ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 676/4432/25

Провадження № 22-ц/820/2470/25

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Спірідонової Т.В. (суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Костенка А.М.,

секретар судового засідання Кошельник В.М.,

за участю: представника апелянтки адвоката Худняка В.А.,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу №676/4432/25 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , яка подана її представником адвокатом Худняком Віктором Анатолійовичем, на рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 01 жовтня 2025 року, в складі судді Пилипенко І.О., за позовом ОСОБА_1 до Староушицької селищної ради Кам`янець-Подільського району Хмельницької області, Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області про визнання права на земельну частку (пай),

встановив:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

В червні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати за нею право на земельну частку (пай) у розмірі 2,00 умовних кадастрових гектарів за межами с. Рункошів, Кам`янець-Подільського району, Хмельницької області із земель колишнього колгоспу «Садовий» с. Рункошів, Кам`янець-Подільського району, Хмельницької області.

В обґрунтування своїх вимог позивачка вказала, що з 01 серпня 1993 року перебувала у трудових відносинах із колгоспом «Садовий» с. Рункошів Кам?янець-Подільського району Хмельницької області. Відповідно до Указу Президента «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» №720/95 від 08 серпня 1995 року землі (сільськогосподарські угіддя) колективної власності колгоспу «Садовий» у 1995 року також підлягали паюванню. Всього до пайового фонду, який перебував в колективній власності і підлягав розпаюванню, увійшло 972,5 гектарів землі. Відповідно до пункту 2 Указу Президента «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» №720/95 від 08 серпня 1995 року право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства. Проте, позивачка не була включена до списку, що додається до державного Акту на право колективної власності на землю, відповідно, не отримала сертифікат і в подальшому не отримала належну їй земельну ділянку в приватну власність.

Згідно з протоколом загальних зборів членів колгоспу «Садовий» №2 від 11 лютого 2000 року в результаті реорганізації колгосп «Садовий» перейменовано на СГК «Рункошівський».

Ліквідаційна комісія СГК «Рункошівський» с. Рункошів, Кам`янець-Подільського району Хмельницької області видала ОСОБА_1 довідку №11 від 05 травня 2021 року про те, що вона дійсно працювала в даному колгоспі на різних роботах з 01 серпня 1993 року, отримувала заробітну плату та їй зараховувався трудовий стаж в колгоспі «Садовий» та СГК «Рункошівський», який є його правонаступником з серпня 1993 року по березень 2005 року включно. Крім того, ОСОБА_1 в даний період перебувала у декретній відпустці у зв`язку з народженням дітей, а тому не мала можливості реалізувати своє право на отримання земельної частки (паю) у період розпаювання земель колективної власності колгоспу «Садовий» у 1995-1996 роках.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 01 жовтня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач пропустила строк позовної давності на звернення до суду, оскільки вона, як член колгоспу «Садовий», повинна була дізнатись про порушення свого права на земельну частку (пай) з часу видачі спілці селян «Садова» (1995 рік) акту про право колективної власності на землю.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 01 жовтня 2025 року та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

Узагальнення доводів апеляційної скарги

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд безпідставно застосував наслідки спливу строку позовної давності, неправильно визначив момент виникнення права на позов та дійшов передчасного висновку про відмову у задоволенні позову. Суд дійшов помилкового висновку про необхідність застосування з власної ініціативи строку позовної давності, а також необґрунтовано пов`язав початок перебігу позовної давності з датою видачі державного акта на право колективної власності на землю (1995 рік), не з`ясувавши, коли саме позивачка дізналась або могла дізнатись про її невключення до списку осіб, яким надано земельні частки (паї).

ОСОБА_1 фактично мала право на земельну частку (пай), оскільки була включена до списків членів селянської спілки (колгоспу), які мали право на земельну частку, однак не була включена з невстановлених причин до списку осіб, доданого до державного акту на право колективної власності на землю. Лише при отриманні представником позивачки від Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області в квітні 2025 року копії відповідного державного акту та списків членів селянської спілки позивачка обґрунтовано дізналась про порушення її права. Факт роботи позивачки у колгоспі не може бути доказом її обізнаності про порушення її права, оскільки не свідчить про те, що особі було відомо про зміст державного акту чи долученого до нього списку громадян-членів колгоспу.

Твердження суду про пропуск строку близько 30-ти років на звернення до суду також не відповідає дійсності, оскільки ОСОБА_1 не мала об`єктивної можливості знати про порушення свого права, а дізналась про це лише з процедури оформлення документів для отримання земельної частки (паю).

Процесуальні дії апеляційного суду

Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 28 жовтня 2025 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та ухвалою від 04 листопада 2025 року справу призначено до апеляційного розгляду.

Узагальнені доводи та заперечення учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу Головне управління Держгеокадастру у Хмельницькій області просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Зазначає, що Законом України від 10 липня 2018 року, який набрав чинності 01 січня 2019 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні», внесено зміни до розділу «Перехідних положень» Земельного кодексу України доповнивши пункт 21 такого змісту: установити, що з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні» землі колективних сільськогосподарських підприємств, що припинені (крім земельних ділянок, які на день набрання чинності зазначеним Законом перебували у приватній власності), вважаються власністю територіальних громад, на території яких вони розташовані.

Згідно із частинами першою, другою статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Головне управління Держгеокадастру у Хмельницькій області та його структурні підрозділи не є розпорядником спірної земельної ділянки та не здійснювали діяльності, спрямованої на порушення законних прав позивачки.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 адвокат Худняк В.А. вимоги апеляційної скарги підтримав з підстав, наведених в ній.

Апелянтка ОСОБА_1 про дату, час і місце слухання справи належним чином повідомлена, в судове засідання не з`явилась, про причини неявки не повідомила.

Відповідач Головне управління Держгеокадастру у Хмельницькій області про дату, час і місце слухання справи належним чином повідомлений, представник відповідача в судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив.

Відповідач Староушицька селищна рада Кам`янець-Подільського району Хмельницької області про дату, час і місце слухання справи належним чином повідомлена, представник відповідача подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності.

Заслухавши пояснення представника апелянтки, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Мотивувальна частина

Встановлені фактичні обставини справи

Встановлено, що відповідно до витягу з протоколу загальних зборів членів колгоспу «Садовий» від 01 серпня 1993 року №3 ОСОБА_1 (прізвище до шлюбу ОСОБА_2 ), 1975 року народження, прийнято в члени колгоспу «Садовий» с. Рункошів.

Відповідно до довідок №11 від 05 травня 2021 року та №3 від 27 лютого 2023 року, виданих ліквідаційною комісією СГК «Рункошівський» ОСОБА_1 дійсно працювала в даному господарстві на різних роботах з 01 серпня 1993 року (протокол №6 від 01 серпня 1993 року по 17 вересня 2005 року, протокол №5 від 17 вересня 2005 року).

З копії трудової книжки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вбачається, що 15 червня 1993 року вона була прийнята на роботу до СГК «Рункошівський» різноробочою. 17 вересня 2005 року звільнена за згодою сторін на підставі пункту 1 статті 36 КЗпП України. Відповідно до відомостей про роботу ОСОБА_1 в період з 1993 року по 2005 рік працювала в СГК «Рункошівський» на посадах різноробочої.

Відповідно до довідки №4 від 27 лютого 2023 року, виданої ліквідаційною комісією СГК «Рункошівський», 15 лютого 1992 року відбулося роз`єднання колгоспу ім. Суворова с. Грушка, в результаті роз`єднання колгоспу ім. Суворова утворено два господарських колгоспи «Садовий» с. Рункошів та СГК «Грушецький» с. Грушка. Згідно з протоколом загальних зборів членів колгоспу «Садовий» №2 від 11 лютого 2000 року в результаті реорганізації колгосп «Садовий» перейменовано на СГК «Рункошівський», останній є правонаступником вище вказаних організацій. На даний час СГК «Рункошівський» припинив свою господарську діяльність і знаходиться в стадії ліквідації.

Згідно з копією державного акту на право колективної власності на землю від 25 грудня 1995 року серії ХМ№028 спілці селян «Садова» с. Рункошів Грушківської сільської ради, як власнику землі передано у колективну власність 972,5 гектарів землі в межах згідно з планом. Землю передано у колективну власність для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, відповідно до рішення Грушківської сільської ради народних депутатів від 23 березня 1993 року №13.

Відповідно до відповіді Головного Управління Держгеокадастру у Хмельницькій області від 14 квітня 2025 року №29-22-0501-1461/2-25 згідно з Державним актом на право колективної власності на землю від 25 грудня 1995 року серії ХМ №028, виданого спілці селян «Садова» с. Рункошів для ведення товарного сільськогосподарського виробництва зареєстрованого в книзі записів державних актів на право колективної власності на землю 25 грудня 1995 року за №28 ОСОБА_3 у списках громадян, які мають право на земельну частку пай, відсутня. Сертифікат на право на земельну частку пай по спілці селян «Садова» с. Рункошів на ім`я ОСОБА_3 не видався.

Згідно з відповіді Головного Управління Держгеокадастру у Хмельницькій області від 22 квітня 2025 року №29-22-0501-1566/2-25 вбачається, що відповідно до книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку пай, що видаються Кам`янець-Подільською райдержадміністрацією по спілці селян «Садова» с. Рункошів Кам`янець-Подільського району, Хмельницької області, розмір земельної частки паю, становить 2,00 в умовних кадастрових гектарах.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно із частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно із частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з частиною першою статті 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05 червня 2003 року №899-IV основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією.

Частиною 9 статті 5 ЗК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому частинами шостою і сьомою статті 6 цього Кодексу.

Згідно з частиною 1 статті 22 ЗК України (в , чинній на час виникнення спірних правовідносин), право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право.

Пунктом 1 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» (далі Указ №720/95) встановлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства.

Відповідно до пункту 2 Указу №720/95 право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Згідно зі ст.ст. 22, 23 ЗК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) та Указу №720/95 особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: 1) перебування в членах КСП на час паювання; 2) включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; 3) одержання КСП цього акта.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства (далі КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку.

Позови громадян, пов`язані з паюванням земель (зокрема, про визнання права на земельну частку (пай), її розмір, незаконність відмови у видачі сертифіката, виділення паю в натурі), можуть бути предметом розгляду у судах. Відповідачами в таких справах є КСП, сільськогосподарські кооперативи, районна державна адміністрація, яка затверджувала розмір паю, вирішувала питання про видачу сертифіката, а також виконавчий орган чи орган місцевого самоврядування, що має вирішувати питання про виділення земельної частки (паю) в натурі, тощо.

Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку.

За змістом пункту 6 «Прикінцеві і перехідні положення» ЦК України правила цього Кодексу щодо позовної давності стосуються тільки тих позовів, строк пред`явлення яких, встановлений попереднім законодавством, не сплив до 01 січня 2004 року. Якщо ж строк позовної давності закінчився до зазначеної дати, то до відповідних відносин застосовуються правила про позовну давність, передбачені ЦК УРСР 1963 року.

Відповідно до статей 71, 75 ЦК УРСР (на час виникнення спірних правовідносин) загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено, встановлюється тривалістю в три роки і позовна давність застосовується судами незалежно від заяви сторін.

Статтею 80 ЦК УРСР встановлено, що закінчення строку позовної давності до пред`явлення позову є підставою для відмови в позові. Якщо суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Аналогічні вимоги у статтях 257, 261, 267 ЦК України.

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Заявник повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого статтею 81 ЦПК України, про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Так, відповідно до положень статті 76 ЦК УК УРСР перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа довідалася або повинна була довідатися про порушення свого права.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 у період з 15 червня 1993 року по 17 вересня 2005 року працювала різноробочою у СГК «Рункошівський».

15 лютого 1992 року відбулося роз`єднання колгоспу ім. Суворова с. Грушка, в результаті цього було утворено два господарських колгоспи «Садовий» с. Рункошів та СГК «Грушецький» с. Грушка. Згідно з протоколом загальних зборів членів колгоспу «Садовий» №2 від 11 лютого 2000 року в результаті реорганізації колгосп «Садовий» перейменовано на СГК «Рункошівський», який є його правонаступником. Протоколом загальних зборів членів колгоспу «Садовий» від 01 серпня 1993 року №3 ОСОБА_4 прийнято в члени колгоспу «Садовий» с. Рункошів.

Відповідно до відповіді Головного Управління Держгеокадастру у Хмельницькій області від 14 квітня 2025 року згідно з Державним актом на право колективної власності на землю від 25 грудня 1995 року серії ХМ№028, виданим спілці селян «Садова» с. Рункошів, затверджено список осіб, які мають право на майновий пай з визначенням розміру майнової частки (паю), на підставі якого видавалися майнові сертифікати членам підприємства. Однак, ОСОБА_1 у списках громадян на одержання земельної частки (паю) підприємства, відсутня.

Право на позов у ОСОБА_1 виникло з 25 грудня 1995 року після видачі спілці селян «Садова» с. Рункошів державного акта на землю.

З позовом до суду ОСОБА_1 звернулася у 2025 році, тобто зі спливом 30 років та з пропуском встановленого законодавством строку звернення до суду з цим позовом, оскільки позивачка про порушення своїх прав повинна була дізнатися в момент, коли почалося розпаювання земель колишніх колгоспників. Зокрема, позивачка як член КСП повинна була дізнатись про порушення свого права на земельну частку (пай) з часу видачі спілці селян «Садова» с. Рункошів (1995 рік) акта на право колективної власності на землю. Однак у передбачений законом строк не звернулась до суду з вказаними вимогами.

Такий висновок узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 19 квітня 2023 року у справі №188/1842/21, від 31 липня 2024 року у справі №154/3572/21, від 07 листопада 2025 року у справі №597/856/20.

Звертаючись у 2025 році до суду з цим позовом, позивачка не навела обґрунтованих підстав для визнання поважними причин пропуску позовної давності для звернення до суду.

З огляду на викладене, трирічний строк позовної давності, встановлений статтею 71 ЦК Української РСР, минув до набрання чинності ЦК України 2003 року, що є підставою для відмови у задоволенні позову. За положеннями статті 75 ЦК Української РСР суд зобов`язаний застосувати наслідки спливу позовної давності без подання відповідної заяви іншими сторонами спору.

Схожий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 21 грудня 2022 року у справі №654/2630/20.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі №907/50/16 вказано, що можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів (статті 15, 16, 20 ЦК України), за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знати про посягання на права. Аналіз статті 261 ЦК України дає підстави для висновку, що початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов.

З часу видачі Державного акта на право колективної власності на землю позивачка могла дізнатися про порушення свого права та звернутися до суду в установлений законом строк.

Схожий за змістом висновок викладено в постанові Верховного Суду від 06 грудня 2023 року у справі №190/391/22.

Встановивши, що позивачка звернулася до суду з пропуском позовної давності й поважних причин її пропуску не навела, суд першої інстанції зробив правильний висновок про відмову в позові.

Таким чином, рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги немає.

Висновки суду апеляційної інстанції

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобовязує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до частини 1 статті 375 ЦПК України апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Встановивши фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, суд першої інстанції ухвалив рішення суду з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.

Судові витрати

За правилами частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 389, 390 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана її представником адвокатом Худняком Віктором Анатолійовичем, залишити без задоволення.

Рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 01 жовтня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 01 грудня 2025 року.

Судді: Т.В. Спірідонова

Р.С. Гринчук

А.М. Костенко