Справа № 725/3583/25
Провадження № 2/727/1776/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2025 року м. Чернівці

Шевченківський районного суд м.Чернівців в складі:

головуючого судді Дубець О.С.,

за участю секретаря судового засідання Вовкун Н.В.,

представника позивачки адвоката Ватаманюка Ю.М.,

відповідачки ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Шевченківського районного суду м. Чернівців справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна спільним майном подружжя та визнання права власності на частку у спільному майні подружжя в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

І. ОПИСОВА ЧАСТИНА

Зміст позовних вимог та процесуальні дії вчинені в ході справи

Позивачка ОСОБА_2 звернулася до Чернівецького районного суду м. Чернівців із позовом до ОСОБА_1 про визнання майна спільним майном подружжя та визнання права власності на частку у спільному майні подружжя в порядку спадкування за законом.

В поданому позові ОСОБА_2 просила суд визнати спірне майно, а саме: квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , та автомобіль «Renault Kangoo» державний номерний знак НОМЕР_1 , спільним майном подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , та визнати за ОСОБА_2 право власності на частку у вищезазначеному майні в порядку спадкування за законом.

Ухвалою Чернівецького районного суду м. Чернівців від 06 травня 2025 року справа передана за підсудністю до Шевченківського районного суду м. Чернівців.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівців від 05 червня 2025 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та справа призначена до розгляду в підготовчому судовому засіданні.

ОСОБА_2 разом з позовною заявою подала заяву про забезпечення позову шляхом накладення заборони на відчуження спірного майна.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівців від 05 червня 2025 року заява ОСОБА_2 про забезпечення позову задоволена. Судом вжиті заходи забезпечення позову шляхом накладення заборони на відчуження:

- квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 30,1 кв.м та житловою площею 16,30 кв.м, власником якої є ОСОБА_1 ;

- транспортного засобу марки «Renault Kango» 1998 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 , об?єм двигуна 1870, дата реєстрації - ІНФОРМАЦІЯ_1 власником якого є ОСОБА_1 .

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівців від 29 серпня 2025 року по справі призначена судова оціночна експертиза та провадження у справі зупинене.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівців від 14 жовтня 2025 року суд поновив провадження у справі та призначив справу до розгляду в підготовчому судовому засіданні.

В межах підготовчого провадження представником позивачки ОСОБА_2 адвокатом Ватаманюком Ю.М., подана заява про залишення без розгляду частини позовних вимог, а саме: позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна спільним майном подружжя та визнання права власності на частку у спільному майні подружжя в порядку спадкування за законом, в частині визнання спірним майно, а саме: квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , представник просив залишити без розгляду.

В іншій частині позову представник позивачки просив залишити без змін та визнати спірне майно, а саме: автомобіль «Renault Kangoo» державний номерний знак НОМЕР_1 , спільним майном подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , та визнати за ОСОБА_2 право власності на частку у вищезазначеному майні в порядку спадкування за законом.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівців від 06 листопада 2025 року позовну вимогу ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на частку квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 30,1 кв.м та житловою площею 16,30 кв.м, суд залишив без розгляду на підставі пункту 5 частини 1 статті 257 ЦПК України.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна спільним майном подружжя та визнання права власності на частку у спільному майні подружжя в порядку спадкування за законом залишив без руху та надав позивачці строк для усунення недоліків позовної заяви.

Розгляд справи в підготовчому судовому засіданні судом відкладено на 25 листопада 2025 року.

До призначеного судового засідання від представника позивачки адвоката Ватаманюка Ю.М. надійшла заява про усунення недоліків наведених в ухвалі суду від 06 листопада 2025 року.

В підготовчому судовому засіданні представник позивачки адвоката Ватаманюк Ю.М. підтримав позовні вимоги, з урахуванням поданої заяви про залишення частини позовних вимог без розгляду, в повному обсязі та просив суд їх задовольнити. Також просив вирішити питання про стягнення з відповідачки судових витрат по справі, які складаються із: судового збору, витрат на професійну правничу допомогу та витрат за проведення судової експертизи.

