ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2025 року м.Кривий Ріг

Справа № 177/1782/25

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Бондар Я.М., Остапенко В.О.

сторони:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ»,

відповідачка - ОСОБА_1 ,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу відповідачки ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Чапала Юрій Олександрович, на рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 23 вересня 2025 року, яке ухвалено суддею Суботіною С. А. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 23 вересня 2025 року, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2025 Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» (надалі - ТОВ «Фінансова компанія «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ», ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовну заяву мотивовано тим, що 17.02.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю «АВЕНТУС УКРАЇНА» (далі по тексту ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА») та ОСОБА_1 за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи Товариства укладено електронний договір № 6377743 про надання споживчого кредиту. Зазначений договір укладено відповідно до правил надання коштів у позику, у тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА», затверджених наказом від 10.02.2022 № 205-ОД, та розміщених на сайті https://creditplus.ua/ru/documents. За умовами договору сума кредиту складає 4600,00 грн, строк кредиту 357 днів, стандартна процентна ставка 1,99% у день, знижена процентна ставка 1,4925% у день, періодичність платежів зі сплати процентів кожні 17 днів. Детальні терміни та дата останнього платежу за кредитом вказані в таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, що є додатком № 1 до договору.

ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» зобов`язання за договором виконало, надало відповідачці кредит в сумі 4600,00 грн, шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача № НОМЕР_1 .

За час користування кредитом, за період з 17.02.2023 по 24.09.2023, відповідачкою оплата тіла кредиту та відсотків не здійснювалась.

Між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА», яке 25.11.2024 змінило найменування на ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ», 25.09.2023 укладено договір факторингу № 25.09/23-Ф, за яким ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» відступив позивачу право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пенею за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту.

Отже, до ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» перейшло право грошової вимоги до відповідачки за кредитним договором № 6377743, заборгованість відповідачки складала 11648,58 грн, із яких сума кредиту 4600,00 грн, сума за відсотками 7048,58 грн.

Ураховуючи, що на момент укладення договору факторингу строк договору № 6377743 не сплив, позивачем здійснено нарахування процентів за користування грошовими коштами за 138 календарних днів, у період з 25.09.2023 по 09.02.2024, у розмірі 12632,52 грн.

Таким чином, станом на дату звернення позивача до суду, заборгованість відповідачки становить 24281,10 грн, із яких заборгованість по тілу кредиту 4600,00 грн, заборгованість за нарахованими відсотками 19681,10 грн.

Зазначає, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання зобов`язання, що передбачено ст. 625 ЦК України. За вимогою кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлено договором або законом. Оскільки інфляційні втрати та 3% річних не є неустойкою у розумінні положень ст. 549 ЦК України, позивач вважає, що, у порядку ч.ч. 10, 11 ст. 265 ЦПК України, слід зазначити в рішенні про нарахування відповідних платежів, до моменту виконання рішення.

Посилаючись на викладене вище, позивач просив суд: стягнути з відповідачки ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» заборгованість у розмірі 24281,10 грн, а також понесені судові витрати; у порядку ч. ч. 10, 11 ст. 265 ЦПК України, зобов`язати орган (особу), що здійснюватиме примусове виконання цього рішення, нараховувати інфляційні втрати і 3% річних, відповідно до ст. 625 ЦК України.

Рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 23 вересня 2025 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту від 17.02.2023 № 6377743 у загальному розмірі 24281 гривня 10 копійок, яка складається з: заборгованості за кредитом у розмірі 4600 гривень 00 копійок; заборгованості за відсотками у розмірі 19681 гривня 10 копійок.

У задоволенні іншої частини вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» у рахунок сплати судового збору 2422 гривні 40 копійок та витрати на правничу допомогу в розмірі 5000 гривень 00 копійок.

В апеляційній скарзі відповідачка ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Чапала Ю.О., просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити повністю в задоволенні позовних вимог ТОВ «Фінансова компанія «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 6377743 від 17.02.2023, судові витрати, в тому числі витрати відповідачки на правничу допомогу адвоката в суді першої та апеляційної інстанції, покласти на позивача.

Апеляційна скарга мотивована тим, що справу розглянуто судом за відсутності відповідачки ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 , не повідомлених належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), за відсутності фіксування судового засідання технічними засобами та складання протоколу, що відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України є обов`язковою підставою для скасування оскаржуваного рішення. Так, оголошення рішення по справі мало б відбутися о 12:45 год. 23.09.2025 в приміщенні Криворізького районного суду Дніпропетровської області в Залі судового засідання Зал №1 за адресою: м. Кривий Ріг, пр. Миру, 5 а. Проте, коли представник відповідачки ОСОБА_2 з`явився до суду в зазначений час і дату, його було повідомлено помічником судді, що рішення ще не готове, а судове засідання в зазначений час і дату не відбулось. При цьому, в особистому кабінеті в системі «Електронний суд» представник відповідачки ОСОБА_2 отримав судове рішення по справі та з?ясувалося, що справу було розглянуто 23 вересня 2025 року, про що учасники справи не були повідомлені.

Судом першої інстанції, з порушенням принципу змагальності, не застосовано закон, який підлягав застосуванню, а саме Закон України Про Національний банк України, та Закон України Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг в частині обов`язковості дотримання небанківськими фінансовими установами при укладенні кредитних договорів «Положення про додаткові вимоги до договорів небанківських фінансових установ про надання коштів у позику (споживчий, фінансовий кредит)», затвердженого Постановою Правління НБУ від 03 листопада 2021 року № 113.

Зокрема, відповідно до пункту 15 Положення Договір, що укладається у вигляді електронного документа, підписується сторонами в порядку, визначеному законодавством України. Примірник такого договору споживача повинен містити кваліфікований електронний підпис уповноваженого працівника кредитодавця із кваліфікованою електронною позначкою часу та/або кваліфіковану електронну печатку кредитодавця з кваліфікованою електронною позначкою часу, накладену уповноваженим працівником кредитодавця. Як вбачається з наданих позивачем доказів, Кредитний договір таким вимогам не відповідає, оскільки не містить кваліфікованого електронного підпису уповноваженого працівника Кредитодавця із кваліфікованою електронною позначкою часу та кваліфікованої електронної печатки кредитодавця з кваліфікованою електронною позначкою часу, накладеною уповноваженим працівником кредитодавця. Натомість, договір підписаний з боку кредитодавця шляхом використання електронного копіювання факсимільного відтворення підпису невстановленої особи та факсимільного відтворення печатки товариства, що суперечить імперативним вимогам Положення.

При цьому, оскаржуване рішення суду ухвалене на підставі припущень в частині встановлення факту укладення кредитного договору.

Наполягає на тому, що довідки та розрахунки, створені самим позивачем та/чи третіми особами, не можуть вважатися належними доказами, якщо інше не визначено відповідним законом чи нормативно-правовим актом. Саме тому, для підтвердження здійснення платежу (виплати позики) з боку ТОВ «Авентус Україна» на користь відповідачки та, відповідно про наявність кредитної заборгованості, мають застосовуватися положення Закону України «Про платіжні послуги». Оскільки, як стверджує позивач, здійснення платежу Кредитодавцем здійснювалося через платіжного провайдера ТОВ «Пейтек Україна», яке не є банком, в частині належності, мають застосовуватися докази здійснення переказу саме через небанківського надавача платіжних послуг.

Вказує, що ухвалою суду від 11.07.2025 від АТ КБ «Приватбанк» було витребувано інформацію щодо підтвердження факту належності платіжної картки НОМЕР_1 відповідачці, а також підтвердження факту зарахування коштів 17.02.2023 на дану платіжну картку банком-емітентом якої є АТ КБ «Приватбанк», у сумі 4600,00 грн, за ініціативою ТОВ «Авентус Україна» через платіжного провайдера (платіжну систему) ТОВ «Пейтек Україна». Надана банком інформація містила відомості що на ім`я ОСОБА_1 в АТ КБ «Приватбанк» було емітовано карту № НОМЕР_2 (IBAN НОМЕР_3 ), на яку 17.02.2023 здійснено переказ коштів у сумі 4600,00 грн. Інформація про платника відсутня . Судом першої інстанції не були прийняті доводи відповідача про те, що наданий банком доказ не може вважатися належним та допустимим, має бути судом відхиленим, оскільки не відповідає як вимозі суду в частині підтвердження факту зарахування коштів за ініціативою ТОВ «Авентус Україна» через платіжного провайдера (платіжну систему) ТОВ «Пейтек Україна», так і в частині встановленої законом форми для надання інформації, яка містить банківську таємницю.

Також, вказує й на те, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Стороною відповідача не заперечувався сам факт укладення між позивачем та ТОВ «Авентус Україна» договору факторингу № 25.09/23-Ф від 25.09.2023. Проте, позивачем не надано жодного доказу на підтвердження відступлення ТОВ «Авентус Україна» права грошової вимоги позивачу щодо відповідачки ОСОБА_1 .

Крім того, судом першої інстанції ухвалене несправедливе рішення, в розумінні положень Закону України «Про захист прав споживачів». Врахувавши те, що заявлена позивачем вимога про стягнення заборгованості за нарахованими процентами у розмірі 19 681,10 грн. не є співмірною сумі кредиту у 4600,00 грн. за вищевказаним кредитним договором, суперечить принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника як споживача послуг кредитної установи, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно завищеної суми процентів у разі невиконання ним зобов`язань за кредитним договором, нарахована сума відсотків має бути зменшена судом.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення в частині розподілу витрат на правничу допомогу позивача, керувався лише власними міркуваннями, безпідставно та в порушення принципу змагальності проігнорувавши заперечення сторонни відповідача.

Відповідачка ОСОБА_1 повідомила суд, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які відповідачка понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи в суді апеляційної інстанції, становить 10000 грн. витрат на професійну правничу допомогу, докази про зміст і остаточну вартість якої будуть надані протягом п`яти днів після ухвалення постанови судом апеляційної інстанції. Зазначає, що надати відповідні докази раніше неможливо через погодинну тарифікацію послуг адвоката і складання акту наданих послуг лише за результатами завершення апеляційного провадження. Також, вказує, що в матеріалах справи наявні надані відповідачкою до суду першої інстанції докази витрат на правничу допомогу адвоката в суді першої інстанції в сумі 19 400 гривень, які не були розподілені судом першої інстанції через ухвалення рішення на користь позивача, у зв?язку з чим, відповідачка просить їх стягнути з позивача в разі ухвалення рішення судом апеляційної інстанції на її користь.

У відзиві на апеляційну скаргу, до якого додано докази надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи, позивач ТОВ «Фінансова компанія «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» зазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не порушив норм ні матеріального, ні процесуального права, а тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Також, просить стягнути з ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у суді апеляційній інстанції у розмірі 8000,00 грн.

Відповідачкою ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Чапала Ю.О., надано заперечення на відзив та заявлено про неспівмірність судових витрат.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на неї, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, на підставі розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 28.03.2017 № 756, ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» видано ліцензію на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг, а саме на надання коштів у позику, у тому числі і на умовах фінансового кредиту (т. 1 а.с.123, 124).

На інтернет-сторінці Товариства з доменним ім`ям https://creditplus.ua, яка є частиною інформаційно-телекомунікаційної системи товариства, між ОСОБА_1 та ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» 17.02.2023 укладено договір про надання споживчого кредиту № 6377743, за умовами якого Товариство надає споживачу кредит, а споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором.

Умовами надання кредиту визначено, що сума кредиту (загальний розмір) складає: 4600,00 грн, строк кредиту 357 днів, періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 17 днів. За користування кредитом нараховуються проценти за стандартною процентною ставкою 1,99% у день, що застосовується у межах строку кредиту. Якщо споживач до 06.03.2023 або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою, сплатить кошти у сумі не менше суми першого платежу, визначеного в графіку платежів, або здійснить часткове дострокове повернення кредиту, застосовується знижена процентна ставка 1,493%. Орієнтовна реальна річна процентна ставка за весь строк користування кредитом складає 52040,79% річних, орієнтовна загальна вартість кредиту за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом складає 37279,78 грн.

Розділом 2 договору обумовлено, що кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок споживача, включаючи використання реквізитів платіжної картки № НОМЕР_1 .

Як визначено в п.1.1 цього Договору, електронна ідентифікація споживача здійснюється при вході споживача в особистий кабінет, в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», в тому числі шляхом перевірки товариством правильності введення коду, направленого товариством на номер мобільного телефону споживача, вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення пароля входу до особистого кабінету.

До договору надано Паспорт споживчого кредиту, де зазначені основні умови кредитування та наслідки прострочення виконання та/або невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит.

На підставі Договору про організацію переказу грошових коштів від 16.02.2022 № 160222-1, укладеного між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ПЕЙТЕК УКРАЇНА» (далі по тексту ТОВ «ПЕЙТЕК УКРАЇНА»), що надає послуги з переказу коштів в національній валюті без відкриття рахунків на підставі свідоцтва про реєстрацію фінансової установи від 27.08.2021 серії ФК № В0000338, Ліцензії НБУ (рішення від 9.05.2023 №21/990/РК), на картковий рахунок відповідача № НОМЕР_1 , зазначений нею в договорі, 17.02.2023 о 16:22:07 год. перераховано кредитні кошти в розмірі 4600,00 грн.

Від АТ КБ «ПРИВАТБАНК» надійшла витребувана судом інформація про те, що на карту № НОМЕР_1 , яка емітована на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 здійснено переказ коштів у розмірі 4600,00 грн.

