Провадження №2/523/6039/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" листопада 2025 р. м.Одеса

Пересипський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Далеко К.О.

за участю секретаря судового засідання Дяченко Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду №17 в м. Одеса, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини та дружини,

ВСТАНОВИВ:

22.07.2025 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, якою з урахуванням заяви про зміну предмету позову, просить:

- стягнути аліменти на її користь, на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття;

- стягнути кошти на її користь, на її утримання у розмірі частки з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дитиною трирічного віку.

Позивач обґрунтувала позовну заяву тим, що 23 грудня 2023 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, зареєстрований Суворовським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Одесі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб Серія НОМЕР_1 , актовий запис 1103. ІНФОРМАЦІЯ_2 від шлюбу народився син ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження Серії НОМЕР_2 . Наразі відповідач мешкає окремо, дитина мешкає із позивачем, перебуває на її утриманні. Відповідач добровільно не надає матеріальну допомогу на утримання дитини. З огляду на викладене, позивач просить стягнути аліменти на її користь на утримання сина у розмірі частини доходів відповідача. Також, на підставі ч. 2, 4 ст. 84 Сімейного кодексу України, позивач просить стягнути кошти на її утримання, у розмірі частини від усіх видів заробітку (доходу). Позивач зазначає, що наразі не перебуває у відпустці по догляду за сином до досягнення ним трирічного віку, отримує заробітну плату та допомогу на дитину у розмірі 860 гривень на місяць, чого недостатньо для її існування та утримання двох дітей, старша дитина, батьком якої відповідач не являється, навчається у 8-му класі Одеського ліцею №44 та перебуває на повному її утриманні, так як на підставі ст. 135 Сімейного кодексу України вона являється матір`ю одиначкою.

Ухвалою Пересипського районного суду м. Одеси від 01 серпня 2025 року позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та надано відповідачу строк для подання заперечень (відзиву) на позовну заяву.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 подала заяву про розгляд справи у її відсутність, наполягала на задоволенні позову, із урахуванням зміни предмета позову.

Відповідач ОСОБА_2 подав до суду заперечення проти позову, якими частково визнав позовні вимоги. Визнав позов в частині стягнення з нього аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 , у розмірі частки від усіх видів його заробітку. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог щодо утримання позивача до досягнення дитиною трирічного віку. Також, просив провести розгляд справи у його відсутність. Відповідач зазначив, що шлюб між сторонами ще не розірвано. Він утримує свого сина систематично, приймає активну участь у його житті та розвитку, слідкує за станом здоров`я сина, станом житлово-побутових умов, де він перебуває. Відповідач виконує свої батьківські обов`язки: одяг, продукти харчування, забезпечення комфортним житлом та усім іншим, аби це не суперечило та не заважало комфортному та безпечному розвитку та життю його дитини. Тобто, свідчення позивача не є правдивими. Відповідач щомісячно сплачує орендну платну за квартиру, в якій проживає його дружина з дітьми. Дитина від першого шлюбу його дружини також знаходиться на спільному утриманні, він досі сприймає її як свою рідну доньку. Відповідач часто проводить із дітьми час, забезпечує їм комфортне пересування містом та між містами, приймає участь у вихованні їх, та забезпеченні усім необхідним. Факт розлучення не став для відповідача приводом припинити забезпечення та утримання дітей. Фактично відповідач витрачає повністю свій дохід на утримання дитини та її матері. Позивач працює в тому ж відділі поліції №3 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області, що і відповідач, на посаді слідчого та отримує заробітну плату набагато вищу, ніж у відповідача, що дає позивачу змогу повноцінно утримувати себе. Єдиним джерелом доходів відповідача є його заробітна плата. Позивач використовує кошти, які отримує від держави, на сина, та кошти які їй надає відповідач, на утримання дитини, на задоволення власних потреб, а не на потреби дитини.

