Справа № 603/447/25
Провадження №2/603/272/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2025 рокум. Монастириська

Монастириський районний суд Тернопільської області у складі:

головуючого судді Пасічника А.З.,

при секретарі судового засідання Лучкович Н.В.,

за участі:

представника позивачки адвоката Андрусенка І.Я.,

відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя,

в с т а н о в и в:

Позивачка ОСОБА_2 , в інтересах якої діє представник адвокат Андрусенко І.Я. на підставі ордера на надання правничої допомоги серії ВО №1102665 від 25.04.2025, звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просить:

- у порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за нею право власності на 1/2 житлового будинку з належними до нього будівлями загальною площею 168,9 кв.м, житловою площею 89,1 кв.м, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 ;

- залишити у власності відповідача у порядку поділу спільного сумісного майна подружжя право власності на 1/2 житлового будинку з належними до нього будівлями загальною площею 168,9 кв.м, житловою площею 89,1 кв.м, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування заявлених вимог представник позивачки послався на те, що позивачка разом із відповідачем ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі з 16.07.1988, який рішенням Монастириського районного суду Тернопільської області від 11 червня 2025 року у справі №603/227/25 розірваний. За час перебування у шлюбі у сторін народились діти, а саме: син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які на даний час є повнолітніми. Сторони за час перебування у шлюбу набули спільне майно за таких обставин. 2 липня 1990 року рішенням зборів уповноважених членів колгоспу «Світанок» смт. Коропець Монастириського району ОСОБА_1 виділена земельна ділянка площею 0,06 га., під будівництво нового житлового будинку за рахунок земельної ділянки брата ОСОБА_5 в АДРЕСА_1 , та 29 вересня 1990 року рішенням виконкому Коропецької селищної ради народних депутатів Монастириського району Тернопільської області ОСОБА_1 дозволене будівництво нового житлового будинку на вказаній ділянці. Згідно відповіді Коропецької селищної ради від 14.05.2025 на цю земельну ділянку виготовлена технічна документація та присвоєний кадастровий номер :02:001:1425, а також земельна ділянка площею 0,2520 для ведення особистого селянського господарства кадастровий номер :02:001:1424. Відповідно до свідоцтва про право власності від 30.10.2001 житловий будинок з належними до нього будівлями загальною площею 168,9 кв.м., житловою площею 89,1 кв.м., який розташований за адресою АДРЕСА_1 зареєстрований на праві приватної власності за ОСОБА_1 . Представник звертає увагу на те, що зазначене майно було набуте за час спільного проживання сторін по справі за спільні кошти сім`ї, в інтересах сім`ї, оскільки сторони із дітьми проживали у вказаному будинку. Відповідач у добровільному порядку поділити майно, або сплатити позивачці компенсацію за її частку відмовляється, а тому вона змушена вирішити спір в судовому порядку.

Ухвалою Монастириського районного суду Тернопільської області від 20 серпня 2025 року відкрите провадження у справі та призначене підготовче судове засідання

08 вересня 2025 року ухвалою Монастириського районного суду Тернопільської області клопотання представника позивачки задоволене та витребувана інформація в Державної податкової служби у Тернопільській області про джерела/суми нарахованих доходів сторін за період з 01 січня 1991 року по теперішній час.

19 вересня 2025 року до матеріалів справи долучена інформація про доходи сторін у справі, яка надіслана Державною податковою службою у Тернопільській області на виконання ухвали суду від 08.09.2025.

07 листопада 2025 року ухвалою Монастириського районного суду Тернопільської області підготовче провадження у вказаній цивільні справі закрите, справа призначена до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні.

Позивачка ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, її представник адвокат Андрусенко І.Я. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підставі наведених в позовній заяві та просив їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 будучи присутнім в судовому засіданні позов визнав частково, зокрема вважає, що позивачці належить 1/4 житлового будинку, а решта - дітям та йому. Зазначив про те, що майно відносно якого існує спір дійсно набуте під час перебування у спільному шлюбі із позивачкою в інтересах сім`ї, зокрема його, дружини та дітей. Проте не згідний з тим, що такий будувався за спільні кошти. Вказав на те, що фактично будинок будували він та його батьки за власні кошти, проте будь-які докази на підтвердження вказаних обставин у нього відсутні. На запитання представника позивачки адвоката Андрусенка І.Я., чи пред`являли претензії батьки відповідача щодо компенсації витрачених коштів на будівництво житлового будинку, що за адресою: АДРЕСА_1 , відповідач зазначив повторно, що такий будувався в інтересах сім`ї, тому у його батьків відсутні будь-які вимоги щодо компенсації витрат на будівництво житлового будинку. Також відповідач ОСОБА_1 зазначив про те, що початок будівництва житлового будинку здійснювався до одруження, проживати в ньому з сім`єю почали з 2000 року. Вказав, що певний період часу відповідачка працювала за кордоном, за результатами чого передавала йому кошти в сумі 400-500 євро на місяць. На підставі наведеного просить позов задовольнити частково та визнати за позивачкою право власності на житловий будинок в розмірі , в решті вимог відмовити.