Надана інформаційна довідка ТОВ «ПЕЙТЕПК УКРАЇНА» від 10.10.2023 вих. № 20231011-1 та відповідь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 05.08.2025 вих. № 20.1.0.0.0/7-250731/59910-БТ містять інформацію щодо транзакції, суми транзакції, дата та час проведення транзакції та номер картки, на яку перераховані кошти, де, зокрема, сума транзакції збігається з сумою наданого кредиту, дата проведення транзакції із датою укладеного договору та зазначено частково номер картки, на яку перераховані кошти, який співпадає з реквізитами платіжної банківської картки, зазначено відповідачкою ОСОБА_1 у розділі 2 «Порядок та умови надання кредиту» договору про надання фінансового кредиту від 17.02.2023 № 6377743.

Відповідно до таблиці обчислення вартості кредиту для споживача та реальної процентної ставки за договором про споживчий кредит, що є додатком № 1 до договору про надання споживчого кредиту від 17.02.2023 № 6377743, відповідачка, отримавши 17.02.2023 кошти у розмірі 4600,00 грн, через 357 днів мала повернути заборгованість за кредитом у розмірі 4600,00 грн та нараховані відсотки за користування кредитом у розмірі 32290,74 грн.

Відповідно до умов договору № 6377743, а саме п.п.1 4, 1.5.1 та 1.5.2, періодичність платежів зі сплати процентів 17 днів, стандартна процентна ставка становить 1,99% у день та застосовується в межах строку кредиту, вказаного в п.1.4 цього договору, знижена процентна ставка 1,493 % у день та застосовується якщо споживач до 06.03.2023 або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою, сплатить кошти в сумі не менше суми першого платежу, визначеного в графіку платежів або здійснить часткове дострокове повернення кредиту.

Досліджуючи розмір загальної вартості кредиту, вказану у додатку № 1 до договору № 6377743, встановлено, що у період із 17.02.2023 по 06.03.2023 відповідачу розраховано відсотки відповідно до п.1.5.2 договору за заниженою процентною ставкою 1,493% у день, що становить 68,68 грн у день або 1167,56 грн за період 17 днів. У подальшому, за період із 06.03.2023 по 09.02.2024, відповідачу розраховано відсотки відповідно до п. 1.5.1 договору, за стандартною процентною ставкою 1,99% у день, що становить 91,54 грн у день або 1556,18 грн за період 17 днів.

Відповідачка не виконала умови п. 1.5.2 для застосування заниженої процентної ставки, через що, за весь період користування кредитними коштами, ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» їй проводилися нарахування за стандартною процентною ставкою 1,99% у день, або 91,54 грн у день, за період із 17.03.2023 по 09.02.2024.

Згідно пп.3 п. 4.1 договору від 17.02.2023 № 6377743, Товариство має право укладати договори щодо відступлення права вимоги за договором або договори факторингу з будь-якою третьою особою без окремої згоди споживача, але з обов`язковим повідомленням споживача про таке відступлення протягом 10 робочих днів із дати такого відступлення.

Між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА», яке 25.11.2024 змінило найменування на ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ», 25.09.2023 укладено договір факторингу № 25.09/23-Ф, відповідно до якого, за плату, ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» відступило ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» право грошової вимоги, строк виконання зобов`язання за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА». Перелік боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в реєстрі боржників, який формується згідно з додатку № 1 та є невід`ємною частиною договору.

Внесення ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» плати за договором факторингу від 25.09.2023 № 25.09/23-Ф підтверджується платіжними інструкціями від 29.09.2023 № 1079, від 29.09.2023 № 1080, від 29.09.2023 № 1081, від 29.09.2023 № 1082, від 29.09.2023 № 1083.

Відповідно до реєстру боржників, що є додатком № 1 до договору факторингу від 25.09.2023 № 25.09/23-Ф, право вимоги за договором від 17.02.2023 № 6377743, укладеним із ОСОБА_1 , перейшло до ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ».

На момент відступлення прав вимоги загальна сума заборгованості за даним договором складає 11648,58 грн, із яких: заборгованість за основною сумою боргу 4600,00 грн та заборгованість за відсотками за користування кредитом 7048,58 грн.

Позивачем на електронну адресу відповідачки 25.09.2023 направлено повідомлення про відступлення права вимоги за договором від 21. 17.02.2023 № 6377743, укладеним із ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА», на користь нового кредитора ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ».

Оскільки на дату відступлення прав вимоги строк дії договору від 17.02.2023 № 6377743 не скінчився, ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» продовжив нарахування відповідачці відсотків за узгодженою ставкою 1,99% у день у межах строку дії договору з 25.09.2023 по 09.02.2024, на загальну суму 12632,52 грн, що відображено в розрахунку заборгованості, складеному ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ».

У зв`язку з невиконанням відповідачкою умов договору, утворилася заборгованість у загальному розмірі 24281,10 грн, із яких: сума кредиту 4600,00 грн, нараховані відсотки 19681,10 грн, де відсотки у розмірі 7048,56 грн нараховані ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА», а 12632,52 грн нараховані ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ».