Згідно з вимогами ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно, повно, об`єктивно та безсторонньо оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, дійшов висновку що позовна заява підлягає частковому задоволенню,з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебувають у шлюбі з 23.12.2023 року, зареєстрованому Суворовським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , актовий запис №1103.

У провадженні Пересипського районного суду м. Одеси перебуває цивільна справа про розірвання шлюбу між сторонами.

Від шлюбу сторони мають спільну малолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Це підтверджується копією свідоцтва про народження, Серії НОМЕР_3 , виданого Суворовським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеси), актовий запис №599.

Малолітня дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом із матір`ю, позивачем ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Надаючи правову оцінку позовним вимогам ОСОБА_1 про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої, другої, статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Частинами 2, 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року (з наступними змінами та доповненнями) передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.

Згідно із статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;

3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

За положеннями ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Відповідно до положень ч.3 ст.70 ЗУ „Про виконавче провадження" загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків.

Пред`явлення до суду позову про стягнення аліментів вказує на те, що сторони як батьки дитини не досягли домовленості щодо способу виконання ними обов`язку утримувати дитину.

Позов до суду подано матір`ю, з якою проживає дитина, відтак право вибору способу стягнення аліментів належить саме ОСОБА_1 , вимоги якою заявлено про присудження аліментів у частці від доходу батька.

Таким чином, за рішенням суду кошти на утримання дитини ОСОБА_3 підлягають присудженню у частці від доходу батька.

Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, визначено статтею 182 СК України, частиною 1 даної норми матеріального права передбачено необхідність врахування, зокрема, наявності у платника аліментів інших дітей, непрацездатних батьків тощо.

Суд зазначає, що відповідач ОСОБА_2 в частині стягнення з нього аліментів на утримання сина, у розмірі частки від усіх доходів, фактично позовні вимоги визнав.

Відповідач працює у Відділі поліції №3 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області, може виконувати обов`язок по утриманню дитини, та сплачувати визначену суму аліментів, яка б забезпечувала необхідний життєвий процес та розвиток дитини.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не знаходиться в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів і ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини (Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 11.03.2020 року у справі №759/10277/18).

При ухваленні рішення про стягнення аліментів на дитину суд керується, насамперед, інтересами дитини, яка має право на достойний рівень матеріального забезпечення.

У разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я платника або одержувача аліментів, їх розмір може бути зменшено або збільшено за рішенням суду (ч.1 ст.192 СК України).

З огляду на викладене, вимоги позивача про стягнення з відповідача аліментів у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та до повноліття дитини, є виправданими, та підлягають задоволенню.

Згідно ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, тому аліменти слід присудити з 22.07.2025 року, тобто з дня пред`явлення позивачем вказаного позову

Надаючи правову оцінку позовним вимогам ОСОБА_1 про стягнення з відповідача коштів на її утримання, на підставі ч. 2 ст. 84 Сімейного кодексу України, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст. 84 ЦПК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років.

Відповідно до ч.4 ст. 84 ЦПК України, право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Судом встановлено, що малолітня дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом із матір`ю, позивачем ОСОБА_1 , активна участь відповідача у житті дитини, про яку він зазначає у запереченнях проти позову, не спростовує постійного проживання дитини разом із матір`ю.

Сторони визнають, що працюють у Відділі поліції №3 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області, на різних посадах.

Матеріали справи не містять доказів доходів сторін, жодна із сторін не скористалась своїм правом надання до суду доказів цьому.

В свою чергу, відповідно до ч.2 ст. 13 ЦПК України, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Предмет заявленого позову в частині стягнення коштів на утримання дружини, не дозволяє суду з власної ініціативи використовувати правові механізми передбачені ч.2 ст. 13 ЦПК України.

Позиція відповідача по справі в цій частині зводиться до відсутності правових підстав для стягнення з нього коштів на утримання позивачки, оскільки він добровільно утримує свого сина, надає допомогу дружині, орендує квартиру, в якій спільно проживає його дружина та дитина. Єдиним його доходом є заробітна плата, розмір якої є нижчим заробітної плати позивачки.

Виходячи з положень, які містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», при вирішенні питання щодо стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, суд бере до уваги стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; стан здоров`я та матеріальне становище отримувача аліментів, відсутність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, повнолітніх дітей; сімейний стан платника аліментів, наявність у платника аліментів зобов`язань зі сплати аліментів на дитину за рішенням суду, наявність нерегулярного, мінливого, невизначеного доходу.

Отже, аналіз даних положень сімейного законодавства України свідчить про право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку, незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини.

Аналіз вказаної норми дає підстави для висновку, що у дружини виникає право на отримання аліментів за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: проживання разом із їх спільною дитиною, яка не досягла трьох років, та наявність у чоловіка достатніх коштів на надання матеріальної допомоги (аліментів).

Аналогічний висновок міститься у постановах Верховного Суду від 21 січня 2022 року у справі №756/82/18, від 02 лютого 2022 року у справі №333/1701/18.

Згідно із статтею 5 Протоколу № 7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР (475/97-ВР) від 17 липня 1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання.

Відповідно до статті 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного до досягнення дитиною трирічного віку.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 27 травня 2020 року у справі № 712/4702/19 право на аліменти у дружини-матері може виникнути лише у разі достатнього матеріального забезпечення чоловіка, наявності у чоловіка достатніх коштів для надання дружині-матері спільної дитини матеріальної допомоги та стягуються за умови, що чоловік, до якого пред`явлено вимоги про надання утримання, спроможний надавати матеріальну допомогу.

За обставин даної справи, відповідач ОСОБА_2 не надав суду доказів неможливості надання матеріальної допомоги на утримання дружини, також не надано доказів самостійної оплати орендної плати за квартиру.

Відомості щодо доходів, наявності або відсутності у відповідача рухомого та нерухомого майна, іншого доходу, перебування на його утриманні інших дітей, непрацездатних батьків у матеріалах справи відсутні.

Також, позивачкою не надано, а матеріали справи не містять відомостей про розмір доходів відповідача які б свідчили, що він має об`єктивну можливість надавати матеріальну допомогу дружині у заявленому позивачкою розмірі.

Водночас, відповідачем не надано до суду доказів на підтвердження відсутності у нього можливості сплачувати аліменти на утримання матері дитини, що виходячи з приписів ч. 1 ст. 81 ЦПК України, є його процесуальним обов`язком, адже кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З огляду на викладене, суд дійшов висновків про стягнення з відповідача коштів на утримання позивачки, в порядку ч.2 ст. 84 ЦПК України, однак у розмірі 1/10 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, до досягнення дитиною трьох років, що буде розумним та справедливим по відношенню до сторін з об`єктивної можливості матеріального забезпечення та дійсних потреб. Суд враховує, щопозивачка працює, отримує дохід, при цьому відповідач паралельно із позивачкою приймає активну участь у житті та вихованні своєї дитини, при цьому жодна із сторін не надала суду доказів свого матеріального стану.

У разі отримання відповідачем іншого прибутку, позивач не позбавлена права звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів. Так само, у разі зміни матеріального стану чи збільшення суми відрахувань із доходу відповідача останній не позбавлений права звернутися до суду із позовом про зменшення аліментів.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).

Керуючись статтями 12,81,141,263-265,268,279,280-282 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини та дружини задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_5 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 ) аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частці від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 22.07.2025р. до досягнення дитиною повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_5 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 ) аліменти на утримання дружини, у розмірі 1/10 частки від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 22.07.2025р. до досягнення дитиною трьох років, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) на користь держави судовий збір в розмірі 1211,20 гривень.

В частині стягнення аліментів допустити негайне виконання рішення суду - у межах суми платежу за один місяць.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст рішення суду складено 01.12.2025 року.

Суддя: К.О. Далеко