За результатами дослідження матеріалів справи судом встановлені такі обставини.

Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 16 липня 1988 року. Рішенням Монастириського районного суду Тернопільської області від 11 червня 2025 року (справа № 603/227/25) шлюб розірваний (рішення суду набрало законної сили 12 липня 2025 року).

За час перебування у шлюбі у сторін народились діти, а саме:

- ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що стверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , яке видане Стіжоцькою сільською Радою народних депутатів Шумського райвідділу ЗАГСу від 11 січня 1990 року;

- ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що стверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , яке видане Стіжоцькою сільською Радою народних депутатів Шумського району Тернопільської області від 10 січня 1993 року.

З копії виписки з протоколу №7 зборів уповноважених членів колгоспу «Світанок» смт. Коропець Монастириського району від 02 липня 1990 року ОСОБА_1 виділена земельна ділянка в кількості 0,06 га під будівництво на городі брата ОСОБА_5 в АДРЕСА_1 .

Також, з копії виписки із рішення №105 засідання виконкому Коропецької селищної Ради народних депутатів Монастириського району Тернопільської області від 29 вересня 1990 року ОСОБА_6 дозволене будівництво нового житлового будинку на новому місці на земельній ділянці брата ОСОБА_5 по АДРЕСА_1 .

У відповіді №169 від 14 травня 2025 Коропецька селищна рада повідомила про те, що ОСОБА_1 рішенням сесії Коропецької селищної ради №873 від 05.02.2015 наданий дозвіл на розробку технічної документації. Земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, площею 0,15 га по АДРЕСА_1 інвентаризована, тобто виготовлена технічна документація та їй присвоєний кадастровий номер :02:001:1415, а також земельна ділянка площею 0,2520 га для ведення особистого селянського господарства кадастровий номер :02:001:1424.

Згідно висновку про ринкову вартість об`єкта оцінки, ринкова вартість житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, загальною площею 198,7 м.кв., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , станом на 23.07.2025 складала 225 950,00 грн без урахування ПДВ.

Згідно свідоцтва про право власності, що видане на підставі рішення виконкому Коропецької селищної ради Монастириського району від 30.10.2001 року №256, видно, що житловий будинок з належними до нього будівлями, що за адресою АДРЕСА_1 , в цілому належить ОСОБА_1 на праві особистої власності.

Відповідно до паспорта громадянина серії НОМЕР_3 , який виданий Монастириським РВ УМВС України в Тернопільській області від 22 жовтня 1996 року, ОСОБА_2 з 23 листопада 1993 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . Відмітка про зняття з реєстрації відсутня.

В період з 06.10.1983 по 18.10.1988, з 28.01.1989 по 01.01.1994, з 05.07.1994 по 26.04.2004 ОСОБА_2 була працевлаштована на посадах продавця, що стверджується копією трудової книжки серії НОМЕР_4 , яка заведена 06.12.1983.

Відповідно до відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору громадян, які надані на виконання ухвали Монастириського районного суду Тернопільської області від 08 вересня 2025 року ГУ ДПС у Тернопільській області, видно, що:

-ОСОБА_1 в період з січня 1998 року по грудень 2002 року отримував доходи за основним місцем роботи в ДП «Івано-Франківський лісгосп»;

-ОСОБА_2 в період з січня 1998 року по грудень 2002 року отримувала доходи з управління соціального захисту населення Монастриської районної державної адміністрації;

-ОСОБА_1 в період з січня 2003 року по грудень 2007 року отримував доходи за основним місцем роботи в ДП «Івано-Франківський лісгосп», ТОВ «АІСЕ України» та з управління соціального захисту населення Монастриської районної державної адміністрації;

-Соляник Г.В. в період з січня 2003 року по грудень 2007 року отримувала доходи з управління соціального захисту населення Монастриської районної державної адміністрації;

-ОСОБА_1 в період з січня 2008 року по грудень 2012 року отримував доходи за основним місцем роботи в ПП «Генеза», ДП «Бучацький лісгосп» та Монастириський центр зайнятості;

-інформація про доходи ОСОБА_2 в період з січня 2008 року по грудень 2012 року відсутня;

-ОСОБА_1 в період з січня 2013 року по грудень 2017 року отримував доходи за основним місцем роботи в ДП «Бучацький лісгосп», філія «Міжнародний аеропорт Івано-Франківськ» ТОВ «Скорзонеза», Монастириський центр зайнятості;

-інформація про доходи ОСОБА_2 в період з січня 2013 року по грудень 2017 року відсутня;

-ОСОБА_1 в період з січня 2018 року по грудень 2022 року отримував доходи за основним місцем роботи в філія «Рубіж-авто» ТОВ «Українська автомобільна корпорація», КНП «Монастириська МЛ» ММР, ФГ «Овіс-Агро»;

-інформація про доходи ОСОБА_2 в період з січня 2018 року по грудень 2022 року відсутня;

-ОСОБА_1 в період з січня 2023 року по липень 2025 року отримував доходи за основним місцем роботи в ФГ «Овіс-Агро»;

-інформація про доходи ОСОБА_2 в період з січня 2023 року по липень 2025 року відсутня.