Встановиши, що відповідачка не виконала належним чином зобов`язання щодо погашення заборгованості за договором кредиту між нею та ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» в обумовлені договором строки, позивач, який отримав право вимоги до відповідачки за договором факторингу, внаслідок такого порушення позбавлений можливості отримати кредитні кошти та відсотки, на що він розраховував при укладенні договору, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову в цій частині та стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованість за кредитним договором в розмірі 24281 гривня 10 копійок, яка складається з: заборгованості за кредитом у розмірі 4600гривень 00 копійок; заборгованості за відсотками у розмірі 19681 гривня 10 копійок.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог ТОВ «Фінансова компанія «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 24281,10 грн., так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені судом.

Згідно статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частинами першою, другою статті 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовились укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно- комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Згідно зі статтею 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

За приписом статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Частиною першою статті 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 207 ЦК України правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, установлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Разом з тим, особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Так, пунктами 5, 6, 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» встановлено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додається до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним із моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Правилами статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» регламентовано, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

З урахуванням викладеного, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).

Водночас, не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа.

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.

Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину тощо) вказується особа, яка створила замовлення.

Аналогічні правові висновки зроблені Верховним Судом, наприклад, у постановах від 12 січня 2021 у справі № 524/5556/19, від 10 червня 2021 у справі №234/7159/20, які, відповідно до вимог частини четвертої статті 263 ЦПК України, суд враховує при виборі і застосуванні норми права до цих спірних правовідносин.

З урахуванням особливостей договору щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Так, матеріалами справи становлено, що 17 лютого 2023 року відповідачка ОСОБА_1 підписала кредитний договір електронним підписом одноразовим ідентифікатором С3960 (у відповідності до статті 12 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Укладення кредитних договорів онлайн знаходиться в рамках правового поля України. Сторони електронних правочинів відповідають за невиконання своїх зобов`язань у порядку визначеному законодавством України або укладеним договором. Повернення позики за електронним договором є обов`язковим.

Судом встановлено укладення 17 лютого 2023 року Договору про надання споживчого кредиту № 6377743 між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ОСОБА_1 , з використанням електронного підпису, що відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію».

Посилання відповідачки в апеляційній скарзі на те, що позивач не довів факт укладення кредитного договору не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вказаний договір підписаний електронним підписом, використання якого не можливе без проходження попередньої реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора, та без здійснення входу нею на веб-сайт за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету.

У свою чергу, доказів того, що персональні дані відповідачки (копія паспорта громадянина України, РНОКПП, реквізити банківської картки на яку первісним кредитором здійснювалось перерахування позичених грошових коштів, номер телефону), були використані неправомірно для укладення кредитних договорів від її імені, нею до суду надано не було.

Також слід звернути увагу на те, що ОСОБА_1 до правоохоронних органів із відповідною заявою щодо вчинення відносно неї шахрайських дій не зверталася, як і не оскаржувала правомірність укладеного договору.

Отже, підписавши вказаний договір, Додаток № 1 до нього, і паспорт споживчого кредиту електронним підписом одноразовим ідентифікатором, ОСОБА_1 підтвердила, що ознайомилася та погодилася з умовами договору, при укладенні цього договору сторони досягли згоди щодо всіх його істотних умов, зокрема щодо визначення розміру процентів за його користування.

Факт перерахування відповідачці коштів в розмірі 4600,00 грн на виконання умов договору підтверджується довідкою ТОВ «ПЕЙТЕПК УКРАЇНА» від 10.10.2023 вих. № 20231011-1, де вказано, що де вказана транзакція зазначена за №33994147, згідно якого на картку № НОМЕР_1 17.02.2023 о 16:22 год. було зараховано кошти в розмірі 4 600,00 грн. (т. 1а.с.19-20), що спростовує доводи апеляційної скарги про не доведеність позивачем перерахування коштів на картку відповідачки.

Крім того, судом першої інстанції була витребувана відповідна інформація від АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та отримана відповідь про те, що на карту № НОМЕР_1 , яка емітована на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 здійснено переказ коштів у розмірі 4600,00 грн, й доводи апеляційної скарги про те, що вказаний доказ є недопустимим, колегією суддів не приймаються.

При цьому, заперечуючи проти позову, відповідачка ОСОБА_1 не надала будь-яких доказів виписки по її особовому рахунку, доступ до якої вона має, як клієнт, та банк-емітент банківської карти, чи довідки про відсутність у неї банківської карти № НОМЕР_1 на момент здійснення перерахування коштів.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд не дослідив первинні документи, які б підтверджували факт укладення правочину, передачі коштів, реальної заборгованості та належності інформації особисто їй є безпідставними з огляду на наступне.

Статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади і прізвища (крім первинних документів, вимоги до яких встановлюються Національним банком України) осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Колегія суддів зауважує, що дійсно, у матеріалах справи відсутні первинні облікові документи, які б відповідали вимогам статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Разом з тим, колегією суддів установлено, що 17 лютого 2023 року на банківську картку відповідачки ОСОБА_1 було зараховано кошти в розмірі 4 600,00 грн., у відповідності до умов вищевказаного кредитного договору.

У постанові Верховного Суду від 28 липня 2021 року у справі №759/24061/19 зроблено висновок, що презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення породжує, змінює або припиняє цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним).

Як зазначено вище, відповідачкою жодними доказами не спростовано факт укладення кредитного договору та отримання відповідно до його умов кредитних коштів.

За вказаних обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що матеріали справи у своїй сукупності свідчать про те, що відповідачка ОСОБА_1 отримала кредитні кошти за кредитним договором № 6377743 від 17 лютого 2023 року, проте не виконала взяті на себе зобов`язання та в добровільному порядку у строки, передбачені кредитним договором, кошти не повернула.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказував, що заборгованість за договором від 17 лютого 2023 року становить 24281,10 грн, із яких: сума кредиту 4600,00 грн, нараховані відсотки 19681,10 грн.

Згідно пунктів 1.3, 1.4, 1.5 кредитного договору сума кредиту (загальний розмір) складає 4600,00 грн, строк кредиту 357 днів, тип процентної ставки - фіксована.

Відповідно до пункту 1.5.1 кредитного договору стандартна процентна ставка становить 1,99 % в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в пункті 1.4 цього договору.

Відповідно до пункту 1.5.2 кредитного договору знижена процентна ставка 1,493 % у день та застосовується якщо споживач до 06.03.2023 або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою, сплатить кошти в сумі не менше суми першого платежу, визначеного в графіку платежів або здійснить часткове дострокове повернення кредиту.

У справі, яка переглядається, відступлення права грошової вимоги за вищевказаним кредитним договором було здійснено шляхом укладення 25 вересня 2023 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА», яке 25.11.2024 змінило найменування на ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ», договору факторингу № 25.09/23-Ф.

Згідно із частиною першою статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Положеннями ст.1077, 1078 ЦК України установлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти у розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1383/2010 (провадження №14-308цс18) зазначено, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто, таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли унаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Відповідно до пункту 1.1 договору факторингу за цим договором позивач (фактор) зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА»( клієнта) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту.

Згідно із пунктом 1.2 договору факторингу перехід від клієнта (ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА») до фактора (позивача) прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі реєстру боржників згідно Додатку № 2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому-передачі реєстру боржників - підтверджує факт переходу від клієнта до фактора права вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього договору.

Внесення ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» плати за договором факторингу від 25.09.2023 № 25.09/23-Ф підтверджується платіжними інструкціями від 29.09.2023 № 1079, від 29.09.2023 № 1080, від 29.09.2023 № 1081, від 29.09.2023 № 1082, від 29.09.2023 № 1083.

Відповідно до реєстру боржників, що є додатком № 1 до договору факторингу від 25.09.2023 № 25.09/23-Ф, право вимоги за договором від 17.02.2023 № 6377743, укладеним із ОСОБА_1 , перейшло до ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ».

Про відступлення права грошової вимоги за кредитним договором повідомлено відповідачку 25.09.2023, шляхом направлення відповідного повідомлення на її електронну адресу, зазначену у договорі.

Таким чином, після підписання реєстру прав вимог до фактора перейшли всі права та обов`язки клієнта, як сторони, які виникли на підставі кредитного договору в обсязі і на умовах, що існують на момент укладення договору факторингу. Договір факторингу на вимогу сторін чи зацікавлених осіб не визнаний недійсним у встановленому порядку, тобто презумпція правомірності правочину, передбаченастаттею 204 ЦК України, не спростована.

Отже, внаслідок укладення вказаного договору відбулася зміна кредитора, а саме ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» набуло статусу нового кредитора за кредитним договором, укладеним з ОСОБА_1 , й доводи апеляційної скарги цього не спростовують.

Згідно частиною другою статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно частини першої статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі №202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18) зроблено висновок про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) та підтверджено Верховним Судом у постанові від 18 січня 2023 року у справі №686/13446/15 (провадження №61-18379св21).