Відповідачка ОСОБА_1 в частині заявлених позовних вимог про визнання майна, а саме: автомобіля «Renault Kangoo» державний номерний знак НОМЕР_1 , спільним майном подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , та визнання за ОСОБА_2 права власності на частку у вищезазначеному майні в порядку спадкування за законом, визнала та просила суд задовольнити позовні вимоги ОСОБА_2 . Щодо стягнення судових витрат на користь позивачки, відповідачка заперечувала, оскільки вважала, що вони є безпідставними.

У відповідності до частини 3 статті 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

У відповідності до частини 1 статті 244 ЦПК України судом в судовому засіданні 25 листопада 2025 року відкладено ухвалення та проголошення судового рішення до 02 грудня 2025 року.

Стислий виклад позиції учасників справи

ОСОБА_2 вказує, що її батьком є ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідачка ОСОБА_1 на момент смерті батька позивачки була його дружиною.

За час перебування батька позивачки та відповідачки у шлюбі, подружжя придбало майно, а саме: автомобіль «Renault Kangoo» державний номерний знак НОМЕР_1 . Вказаний транспортний засіб був записаний на відповідачку.

Після смерті батька позивачки відкрилась спадщина на належне йому майно, а саме: на частку вказаного транспортного засобу.

Позивачка, реалізуючи свої спадкові права щодо прийняття спадщини після смерті батька, звернулась до приватного нотаріуса Король О.В. із заявою про прийняття спадщини.

Оскільки транспортний засіб записаний на відповідачку ОСОБА_1 , але фактично придбаний в шлюбі, позивачка вважає, що частка цього майна належить її померлому батькові, а тому, вона, як спадкоємиця першої черги, має право на частку у вказаному майні.

Відповідачка ОСОБА_1 не заперечувала того, що ОСОБА_2 має право на частку автомобіля «Renault Kangoo» державний номерний знак НОМЕР_1 .

ІІ. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин, встановлені судом

Дослідивши докази по справі судом встановлені такі фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 її батьком є ОСОБА_3 (а.с. 9).

Відповідно до свідоцтва про одруження серії НОМЕР_3 ОСОБА_4 одружилася із ОСОБА_5 та змінила прізвище на « ОСОБА_6 » (а.с.11).

Відповідно до Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу від 29 січня 2025 року, ОСОБА_3 зареєстрував шлюб із ОСОБА_1 10 вересня 2007 року (а.с.13).

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 , виданого 19 липня 2024 року Департаментом надання адміністративних послуг Чернівецької міської ради, ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 14).

Відповідно до Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 23 липня 2024 року, приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області Король О.В. заведена спадкова справа щодо спадкодавця ОСОБА_3 (а.с.15).

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія та номер НОМЕР_5 , транспортний засіб «Renault Kangoo» державний номерний знак НОМЕР_1 належить ОСОБА_1 , дата реєстрації 25.09.2012 (а.с. 17).

З урахуванням наведених позицій сторін та встановлених обставин справи, судом встановлено, що предметом даного позову є визнання майна транспортного засобу «Renault Kangoo» державний номерний знак НОМЕР_1 , спільним майном подружжя та визнання права власності на частку у спільному майні подружжя в порядку спадкування за законом.

Релевантні джерела права й акти, їх застосування та позиція суду

Положеннями частини 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до положень статей 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Аналогічне положення містить стаття 368 ЦК України.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя (стаття 61 СК України).

Відповідно до статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (частина перша статті 70 СК України).

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними за час шлюбу. Ця презумпція може бути спростована і один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Відповідні висновки щодо застосування норм матеріального права викладені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17.

Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 61 СК України).

Стаття 63 СК України закріпила, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Судом встановлено, що відповідачка ОСОБА_1 перебувала в зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_3 з 10 вересня 2007 року по день смерті чоловіка ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В період перебування у шлюбі 25 вересня 2012 року, подружжя придбало транспортний засіб транспортний засіб «Renault Kangoo» державний номерний знак НОМЕР_1 , який, відповідно до наведеного вище, суд визнає спільним майном подружжя. Дана обставина також не заперечується відповідачкою ОСОБА_1 .

З урахуванням рівності часток подружжя в спільному майні, ОСОБА_3 належить частка вказаного транспортного засобу. Дана обставина також визнається відповідачкою та не спростовується матеріалами справи.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно із статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до частини першої статті 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає у день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

У відповідності до статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до частини 1 статті 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними.

Так, судом встановлено, що після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина на належне йому майно, а саме: на частку транспортного засобу «Renault Kangoo» державний номерний знак НОМЕР_1 .

Спадщину після смерті ОСОБА_3 прийняли його дочка ОСОБА_2 , та дружина ОСОБА_1 , які є спадкоємицями першої черги.

Виходячи з рівності часток у спадщині кожного із спадкоємців за законом, частка ОСОБА_2 в праві власності на транспортний засіб «Renault Kangoo» державний номерний знак НОМЕР_1 , становить .

За змістом статті 392 ЦК України право власності на майно може бути визнано судом у випадку, коли це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує це право.

З огляду на викладене, позовна вимога ОСОБА_2 про визнання за нею права власності на частку транспортного засобу марки «Renault Kango» 1998 року випуску державний номерний знак НОМЕР_1 , номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 , об`єм двигуна 1870, підлягає задоволенню.

Вирішуючи вимогу ОСОБА_2 про визнання майна спільним майном подружжя, суд зауважує таке.

Так, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 23 січня 2024 року у справі № 523/14489/15-ц зазначила, що при розгляді справ про поділ спільного сумісного майна подружжя встановлення обсягу спільно нажитого майна є передусім питаннями доведення відповідних обставин, спростування чи неспростування презумпції спільної сумісної власності, які суд вирішує в мотивувальній частині свого рішення. Судове рішення лише підтверджує наявність режиму спільного сумісного майна. Для такого підтвердження заявлення вимоги про визнання певних об`єктів спільним сумісним майном та, як наслідок, зазначення в резолютивній частині судового рішення про таке визнання не є необхідними. Ефективним способом захисту за таких умов є саме вирішення вимоги про поділ спільного сумісного майна.

З урахуванням наведеного висновку, Велика Палата Верховного Суду відмовила у даній справі в задоволенні позовної вимоги про визнання майна спільним сумісним майном.

З огляду на наведену позицію Великої Палати Верховного Суду в задоволенні вимоги ОСОБА_2 про визнання спірного майна, а саме: автомобіля «Renault Kangoo» державний номерний знак НОМЕР_1 , спільним майном подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , слід відмовити.

Висновки суду за результатами розгляду справи

Щодо суті позовних вимог

Таким чином, беручи до уваги досліджені в ході розгляду справи докази, встановлені обставини справи та визнання відповідачкою позовних вимог, суд доходить висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна спільним майном подружжя та визнання права власності на частку у спільному майні подружжя в порядку спадкування за законом, є частково обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню.

Так, суд дійшов висновку що вимога ОСОБА_2 про визнання за нею права власності на частку транспортного засобу марки «Renault Kango» 1998 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 , об?єм двигуна 1870, підлягає задоволенню.

В задоволенні вимоги ОСОБА_2 про визнання спірного майна, а саме: автомобіля «Renault Kangoo» державний номерний знак НОМЕР_1 , спільним майном подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , слід відмовити.

Щодо судових витрат

Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною першою статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 за звернення з позовом до суду сплатила судовий збір в розмірі 2422,40 грн за дві вимоги: немайнового характеру в розмірі 1211,20 грн та майнового характеру в розмірі 1211,20 грн.

З урахуванням того, що судом задоволена тільки одна позовна вимога майнового характеру, позивачці підлягає відшкодуванню судовий збір в розмірі 1211,20 грн.

Разом з тим, відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

З огляду на викладене та беручи до уваги те, що ОСОБА_1 визнала позовні вимоги ОСОБА_2 , з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню судовий збір в розмірі 605,60 грн.

Решта судового збору в розмірі 605,60 грн підлягають поверненню ОСОБА_2 з державного бюджету.

Позивачкою при поданні позовної заяви було зазначено, що її судові витрати складаються з судового збору і, можливо, збільшаться у випадку необхідності скористатися правничою допомогою адвоката та за рахунок проведення експертизи.

Верховний Суд в постанові від 19 грудня 2024 року № 604/424/23 виснував, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 3 частини першої статті 133 ЦПК України).

У частині восьмій статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

У частині 2 статті 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року в справі № 826/1216/16 вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат».

Отже, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

Так, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачкою додано Договір про надання правової допомоги та представництво від 08 липня 2025 року, (далі Договір), укладений між ОСОБА_2 (далі Клієнт) та адвокатом Ватаманюком Юрієм Миколайовичем (далі Адвокат).

Відповідно до пункту 1.1 Договору на умовах цього Договору Адвокат надає Клієнту юридичну допомогу та послуги і представляє його інтереси в органах державної влади, на підприємствах, установах і організаціях всіх форм власності та підпорядкування, судах України, правоохоронних і контролюючих органах, тощо, а Клієнт зобов`язується відповідно до умов Договору оплатити послуги Адвоката (а.с. 44).

Відповідно до наданого розрахунку витрат на професійну правничу допомогу, які понесла ОСОБА_2 у зв`язку із розглядом цивільної справи, адвокатом надано таку правничу допомогу: консультація з клієнтом 1 година, 2000,00 грн; складання заяви 1 година, 2000,00 грн; участь адвоката в судових засіданнях одне засідання, 3000,00 грн; всього 7000,00 грн.

Разом з тим, оцінивши надані докази на підтвердження понесених ОСОБА_2 витрат на професійну правничу допомогу, суд доходить висновку, що встановити, що правнича допомога адвокатом Ватаманюком Ю.М. надавалась ОСОБА_2 саме по цивільній справі № 725/3583/25 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна спільним майном подружжя та визнання права власності на частку у спільному майні подружжя в порядку спадкування за законом, не можливо.

Оскільки відповідно до наведеного склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі, суд вважає, що ОСОБА_2 не надано доказів понесених витрат на правничу допомогу по даній цивільній справі, а тому в задоволенні клопотання про стягнення цих витрат з відповідачки слід відмовити.

Вирішуючи клопотання про стягнення з відповідачки на користь позивачки витрати за проведену у справі судову транспортно-товарознавчу експертизу суд доходить таких висновків.

Так, відповідно до пункту 3 частини 1 статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.

Відповідно до частини 6 статті 139 ЦПК України розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.

Так, на підтвердження понесених витрат на проведення судової експертизи, представником позивачки надано суду супровідний лист СП «Західно-Українського Експетрно-Консультативного Центру» № 132 від 11.09.2025, направлений на ім`я ОСОБА_2 , з вимогою оплатити згідно з рахунком вартість проведення експертизи, рахунок № 75 від 11 вересня 2025 року на ім`я ОСОБА_2 на проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи на суму 4968,00 грн.

Разом з тим, доказів підтвердження факту перерахування саме ОСОБА_2 коштів за проведення судової експертизи, таких як, банківська виписка, квитанція, платіжне доручення, чек або інше, до клопотання не додано і в матеріалах справи такі докази відсутні.

Так, Верховний Суд у пункті 18.6. постанови від 29 квітня 2020 у справі № 915/641/19 зазначив, що за своєю правовою природою рахунок на оплату товару не є первинним документом, а є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перераховувати грошові кошти в якості оплати за надані послуги, тобто носить інформаційний характер.

З урахуванням наведеного суд доходить висновку, що в задоволені вимоги позивачки про відшкодування витрат за проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи слід відмовити.

Керуючись статтями 12, 13, 81, 133, 139, 141, 259, 263-265, 268, 273, 351-355 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна спільним майном подружжя та визнання права власності на частку у спільному майні подружжя в порядку спадкування за законом задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на частку транспортного засобу марки «Renault Kango» 1998 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 , об`єм двигуна 1870.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 605,60 грн (шістсот п`ять грн 60 коп.) судового збору.

Повернути ОСОБА_2 з державного бюджету 605,60 грн (шістсот п`ять грн 60 коп.) сплаченого судового збору.

В задоволені решти позовних вимог та стягненні судових витрат на професійну правничу допомогу та за проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено безпосередньо до Чернівецького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне найменування учасників процесу:

Позивачка: ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_6 .

Відповідачка: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 .

Дата складання повного судового рішення 02 грудня 2025 року.

Суддя Дубець О.С.