Вивчивши матеріали цивільної справи, дослідивши та оцінивши в судовому засіданні письмові докази в їх сукупності, встановивши таким чином фактичні обставини справи, суд дійшов таких висновків.

У відповідності до частини 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За змістом ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Поняття, зміст права власності та його здійснення закріплено у ст. ст. 316, 317, 319 ЦК України, аналіз яких свідчить, що право власності має абсолютний характер, його зміст становлять правомочності власника з володіння, користування і розпорядження належним йому майном. Забезпечуючи всім власникам рівні умови здійснення своїх прав, держава гарантує власнику захист від порушень його права власності з боку будь-яких осіб.

За загальним правилом власник самостійно розпоряджається своїм майном.

Розпорядження об`єктом спільної власності (часткової чи сумісної) має свої особливості.

Відповідно до ч. 1 ст.355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч. 1 та 3 ст. 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Згідно зі статтею 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно ч. ч. 1, 2 та 3 ст.65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

На підстав ч. 1 та 2 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою.

Відповідно до ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Аналогічні положення містяться у частині другій статті 372 ЦК України.

Згідно роз`яснень, наданих в п. 23 постанови пленуму ВСУ від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст.368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст.325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо.

Також, згідно висновку Верховного суду у справі №595/324/17, постанова від 12 червня 2019 року при вирішенні спорів про належність майна на праві спільної сумісної власності подружжю, суду в першу чергу належить встановити час набуття такого майна. При встановленні судом факту набуття майна у період шлюбу, на таке майно поширюється презумпція спільності майна подружжя. Факт набуття майна у період шлюбу доводить той із подружжя, який на нього посилається в обґрунтування своїх вимог про поділ такого майна. Спростовує презумпцію спільності майна подружжя той із подружжя, який заперечує, що майно набуте у період шлюбу є спільним сумісним майном.

Судом встановлено, що сторонами за час шлюбу спільно, в інтересах сім`ї був збудований житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , а відтак це нерухоме майно є спільною сумісною власністю подружжя. Разом з тим, право власності на такий зареєстроване за відповідачем ОСОБА_1 30 жовтня 2001 року.

Слід зазначити, що Верховний Суд в постановах від 27 січня 2020 року справі № 442/8047/16-ц та від 29 січня 2021 року справі № 161/14048/19 дійшов висновку, що якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя.

Частинами першою, четвертою статті 71 СК України передбачено, що майно, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України.

Частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Разом з тим у відповідності до вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як встановлено в судовому засіданні, позовні вимоги відповідачем визнаються частково. Відповідач ОСОБА_1 не заперечив факт набуття права власності на житловий будинок під час перебування у шлюбі із позивачкою та в інтересах сім`ї, водночас заперечив факт будівництва житлового будинку за спільні кошти, проте будь-яких доказів на підтвердження вказаних обставин суду не надав та просив суд визнати право власності за позивачкою на 1/4 житлового будинку, а решту частини будинку за ним та його дітьми, які є повнолітніми. Щодо забезпечення інтересів повнолітніх дітей, яке полягає у виділі частки майна, щодо якого існує спір відповідач не навів жодних аргументів, як і не надав жодних доказів того, що такий спосіб поділу буде в інтересах їхніх дітей та не порушуватиме інтересів його колишньої дружини.

Таким чином, зважаючи на вищенаведене, а також на те, що частки сторін у майні є рівними, беручи до уваги інтереси подружжя, інші обставини, що мають значення, суд вважає, що майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, слід поділити між ними, визнавши за ОСОБА_2 право власності на частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з ч. 1 ст.141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 142 ЦПК України повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову можливе, в тому числі, при визнанні позову відповідачем до початку розгляду справи по суті.

Як слідує з матеріалів справи, зокрема, платіжної інструкції № 0.0..1 від 28 липня 2025 року, позивачкою ОСОБА_2 при зверненні до суду з позовною заявою було сплачено судовий збір в сумі 1 213,00 грн.

Зважаючи на те, що позов задоволено, підстав для застосування ч.1 ст. 142 ЦПК України відсутні, з відповідача підлягають стягненню на користь позивачки 1 213,00 грн судового збору, сплаченого нею при поданні позову.

Керуючись ст. ст. 2, 4, 12, 13, 76-78, 81, 89, 141, 142, 206, 247, 258-268, 273, 352, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

у х в а л и в:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя - задовольнити.

В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 житлового будинку з належними до нього будівлями загальною площею 168,9 кв.м, житловою площею 89,1 кв.м, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 ;

Залишити у власності відповідача у порядку поділу спільного сумісного майна подружжя право власності на 1/2 житлового будинку з належними до нього будівлями загальною площею 168,9 кв.м, житловою площею 89,1 кв.м, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати по справі в розмірі 1 213 (одну тисячу двісті тринадцять) грн 00 коп. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Тернопільського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників справи:

Позивачка: ОСОБА_2 , адреса проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 .

Відповідач: ОСОБА_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 .

Головуючий суддя А.З. Пасічник