За змістом вищевказаних вимог закону та умов кредитного договору, строк повернення всієї суми кредиту та відсотків за користування коштами настав 09 лютого 2024 року (357 днів від 17 лютого 2023 року) й саме до цього строку ТОВ «ФК «ФІНТРАНС УКРАЇНА», як новий кредитор, що набув всіх прав та обов`язків у зобов`язанні на підставі договору факторингу, укладеного з ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА», мало право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а після закінчення строку кредитування - вимагати сплати сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України.

Таким чином, внаслідок зміни кредитора у зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад в частині кредитора.

Натомість, зміна кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги із зазначенням у договорі обсягу відповідного зобов`язання, яке передається до закінчення строку кредитування, не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин, в тому числі нового кредитора щодо отримання процентів за правомірне користування позичальником грошовими коштами на підставі статті 1048 ЦК України.

Позивач у цій справі є сингулярним правонаступником первісного кредитора за укладеним кредитним договором, відповідно, правовідносини, що виникли між сторонами, продовжували існувати з попереднім змістом, а відбулася виключно заміна сторони кредитора в існуючому зобов`язанні з попереднім змістом та усіма істотними умовами.

Ураховуючи викладене, нарахування процентів за користування кредитними коштами позивачем здійсненоу межах строку користування кредитом з урахуванням вимог чинного законодавства та на підставі умов кредитного договору. Зокрема, у період із 17.02.2023 по 06.03.2023 відповідачці розраховано відсотки відповідно до п.1.5.2 договору за заниженою процентною ставкою 1,493% у день, що становить 68,68 грн у день або 1167,56 грн за період 17 днів. У подальшому, за період із 06.03.2023 по 09.02.2024, відповідачці розраховано відсотки відповідно до п. 1.5.1 договору, за стандартною процентною ставкою 1,99% у день, що становить 91,54 грн у день або 1556,18 грн за період 17 днів. Оскільки відповідачка не виконала умови п. 1.5.2 для застосування заниженої процентної ставки, за весь період користування кредитними коштам їй проводилися нарахування за стандартною процентною ставкою 1,99% у день, або 91,54 грн у день, по 09 лютого 2014 року включно.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з нарахованими позивачем відсотками за кредитним договором, оскільки такі відсотки підтверджуються розрахунками заборгованості по договору № 6377743 про надання споживчого кредиту від 17 лютого 2023 року, укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА», який був долучений стороною позивача в суді першої інстанції.

Сторона відповідача не спростувала наданий позивачем розрахунок заборгованості, як того вимагають положення цивільно-процесуального законодавства щодо доказування.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги про те, що позивач заявив надмірні та неспівмірні санкції - нараховані штрафи та відсотки значно перевищують суму основного боргу та така практика суперечить принципу добросовісності і статті 551 ЦК України.

Так, Верховний Суд у низці рішень, зокрема у постанові від 15 грудня 2021 року у справі №686/16114/20 наголошував, що пеня, яка кратно перевищує основну суму, може бути зменшена судом або не підлягає стягненню взагалі, оскільки позивачем не було заявлено до стягнення суму неустойки, а також будь-якої компенсації за невиконання зобов`язань.

З предмету спору вбачається, що позивач заявив вимоги лише про стягнення суми заборгованості за тілом кредиту та за відсотками, нарахованими у межах строку кредитування у відповідності до умов укладеного кредитного договору.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд ухвалив рішення без її участі, без належного повідомлення, що є грубим порушенням процесуальних норм і права на захист, не заслуговують на увагу суду з огляду на те, що згідно матеріалів справи та встановлених судом обставин, представник відповідачки ОСОБА_1 адвокат Чапала Ю.О. приймав участь у судовому засіданні 18 вересня 2025 року, у якому розглянуто справу по суті та суд перейшов до стадії ухвалення рішення у справі (т. 1 а.с. 204), та останнього було повідомлено про час проголошення рішення суду - 12 година 45 хвилин 23 вересня 2025 року.

Та обставина, що фактично рішення суду було проголошено о 15 годині 00 хвилин 23 вересня 2025 року, про що учасники справи не були повідомлені, не тягне за собою скасування рішення суду, з огляду на наступне.

Так, згідно ч. 1 статті 244 ЦПК України, після судових дебатів суд оголошує про перехід до стадії ухвалення судового рішення та час його проголошення в цьому судовому засіданні.

У виняткових випадках, залежно від складності справи, суд може відкласти ухвалення та проголошення судового рішення на строк не більше десяти днів з дня переходу до стадії ухвалення судового рішення, оголосивши дату та час його проголошення.

Водночас, норми ЦПК України не встановлюють правових наслідків у вигляді скасування судового рішення у випадку відсутності такого повідомлення.

