питання про допуск скаржника до апеляційного чи касаційного судів. Попри це, в оскаржуваній ухвалі суд апеляційної інстанції не лише не врахував наведених правових позицій, а й фактично підмінив аналіз конкретних фактичних обставин власною припущеною оцінкою, що перебування за кордоном не перешкоджає поданню скарги. Такий підхід не відповідає вимогам статей 89 ЦПК України щодо повної та всебічної оцінки доказів, а також суперечить принципу верховенства права та пропорційності, закріплених у статті 2 ЦПК України.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.

Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

Європейський суд з прав людини вказав, що «право на суд», одним із аспектів якого є право доступу, не є абсолютним і може підлягати обмеженням; їх накладення дозволене за змістом, особливо щодо умов прийнятності апеляційної скарги. Проте такі обмеження повинні застосовуватись з легітимною метою та повинні зберігати пропорційність між застосованими засобами та поставленого метою (VOLOVIK v. UKRAINE, N 15123/03, § 53, 55, ЄСПЛ, від 06 грудня 2007 року).

Норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (PERETYAKA AND SHEREMETYEV v. UKRAINE, № 17160/06 та N 35548/06, § 34, ЄСПЛ, від 21 грудня 2010 року).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина перша статті 354 ЦПК України).

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду (частина друга статті 354 ЦПК України).

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу (частина третя статті 354 ЦПК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 грудня 2021 року в справі № 592/6701/19 (провадження № 61-15286св20) зазначено, що «суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними (пункт 4 частини першої статті 358 ЦПК України). Наведені вимоги процесуального закону унеможливлюють відкриття апеляційного провадження та апеляційний перегляд справи до вирішення питання щодо поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження».

Можливість поновлення пропущеного процесуального строку пов`язана із наявністю саме поважних причин його пропуску. Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними та пов`язані із дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій. Клопотання чи заява про поновлення процесуального строку повинна містити роз`яснення причин пропуску і підстави, з яких заявник вважає ці причини поважними. В клопотанні чи заяві повинні бути докази того, що здійснити відповідні процесуальні дії у визначений строк у заявника не було можливості (див., зокрема, пункти 74, 75 постанови Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 квітня 2024 року в справі № 752/8449/20 (провадження № 61-15447св23)).

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року у справі № 521/2816/15-ц (провадження № 61-14230сво18) зазначено, що:

«апеляційний суд при вирішенні питання про поновлення строку на апеляційне оскарження має мотивувати свій висновок про наявність поважних причин на поновлення строку на апеляційне оскарження. Сама по собі вказівка про те, що є поважні причини для поновлення строку для апеляційного оскарженні не є належним мотивуванням поновлення строку на апеляційне оскарження. Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, зокрема у разі вказівки тільки про наявність поважних причин, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Вказане процесуальне порушення є самостійною підставою для скасування як оскарженого судового рішення апеляційного суду, так і ухвали апеляційного суду про поновлення строку на апеляційне оскарження і відкриття апеляційного провадження, та направлення справи до апеляційного суду зі стадії відкриття апеляційного провадження. Суд апеляційної інстанції не навів мотивів, за яких уважав причини пропуску строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції поважними. Сама по собі вказівка про наявність поважних причин для поновлення строку та/або погодження з доводами особи, яка подала апеляційну скаргу та відповідне клопотання, з урахуванням отримання представником ОСОБА_2 копії рішення 20 липня 2020 року, не є належним мотивуванням поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 травня 2024 року в справі № 760/30413/19 (провадження № 61-14208св23) вказано, що:

«66. У касаційних скаргах представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 посилається на те, що з 04 березня 2022 року по 17 вересня 2023 року ОСОБА_1 перебувала за межами України, тому вона не мала доступу до «Електронного суду».

67. Разом з тим, колегія суддів критично оцінює вказане посилання заявника, оскільки з матеріалів справи вбачається, що 26 січня 2023 року ОСОБА_1 через систему «Електронний суд» подавала до Солом`янського районного суду м. Києва заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Такі заяви в електронній формі також подавались ОСОБА_1 31 січня 2023 року та 01 лютого 2023 року.

68. Крім того, як вказано вище, 14 лютого 2023 року через систему «Електронний суд» ОСОБА_1 звернулась до апеляційного суду з апеляційною скаргою на рішення місцевого суду. 13 квітня 2023 року та 25 травня 2023 року ОСОБА_1 через систему «Електронний суд» подала апеляційні скарги на додаткове рішення суду першої інстанції.

69. Таким чином, вказані дії суперечать твердженням заявниці про неможливість користування системою «Електронний суд» під час перебування за кордоном, оскільки заявниця мала можливість користувався системою «Електронний суд» у період, зазначений нею як такий, під час якого вона перебувала за кордоном, що підтверджується матеріалами справи».

Суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними (пункт 4 частини першої статті 358 ЦПК України).

Апеляційний суд встановив, що:

оскаржувана ухвала отримана апелянтом в підсистемі «Електронний Суд» 26 серпня 2025 року;

25 вересня 2025 року не погоджуючись із ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 серпня 2025 року, ОСОБА_1 через свого представника адвоката Свірського Т. В.;

апелянтом не надано доказів про відсутність доступу до мережі інтернет чи те, що перебування за кордоном перешкоджало йому скористатись підсистемою «Електронний суд», користувачем якої він є, тим самим не доведено причин, які об`єктивно від нього не залежали;

наведені апелянтом причини пропуску строку, не є поважними.

За таких обставин суд апеляційної інстанції обґрунтовано відмовив у відкритті апеляційного провадження.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Аналіз змісту касаційної скарги та оскарженої ухвали апеляційного суду свідчить, що правильне застосовування апеляційним судом норм права є очевидним, а касаційна скарга - необґрунтованою.

У разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення (частина четверта статті 394 ЦПК України).

Керуючись статтями 260, 390, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , яка підписана адвокатом Свірським Тарасом Володимировичем, на ухвалу Тернопільського апеляційного суду від 21 жовтня 2025 року в справі за позовом за позовом Приватного акціонерного товариства «Українська пожежна - страхова компанія» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Крат

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков