Виноградівський районний суд Закарпатської області
_________________________________________________________________________
Справа № 299/1779/22
Номер провадження 2-р/299/34/25
У Х В А Л А

27.11.2025 року м. Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області у складі головуючого судді А.А.Надопта, секретар судового засідання О.М.Стрижак, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Виноградів заяву ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 майора ОСОБА_1 про роз`яснення рішення Виноградівського районного суду від 13.01.2025р. у цивільній справі №299/1779/22 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: орган опіки та піклування Королівської селищної ради про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини,

В С Т А Н О В И В:

ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 майора ОСОБА_1 17.11.2025р. звернувся до Виноградівського суду із заявою про роз`яснення судового рішення від 11.04.2022р. у цивільній справі №299/1779/22 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: орган опіки та піклування Королівської селищної ради про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини.

Заява мотивована тим, що 11.04.2022р. Виноградівським районним судом Закарпатської області була розглянута цивільна справа №299/1779/22 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: орган опіки та піклування Королівської селищної ради про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини. В подальшому, громадянин ОСОБА_2 через центр надання адміністративних послуг подав на ім`я голови комісії ІНФОРМАЦІЯ_2 , за місцем перебування на військовому обліку, заяву про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період на підставі п.4 ч.1 ст. 23 Закону України №3543-XII. Серед документів що підтверджують право на отримання відстрочки від мобілізації на особливий період ОСОБА_2 надав копію рішення у справі №299/1779/22.

Заявник зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_3 не залучався Виноградівським районним судом третьою особою без самостійних вимог до розгляду зазначеної справи, однак винесене рішення безпосередньо стосується прав та законних інтересів ІНФОРМАЦІЯ_4 , який відповідно до Закону України №1932-ХІІ являється органом військового управління що забезпечує виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації, оскільки ОСОБА_2 є військовозобов`язаним громадянином України, на якого в силу вимог ст.65 Конституції України покладено обов`язок захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України. Зазначене рішення суду у справі №299/1779/22 є не зовсім зрозумілим (неясним) в частині: залишення проживати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 разом з її батьком- ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , місце проживання та реєстрації якого: АДРЕСА_1 з огляду на вимоги ч. 2 ст. 157 CK, відповідно до якої той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

На підставі викладеного та керуючись ст.271 ЦПК України, заявник просить суд роз`яснити зазначене рішення суду, зокрема, серед питань що потребують роз`яснення судового рішення просить висвітлити наступні питання: Чи рішення суду у справі №299/1779/22 позбавляють ОСОБА_3 батьківської правосуб`єктності? Чи змінився обсяг сімейних прав та обов`язків щодо виховання та утримання щодо неповнолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 між її батьками? Чи носить рішення у справі 299/1779/22 преюдиційний характер в розумінні вимог п.4 ч.1 ст.23 Закону України №3543-ХІІ.

В судове засідання сторони не з`явились, про розгляд заяви повідомлялися належним чином, заяв та клопотань про причини неявки або відкладення слухання справи не надали, а відтак їх неявка не перешкоджає розгляду клопотання по суті, а отже, дослідивши подану заяву та матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Вивчивши доводи заяви, перевіривши матеріали цивільної справи, суд зазначає наступне.

Рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області у цивільній справі №299/1779/22 від 11.04.2022 за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: орган опіки та піклування Королівської селищної ради про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини, позов задоволено. Шлюб між подружжям ОСОБА_5 розірвано, вирішено залишити місце проживання дитини з батьком. Рішення набрало законної сили.

В силу ст.271 ЦПК України, за заявою учасників справи, державного виконавця, приватного виконавця суд роз`яснює судове рішення, яке набрало законної сили, не змінюючи змісту судового рішення. Подання заяви про роз`яснення судового рішення допускається, якщо судове рішення ще не виконане або не закінчився строк, протягом якого рішення може бути пред`явлене до примусового виконання.