Процесуальний закон не покладає на суд обов`язку забезпечити присутність сторін під час проголошення судового рішення, а лише передбачає право учасників бути присутніми у цьому засіданні.

Отже, неповідомлення особи про дату та час проголошення рішення не може розцінюватися як порушення її права на участь у розгляді справи та не є підставою для скасування судового рішення

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанві від 25 вересня 2025 року у справі №913/182/20.

За таких обставин, враховуючи, що відповідачка не виконала належним чином зобов`язання щодо погашення заборгованості за договором кредиту між нею та ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» в обумовлені договором строки, позивач, який отримав право вимоги до відповідачки за договором факторингу, внаслідок такого порушення позбавлений можливості отримати кредитні кошти та відсотки, на що він розраховував при укладенні договору, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позову та стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованість за кредитним договором в розмірі 24 281,10 грн.

Щодо витрат на правничу допомогу, то колегія суддів виходить з такого.

На підтвердження понесених витрат на правову допомогу суду першої інстанції надано: копію договору про надання правової допомоги від 10.12.2024 № 10/12-2024, укладеного ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» із адвокатом Столітнім М.С., копію свідоцтва про право зайняття адвокатської діяльністю серії КС № 9422/10 ОСОБА_3 , ордер серії АІ № 1918256 на надання адвокатом Столітнім М.М. правничої допомоги ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ», заявка № 9239 на виконання доручень від 19.05.2025, акт від 16.06.2025 прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг), та рахунок на оплату від 16.06.2025 № 9239-16/06-2025.

Відповідно до пункту 12 частини третьої статті 2 ЦПК України однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно з частиною першою статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», положення якої знайшли свій розвиток у статті 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09 червня 2017 року (зі змінами, затвердженими З`їздом адвокатів України 15 лютого 2019 року), гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Відповідно до частини другої статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Згідно з частиною четвертою статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частин п`ятої, шостої статті 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Витрати за надану професійну правничу допомогу, у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Подібні висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду, зокрема у постанові від 16 листопада 2022 року у справі № 910/7310/20.

З урахуванням складності справи, обсягу і складності виконаної адвокатом роботи, критерію необхідності підготовки процесуальних документів та значимості таких дій у справі виходячи з її конкретних обставин, а також зважаючи на часткове задоволення заявлених позовних вимог та з урахуванням заяви відповідачки ОСОБА_1 , поданої до ухвалення рішення у справі, щодо неспівмірності витрат на професійну правничу допомогу, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що обґрунтованими є витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000,00 грн. та їх стягнення не суперечить принципу розподілу судових витрат та є пропорційним до розміру задоволених позовних вимог.

Доводи, викладені в апеляційні скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Згідно п. в ч. 1 ст. 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначається розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами у порядку, визначеному статтею 137 ЦПК України.

Зокрема, розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання професійної правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання професійної правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджуються здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робі, виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання професійної правничої допомоги (п. 2 ч. 2, ч. 3 ст. 137 ЦПК України).

Як вбачається з матеріалів справи, за надання професійної правничої допомоги за Договором про надання юридичної (правничої) допомоги від 07/07-2022 від 07 липня 2022 року, сторонами визначено, що вартість послуг за цим Договором за складання відзиву на апеляційну скаргу становить 8 000,00 грн. та ці витрати сплачені позивачем у повному обсязі, що підтверджено платіжною інструкцією від 05 листопада 2025 року №81112 (т. 2 а.с. 107).

Відзив на апеляційну скаргу, до якого додано докази понесення судових витрат на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції, доставлено до Електронного кабінету Користувача ЄСІТС Федосенко Т.І. 06 листопада 2025 року, що підтверджено квитанцією №4990531, та до Електронного кабінету Користувача ЄСІТС ОСОБА_2 06 листопада 2025 року, що підтверджено квитанцією №4990532.

Стороною відповідача заявлено про неспівмірність витрат на професійну парвничу допомогу зі складністю справи.

З урахуванням складності справи, обсягу і складності виконаної адвокатом роботи в суді апеляційної інстанції, критерію необхідності підготовки процесуальних документів та значимості таких дій у справі виходячи з її конкретних обставин, заяви відповідачки ОСОБА_1 щодо неспівмірності витрат на професійну правничу допомогу, колегія суддів дійшла висновку про те, що обґрунтованими є витрати на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 4 000,00 грн. та їх стягнення не суперечить принципу розподілу судових витрат.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідачки ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Чапала Юрій Олександрович, - залишити без задоволення.

Рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 23 вересня 2025 року - залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4 000 (чотири тисячі) гривень 00 (нуль) копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 01 грудня 2025 року.

Головуючий:

Судді: