Справа № 930/3209/24
Провадження №2/930/285/25
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13.10.2025 року м.Немирів
Немирівський районний суд Вінницької області в складі:
головуючої судді Войницької Т.Є.,
за участі секретаря судового засідання Вакар Г.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,-
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.
Позов обґрунтований тим, що у 2019 році між позивачем та відповідачем було укладено договір позики, згідно з яким позивач передав відповідачу у позику 386 літрів дизельного пального.
Предметом позики було саме пальне, а не його грошовий еквівалент.
Умовами договору передбачалося повернення позиченого пального у такій самій кількості та якості.
На підтвердження здійснення вказаного правочину відповідач ОСОБА_2 власноручно написав письмову розписку, згідно змісту якої він дійсно зобов`язався повернути позивачу вказане дизельне пальне до 20 червня 2021.
Проте, станом на дату подання цієї позовної заяви, ОСОБА_2 не виконав взятого на себе зобов`язання та не повернув борг.
Багаторазові звернення позивача до відповідача з проханням повернути позичене дизельне пальне залишалися безрезультатними.
Позивач вважає, що він передав пальне з метою подальшого використання у господарській діяльності, тому саме його повернення в натуральній формі є єдиним способом ефективного захисту порушеного права.
Повернення боргу у формі грошових коштів, виходячи з цін, що діяли у 2019 році, несправедливо зменшить фактичну цінність позиченого майна та створить майнові збитки для позивача.
Таким чином, як зазначає позивач, повернення дизельного пального у натурі відповідає не лише умовам укладеної домовленості, але й нормам законодавства, яке регулює зобов`язання за договорами позики.
У зв`язку із даними обставинами, позивач звернувся з даним позовом в суд.
У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з підстав, зазначених у позові.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання повторно не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи.
Відповідно до ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або, якщо зазначені ним причини визнані судом неповажними, суд може ухвали заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
За таких обставин, приймаючи до уваги, що позивач цього не заперечує, суд ухвалив по справі провести заочний розгляд справи.
Суд, заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку.
Судом встановлено, що між сторонами виник спір щодо виконання договору позики.
20.04.2021 року позивач надав відповідачу в борг 386 л. дизельного палива строком до 20.06.2021 року. На підтвердження укладення договору позики та отримання дизельного палива відповідачем видано розписку, у якій ОСОБА_2 зобов`язувався повернути до 20.06.2021 дизельне паливо або грошові кошти.
Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Зобов`язання виникають у тому числі з договорів.
Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання не допускається.
Згідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору.
Відповідно до вимог ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання чи виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Статтею 1046 ЦК України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками, ст. 1046 ЦК України.
Відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Відповідно до ст.1049 ЦК України, Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.
Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).
Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) вказано, що: «за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику».
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 723/304/16-ц (провадження № 14-360цс19) зазначено, що: «за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки».
Представлена позивачем розписка про отримання відповідачем позики містить дані щодо особи позичальника та позикодавця, часу отримання позики, розміру отриманої позики, дати повернення позики, тому є письмовим документом, що підтверджує факт укладення договору позики, його умови, посвідчує факт отримання відповідачем позики саме у позивача.
Позивачем висунута вимога про повернення переданих речей у позику, відповідачем факт укладення угоди не оспорений, доказів належного виконання угоди не представлено.
Позивачем надано докази того, що відповідач отримав від позивача 386 літрів дизельного палива та зазначено обов`язок їх повернути до 20.06.2021, а відповідачем не надано належних та допустимих доказів належного виконання прийнятого на себе зобов`язання.
Таким чином стягненню з відповідача підлягає борг в розмірі 386 літрів дизельного палива.
Щодо відшкодування вартості пального у разі неможливості повернення пального в натурі суд зазначає наступне.
Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.
Відповідно до ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. У свою чергу під збитками законодавець у ст. 22 ЦК України розуміє витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.
Збитки визначаються з урахуванням ринкових цін, що існували на день добровільного задоволення боржником вимоги кредитора у місці, де зобов`язання має бути виконане, а якщо вимога не була задоволена добровільно - у день пред`явлення позову, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ринкові ціни, що існували на день ухвалення рішення відповідно до ч.3 ст. 623 ЦК України.
На думку суду, позикодавець має отримати рішення про присудження відшкодування, реальна грошова цінність якого є адекватною економічній ситуації в суспільстві та цінності відповідних матеріальних благ на момент ухвалення судом відповідного рішення, при ухваленні рішення про стягнення збитків, оскільки суд має найбільш повно відновити порушене право позикодавця.
Таким чином, щодо стягнення вартості пального, суд дійшов висновку про необхідність стягнення вартості за ринковими цінами на день ухвалення рішення.
Враховуючи, що, ОСОБА_1 , як позикодавець, може понести збитки у разі неможливості повернення дизельного пального в натурі та стягнення з ОСОБА_2 вартості пального за ринковими цінами у день пред`явлення позову, суд дійшов висновку, про необхідність зобов`язання ОСОБА_2 у разі неможливості повернення ОСОБА_1 пального в натурі, компенсувати вартість дизельного пального за ринковими цінами, що існували на день ухвалення рішення, що відповідатиме загальним принципам повного відшкодування збитків, справедливості, добросовісності та розумності.
Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи ч.1 ст.141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути із відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 1211,20 грн.
Позивач у позові просив стягнути з відповідача понесені судові витрати на правничу допомогу у розмірі 6 000 грн.
Відповідно до ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
У відповідності до п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.
Згідно з ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
У матеріалах справи наявна квитанція RC_H2BIM765BHBDDLXQ1N3IY від 16.12.2024 року про сплату ОСОБА_1 адвокату Футуймасу В.А. за юридичні послуги кошти в розмірі 6000 грн., договір про надання правничої допомоги від 09.12.2024, акт виконаних робіт (надання послуг) та розрахунок вартості послуг адвоката від 09.12.2024.
Дослідивши подані докази, суд дійшов висновку про необхідність стягнути з відповідача на користь позивача, витрати на правничу допомогу.
На підставі викладеного та керуючись ст. 192, 202, 207, 509, 525, 526, 610, 1046, 1047, 1049 ЦК України, ст. 81, 137, 141, 223, 258, 259, 263, 273, 280, 354, 355 ЦПК України,
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики задовольнити.
Зобов`язати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повернути ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 368 літрів дизельного пального, які були передані у позику.
У випадку неможливості повернення пального в натурі компенсувати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вартість пального за ринковими цінами на день ухвалення рішення суду.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , сплачений позивачем судовий збір в сумі 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок та витрати за надання правничої (правової) допомоги у розмірі 6000 (шість тисяч) гривень.
Заочне рішення може бути переглянуте Немирівським районним судом Вінницької області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Апеляційна скарга на рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення безпосередньо до Вінницького апеляційного суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Сторони у справі :
позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , адреса проживання: АДРЕСА_2 ;
відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 .
Суддя Т. Є. Войницька