Зі слів заявника, ОСОБА_2 подав Рішення суду у справі №299/1779/22 разом із заявою про надання відстрочки від мобілізації, як підставу для відстрочки, визначену п.4 ч.1 ст.23 Закону України №3543-ХІІ. У такому разі, заявник є особою, якій на виконання подано Рішення суду.

Проаналізувавши положення ст.271 ЦПК України, суд дійшов висновку про можливість прийняття до розгляду заяви про роз`яснення Рішення суду у даній цивільній справі, де заявником є ІНФОРМАЦІЯ_7 : заява подана особою, якій рішення суду подано для виконання повноважень, визначених законом та прийняття відповідного рішення у межах повноважень заявника, це рішення ще не прийнято, заявник довів що зміст резолютивної частини рішення є незрозумілим.

Проаналізувавши поставлені заявником питання, суд зазначає, що питання про позбавлення ОСОБА_3 батьківської правосуб`єктності (позбавлення батьківських прав та/або звільнення від батьківських обов`язків) - не було передано на судовий розгляд позивачем. Тому Рішення суду не позбавляє ОСОБА_3 батьківської правосуб`єктності.

Так само, питання про зміну визначеного законом обсягу сімейних прав та обов`язків щодо виховання та утримання дитини - не було передано на судовий розгляд позивачем, а тому даним Рішенням суду не змінено визначені законом обсяг сімейних прав та обов`язків між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Щодо питання про преюдиційність рішення в частині залишення дитини на утриманні, самостійному вихованні та проживанні біля батька, суд зазначає наступне.

Преюдиційність за одним із визначень - прийняття без доказування та перевірки фактів (фактичних обставин), які були встановлені судом.

Тому, мова про преюдиційність може йти лише у тому разі, якщо йдеться про встановлені судом фактичні обставини. Факт - це реальне життєве явище дійсності подія або дія.

У даній конкретній справі не розглядалося питання про встановлення факту самостійного виховання батьком дитини, факту самостійного утримання та встановлення місця її проживання. На розгляд суду було передано питання про визначення способів виховання, утримання та визначення місця проживання дитини, батьки якої за твердженням позивача проживають окремо.

За результатами судового розгляду спору, з урахуванням пріоритетного права батьків визначати способи виховання, утримання дитини та її місце проживання, суд вирішив питання, які були віднесені сторонами на розгляд суду: визначив у рішенні способи виховання та утримання, та місце проживання дитини. Це результат судового вирішення сімейного спору, де пріоритетом стали найкращі інтереси дитини та ряд компромісів між її батьками.

Так, спосіб виховання дитини динамічний, триваючий та безперервний процес, який у пріоритеті визначається батьками спільно (положення ст.157 СК України). Місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. (ст.160 СК України). Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними (ст180 СК України).

Отже, Спосіб певна дія (послідовність дій), прийом або система прийомів, яка дає можливість зробити, здійснити що-небудь, досягти чогось. У даному випадку, спосіб виховання та утримання дитини певний процес чи режим, що може бути впроваджений після прийняття судом рішення та набрання ним законної сили, а не факт, встановлений судом. Дане рішення суду є лише підставою для подальшого впровадження цих способів виховання та утримання дитини, а таке впровадження - виключна дискреція позивача після вирішення спору судом.

Нема підстав ототожнювати спосіб та факт, як юридичні поняття.

Тому, у даному конкретному випадку, оскільки на розгляд суду був переданий спір щодо способів виховання та утримання, та визначення місця проживання дитини, а не спір про існування фактів в рамках сімейних відносин рішення суду в частині вирішення вимог позову про залишення дитини на утриманні та самостійному вихованні та проживанні біля батька - не носить преюдиційного характеру.

Також, суд вказує на те, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Приватно-правовий інструментарій не повинен використовуватися учасниками сімейних відносин для уникнення виконання встановлених законом обов`язків. Зловживання правом і використання приватно-правового інструментарію всупереч його призначенню проявляється в тому, що: особа використовувала право на зло; наявні негативні наслідки (різного прояву) для інших осіб, держави (негативні наслідки являють собою певний стан, до якого потрапляють інші суб`єкти, чиї права безпосередньо пов`язані з правами особи, яка ними зловживає; цей стан не задовольняє інших суб`єктів; для здійснення ними своїх прав не вистачає певних фактів та/або умов: настання цих фактів/умов безпосередньо залежить від дій іншої особи; інша особа може перебувати у конкретних правовідносинах з цими особами, які потерпають від зловживання нею правом, або не перебувають); враховується правовий статус особи/осіб (особа перебуває у правовідносинах і як їх учасник має уявлення не лише про обсяг своїх прав, а і про обсяг прав інших учасників цих правовідносин та порядок їх набуття та здійснення; особа не вперше перебуває у цих правовідносинах або ці правовідносини є тривалими, або вона є учасником й інших аналогічних правовідносин). Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 10 лютого 2021 року у справі №754/5841/17.

Так, у зв`язку з повномасштабною збройною агресією російської федерації з 24 лютого 2022 року указом Президента в Україні введено воєнний стан, строк дії якого наразі продовжено до 03.02.2026 року.

Відповідно до пп.4 п.1 ч.1 ст.23 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» не підлягають призову на військову службу під час мобілізації жінки та чоловіки, які мають дитину (дітей) віком до 18 років, якщо другий з батьків такої дитини (дітей) помер, позбавлений батьківських прав, визнаний зниклим безвісти або безвісно відсутнім, оголошений померлим, відбуває покарання у місцях позбавлення волі, а також коли особа самостійно виховує та утримує дитину за рішенням суду або запис про батька такої дитини в Книзі реєстрації народжень здійснений на підставі частини першої статті 135 Сімейного кодексу України.

Окрім того, суд наголошує, що умови існування в державі воєнного стану, строк дії якого наразі продовжено до 03.02.2026р., можуть визначати домінування суспільного інтересу над приватним, що характерно для сучасної України, яка перебуває зараз в стані війни з росією.

Разом з тим, 19.11.2025р. через канцелярію суду від заявника надійшла заява, де він просить повернути заяву з додатками, а відтак, розглянувши заяву, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що така заява підлягає задоволенню, а заява - поверненню з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За змістом ч.ч.1,3 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно з ч.1 ст.43 ЦПК України учасники справи мають право, зокрема, подавати до суду заяви та клопотання.

Подання заяви про відкликання позову (заяви) є правом позивача (заявника), яке не може бути обмежено судом.

Відповідно до п.3 ч.4 ст.185 ЦПК України, позовна заява (заява) повертається у випадках, коли до постановлення ухвали про відкриття провадження у справі від позивача (заявника) надійшла заява про врегулювання спору або заява про відкликання позовної заяви.

Враховуючи наведене, а також те, що на момент подачі заяви про відкликання (повернення) заяви ухвалу про відкриття провадження у справі не було винесено, суддя вважає за можливе повернути заявнику подану ним позовну заяву (заяву), роз`яснивши при цьому, що повернення такої позовної заяви (заяви) не перешкоджає повторному зверненню із позовною заявою (заявою) до суду в порядку, встановленому законом, а відтак вимоги позивача підлягають задоволенню, та є обґрунтованими.

Згідно з п.6 ч.1 ст.353 ЦПК України ухвали суду першої інстанції про повернення заяви позивачеві (заявникові) можуть бути оскаржені в апеляційному порядку.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст.13,43,49,185,259-261,352-355 ЦПК України, ст.7 Закону України "Про судовий збір", суд-

У Х В А Л И В:

Матеріали заяви ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 майора ОСОБА_1 про роз`яснення рішення Виноградівського районного суду від 13.01.2025р. у цивільній справі №299/1779/22 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: орган опіки та піклування Королівської селищної ради про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини - повернути заявнику.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо даної справи в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України.

Головуючий Надопта А. А.