Справа № 706/273/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 грудня 2025 року м.Христинівка

Христинівський районний суд Черкаської області в складі: головуючого судді Орендарчука М.П., за участю секретаря Пізняк Т.В., за участі представника позивача: ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2 , представника відповідача ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Христинівка за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Христинівської міської ради Черкаської області про визнання незаконними та скасувати рішень Христинівської міської ради від 23.12.2021 року, № 12-1/93-VIII, від 23.12.2021 року, № 12-1/94-VIII, скасування державної реєстрації земельних ділянок, площею 1,4305 гектара, цільове призначення - 01.03 Для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :03:004:0291. земельної ділянки площею 1,4305 гектара, цільове призначення - 01.03 Для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :03:004:0292,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до Христинівського районного суду Черкаської області із позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Христинівської міської ради Черкаської області, та просив суд:

визнати незаконними та скасувати рішення Христинівської міської ради від 23.12.2021 року, № 12-1/93-VIII, від 23.12.2021 року, № 12-1/94-VII,

скасування державну реєстрації земельних ділянок площею 1,4305 гектара, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :03:004:0291, земельної ділянки площею 1,4305 гектара, кадастровий номер :03:004:0292.

стягнути судові витрати.

В обґрунтування позову зазначено, що позивачу ОСОБА_2 було видано Державний акт про право приватної власності на землю від 08.09.2000 року.

Зазначеним вище Актом підтверджено набуття ОСОБА_2 у власність земельної ділянки площею 2,87 гектарів, що розташована на території Розсішківської сільської ради Христинівського району Черкаської області. Землю передано для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

У 2023 році ОСОБА_2 було замовлено виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж зазначеної вище земельної ділянки в натурі (на місцевості) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (01.01), площа 2,8700 гектарів, яку, після виготовлення, було подано державному кадастровому реєстратору.

Проте, Рішенням Державного кадастрового реєстратора Відділу № 1 Управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області № В-023 від 19.10.2023 року за результатами розгляду заяви ОСОБА_2 про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру від 17.10.2023 року (реєстраційний номер ЗВ-023) разом з доданими до неї документами було відмовлено у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру з наступних підстав: «Розташування в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини.» Крім того, зазначеним вище рішенням Державного кадастрового реєстратора було рекомендовано Позивачу усунути перетин земельної ділянки Позивача з ділянками: - кадастровий номер :03:004:0292, площею 1,4305 гектара, площа якої співпадає із ділянкою Позивача на 49,8464 %, що відповідає площі 1,43 гектара від земельної ділянки Позивача. - кадастровий номер :03:004:0291, площею 1,4305 гектара, площа якої співпадає із ділянкою Позивача на 49,8449 %, що відповідає площі 1,43 гектара від земельної ділянки Позивача.

Позивачем на адресу Виконавчого комітету Христинівської міської ради було направлено звернення із проханням скасувати рішення про виділення у приватну власність земельних ділянок із кадастровими номерами :03:004:0292 та :03:004:0291.

Листом від 10.10.2023 року, № 161-04-33 за підписом Христинівського міського голови для вирішення вказаного питання ОСОБА_2 було рекомендовано звернутися до суду.

У відповідь на адвокатський запит Христинівською міською радою було надано копії рішень: від 23.12.2021 року, № 12-1/93-VIII, 23.12.2021 року, № 12-1/93-VIII, якими громадянам ОСОБА_4 (Відповідач-1) та ОСОБА_5 (Відповідач-2) було надано дозвіл на виготовлення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства у с. Розсішки, в адміністративних межах Христинівської ТГ, Уманського району Черкаської області.

Зазначені вище земельні ділянки щодо яких розроблялися проекти землеустрою із кадастровими номерами :03:004:0292 та :03:004:0291 відповідачів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 розташовані на земельній ділянці, належній відповідно до Акту Позивачу на праві приватної власності. Тобто, проектами землеустрою, розробленими для ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , земельну ділянку позивача фактично поділено навпіл.

Враховуючи вище викладене, Позивача фактично було позбавлено можливості зареєструвати власну земельну ділянку з присвоєнням кадастрового номера, право на яку належить Позивачу на праві власності на підставі акта про право приватної власності на землю від 08.09.2000 року.

Таким чином, рішеннями Христинівської міської ради від 23.12.2021 року, № 12-1/93-VIII та від 23.12.2021 року, № 12-1/93-VIII було порушено право власності Позивача на земельну ділянку, у зв`язку із чим вказані рішення повинні бути визнані незаконними та скасовані, а записи про державну реєстрацію (записи) щодо вказаних вище земельних ділянок також повинні бути скасовані.

Позивач є власником земельної ділянки площею 2,8700 гектарів, що підтверджується Державним актом про право приватної власності на землю від 08.09.2000 року. Причиною звернення до суду із цим позовом є факт порушення прав Позивача, як власника земельної ділянки, адже всю належну Позивачу на праві власності земельну ділянку, оскаржуваними рішеннями органу місцевого самоврядування «фактично» поділено навпіл, з подальшою метою передати земельну ділянку Позивача у власність іншим особа, а саме ОСОБА_4 , ОСОБА_5 .

Відповідачі відзив на позовну заяву не подали.

В судовому засіданні представник позивача та позивач підтримали позовну заяву, з підстав викладених у ній, просила позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В судовому засіданні представник відповідача Христинівської міської ради Черкаської області позов не визнав, покликавшись на те, що вищевказані рішення були прийняті на підставі розробленої документації із землеустрою щодо відведення земельних ділянок з кадастровими номерами :03:004:0291 та :03:004:0292 ОСОБА_6 , який і несе за неї відповідальність.

В судовому засіданні відповідачі ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , щодо прийняття рішення покликались на думку суду.

Норми права, які підлягають застосуванню при вирішенні спору та мотиви, з яких виходить суд при ухваленні рішення.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачено статтею 16 ЦК України.

Згідно із статтею 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставах, в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до положень статті 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з частиною першою статті 4, частиною першою статті 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до пункту «б» частини першої статті 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

Статтею 116 ЗК України передбачено підстави набуття права на землю із земель державної та комунальної власності.

Згідно із частинами першою-третьою статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі, зокрема, одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Статтею 118 ЗК України встановлено порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами.

Відповідно до частини першої статті 122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Статтями 22-23 ЗК України 1990 року, чинного на час видачі Позивачу державного акта про право приватної власності на землю від 08.09.2000 року, встановлено, що право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання державного акту.

Згідно зі статтею 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Статтею 126 ЗК України передбачено, що державний акт є документом, що посвідчує право власності на земельну ділянку, надану у власність відповідним рішенням.

Частиною першою статті 79-1 ЗК України встановлено, що формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Державна реєстрація земельних ділянок здійснюється у Державному земельному кадастрі в порядку, встановленому Законом (стаття 202 ЗК України).

Частинами першою, другою статті 152 ЗК України визначено, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю.

Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Частиною третьою статті 152 ЗК України визначено способи захисту прав на землю. Проте, визначений перелік не є вичерпним.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Аналіз вказаних норм вказує на можливість захисту права осіб на землю у будь-який спосіб, якщо такий спосіб є ефективним та не суперечить вимогам Закону.

Частиною першої статті 1 Закону України «Про Державний земельний кадастр» яка кореспондується з положеннями статті 193 ЗК України визначено поняття Державного земельного кадастру, відповідно до якого - це єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах кордонів України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами.

Статтею 3 Закону України «Про Державний земельний кадастр» визначено, що Державний земельний кадастр базується на таких основних принципах: об`єктивності, достовірності та повноти відомостей у Державному земельному кадастрі; внесення відомостей до Державного земельного кадастру виключно на підставі та відповідно до цього Закону тощо.

Згідно зі статтею 21 Закону України «Про Державний земельний кадастр» відомості про межі земельної ділянки вносяться до Державного земельного кадастру: на підставі відповідної документації із землеустрою щодо формування земельних ділянок - у випадках, визначених статтею 79-1 ЗК України, при їх формуванні; на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) - у разі встановлення (відновлення) меж земельної ділянки за її фактичним використанням відповідно до статті 107 ЗК України; на підставі проектів землеустрою щодо впорядкування існуючих землеволодінь - у разі зміни меж суміжних земельних ділянок їх власниками.

Відповідно до пункту 2 розділу VII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Державний земельний кадастр» земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера. У разі якщо відомості про зазначені земельні ділянки не внесені до Державного реєстру земель, їх державна реєстрація здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за заявою їх власників (користувачів земельної ділянки державної чи комунальної власності).

Стаття 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» регулює питання державної реєстрації земельних ділянок. Вказана стаття передбачає порядок реєстрації земельних ділянок, перелік документів, які подаються для реєстрації земельної ділянки (частина четверта), підстави для відмови у здійсненні державної реєстрації земельної ділянки (частина шоста) та випадки скасування державної реєстрації земельної ділянки Державним кадастровим реєстратором (частина десята).

Зокрема, частиною шостою цієї статті передбачено, що підставою для відмови у здійсненні державної реєстрації земельної ділянки є: розташування земельної ділянки на території дії повноважень іншого Державного кадастрового реєстратора; подання заявником документів, передбачених частиною четвертою цієї статті, не в повному обсязі; невідповідність поданих документів вимогам законодавства; знаходження в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини.

Частинами другою, десятою статті 55 Закону України «Про землеустрій» встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) включає, зокрема, рішення органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою (у випадках, передбачених законом); матеріали польових топографо-геодезичних робіт; план меж земельної ділянки, складений за результатами зйомки, на якому відображаються зовнішні межі земельної ділянки із зазначенням власників (користувачів) суміжних земельних ділянок, усі поворотні точки меж земельної ділянки, лінійні проміри між точками на межах земельної ділянки, межі вкраплених земельних ділянок із зазначенням їх власників (користувачів).

Статтею 99 ЗК України в редакції, чинній на момент набуття Позивачем у власність земельної ділянки, визначено призначення землеустрою, зокрема, встановлено, що землеустрій включає систему заходів, спрямованих на здійснення положень земельного законодавства, рішень Рад народних депутатів щодо організації використання та охорони земель.

Відповідно до статті 100 ЗК України в редакції, чинній на момент набуття Позивачем у власність земельної ділянки, землеустрій передбачав, зокрема, складання проектів створення нових і впорядкування існуючих землеволодінь і землекористувань з урахуванням контурної організації території (п. 4); складання проектів відведення земельних ділянок у власність або користування, відмежування в натурі (на місцевості) вилучених (викуплених) і відведених земельних ділянок (п. 6); підготовку документів, що посвідчують право власності або право користування землею (п. 7).

За змістом наведених норм законодавства право власності на земельну ділянку виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право.

Державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень.

Згідно з пунктом 7 Перехідних положень Земельного кодексу України 2001 року громадяни, які одержали у власність, у тимчасове користування, в тому числі на умовах оренди, земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством, зберігають права на ці ділянки.

Відповідно до статті 182 право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Відповідно до статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Позивач є власником земельної ділянки площею 2,8700 гектарів, що підтверджується Державним актом про право приватної власності на землю від 08.09.2000 року.

Відповідно до висновку експерта №1-06/2025 від 12.06.25 встановлено, що існує порушення меж та накладення земельної ділянки з кадастровими номерами :03:004:0291 та :03:004:0292, право власності на яку належить ОСОБА_2 , та яке оформлене Державним актом про право приватної власності на землю серії ЧР, що зареєстрований від 08.09.2000 року у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю №29, яка була розташована на території Росішської сільської ради Христинівського району Черкаської області.

Суд, критично відноситься до пояснень розробника документації із землеустрою щодо відведення земельних ділянок з кадастровими номерами :03:004:0291 та :03:004:0292 ОСОБА_6 , що позивач не може довести законність набуття права на земельну ділянку, оскільки предметом розгляду даної справи не є оспорювання права власності позивача на земельну ділянку. Таким чином, Христинівська міська рада розпорядилася земельною ділянкою, яка їй не належала, оскільки 08.09.2000 року, вище вказана земельна ділянка не перебувала у комунальній власності, і згідно Державного акта про право приватної власності на землю від 08.09.2000 року. Рішенням Державного кадастрового реєстратора Відділу № 1 Управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області № В-023 від 19.10.2023 року за результатами розгляду заяви ОСОБА_2 про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру від 17.10.2023 року (реєстраційний номер ЗВ-023) разом з доданими до неї документами було відмовлено у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру з наступних підстав: «Розташування в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини.» Крім того, зазначеним вище рішенням Державного кадастрового реєстратора було рекомендовано Позивачу усунути перетин земельної ділянки Позивача з ділянками: кадастровий номер :03:004:0292, площею 1,4305 гектара, площа якої співпадає із ділянкою Позивача на 49,8464 %, що відповідає площі 1,43 гектара від земельної ділянки Позивача, Кадастровий номер :03:004:0291, площею 1,4305 гектара, площа якої співпадає із ділянкою Позивача на 49,8449 %, що відповідає площі 1,43 гектара від земельної ділянки Позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 155 Земельного кодексу України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Отже, описані вище порушення права на землю Позивача є достатньою та необхідною підставою для скасування рішень Христинівської міської ради: від 23.12.2021 року, № 12-1/93-VIII, від 23.12.2021 року, № 12-1/93-VII.

У постанові від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що захист має бути ефективним, тобто повинен здійснюватися з використанням такого способу захисту, який може відновити, наскільки це можливо, відповідні права, свободи й інтереси позивача.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (пункт 40), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 89), від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 724/1127/17 зазначено, що згідно з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 22 серпня 2018 року в справі N 925/1265/16 державний акт - це документ, що посвідчує право на земельну ділянку, із визнанням недійсним якого без внесення до державного реєстру відповідного запису щодо належного власника або землекористувача, спір про право може бути не вирішеним.

Рішення суб`єкта владних повноважень про передання земельної ділянки у власність є актом, необхідним для набуття у власність цього об`єкта у майбутньому - з моменту державної реєстрації відповідного цивільного права.

У п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» зазначено про те, що, розглядаючи позови про захист прав власників земельних ділянок і землекористувачів (про усунення перешкод у користуванні ними тощо), суд має перевіряти законність рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки іншій особі без вилучення (викупу) її в позивача в установленому порядку і за наявності для цього підстав ухвалювати рішення про його недійсність. Відповідно до правової позиції, яка викладена в постанові Верховного суду України від 22 травня 2013 року в справі № 6-33цс13, державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, пов`язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку.

За правовою позицією, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2824цс15 державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, то у спорах, пов`язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки.

Таким чином, отримавши рішення уповноваженого органу місцевого самоврядування про передачу у власність земельної ділянки, Позивач набув право зареєструвати своє право власності на спірну земельну ділянку, а тому скасування рішень Христинівської міської ради від 23.12.2021 року, № 12-1/93-VIII та № 12-1/93-VIII та скасування в Державному земельному кадастрі запису про земельні ділянки із кадастровими номерами :03:004:0292 та :03:004:0291 сприятиме захисту права власності Позивача.

З огляду на наведене та враховуючи обставини даної справи суд вважає, що саме обраний позивачем спосіб захисту є ефективним у розумінні статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та відновить порушені права Позивача.

Європейський суд з прав людини неодноразово, аналізуючи національні системи правового захисту на предмет дотримання статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, вказував, що для того, аби бути ефективним, національний засіб юридичного захисту має бути: незалежним від будь-якої вжитої на розсуд державних органів дії, безпосередньо доступним для тих, кого він стосується (рішення від 6 вересня 2005 року у справі «Гурепка проти України» (Gurepka v. Ukraine, заява N 61406/00, § 59); «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоби його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (рішення від 10 грудня 1996 року у справі «Аксой проти Туреччини» (Aksoy v. Turkey, заява № 100/1995/606/694, § 95); спроможним запобігти виникненню або продовженню стверджуваного порушення чи надати належне відшкодування за будь-яке порушення, яке вже мало місце (рішення від 26 жовтня 2000 року у справі «Кудла проти Польщі» (Kudla v. Poland, заява № 30210/96, § 158) (§ 29 рішення Європейського суду з прав людини від 16 серпня 2013 року у справі «Гарнага проти України» (Garnaga v. Ukraine, заява № 20390/07).

Оскільки позовна вимога про скасування у Державному земельному кадастрі державної реєстрації земельної ділянки за відповідачами є похідною від вимоги про скасування оскаржуваних рішень Христинівської міської її теж слід задовольнити для забезпечення повноти захисту права власності Позивача на спірну земельну ділянку.

У пункті 41 Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету міністрів ради Європи щодо якості судових рішень зазначено, що обов`язок судів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна із сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматись принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Інші аргументи та доводи сторін суттєвими не являються, носять суб`єктивний характер, не відповідають обставинам справи і не здатні вплинути на рішення суду.

З огляду на викладене суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивач звільненій від сплати судового збору, так само і відповідачі ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , а тому судовий збір віднести на рахунок держави 1211,20 грн., однак підлягає стягненню з Христинівської міської ради в сумі 605,60 грн.

У зв`язку з задоволенням судом позовних вимог понесені позивачем витрати із правової допомоги відповідно до договору № 417/11 від 22 листопада 2023 року, вартість вказаних послуг становить 12 000 гривень, а також судової земельно-технічної експертизи у розмірі 27 141,12 гривень, разом які становлять 39 141,12 грн. підлягають відшкодуванню пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі в рівних частиках, з кожного з відповідачів в розмірі по 13 047,04 грн.

Керуючись ст. ст.2-7, 10, 133, 258, 259, 263, 268, 279, 351, 352, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати незаконними та скасувати рішення Христинівської міської ради від 23.12.2021 року, № 12-1/93-VIII «Про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки» в частині надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 1,5000 га гр. ОСОБА_4 для ведення особистого селянського господарства с. Розсішки в адміністративних межах Христинівської ТГ, Уманського району Черкаської області.

Визнати незаконними та скасувати рішення Христинівської міської ради від 23.12.2021 року, № 12-1/94-VIII «Про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки» в частині надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 1,5000 га гр. ОСОБА_5 для ведення особистого селянського господарства с. Розсішки в адміністративних межах Христинівської ТГ, Уманського району Черкаської області.

Скасувати державну реєстрацію (запис) земельної ділянки площею 1,4305 гектара, цільове призначення - 01.03 Для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :03:004:0291, земельної ділянки площею 1,4305 гектара, цільове призначення - 01.03 Для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :03:004:0292.

Стягнути Христинівської міської ради Черкаської області, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 33319218, судовий збір в сумі 605,60 грн., з відповідачів ОСОБА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , ОСОБА_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , в сумі 1211,20 грн., віднести на рахунок держави

Стягнути з відповідачів ОСОБА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , ОСОБА_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , Христинівської міської ради Черкаської області, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 33319218, судові витрати за правову допомоги відповідно до договору № 417/11 від 22 листопада 2023 року, вартість вказаних послуг становить 12 000 гривень, а також за проведення судової земельно-технічної експертизи, що в загальному становить 39 141,12 грн., по 13 047,04 грн. з кожного на користь ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Рішення може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду складено та оголошено 01.12.2025.

Позивач - ОСОБА_2 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Відповідач - ОСОБА_4 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач - ОСОБА_5 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач - Христинівська міська рада Черкаської області, 20001, Черкаська область, Уманський район, м. Христинівка, вул. Соборна, 30, .

Суддя Михайло Орендарчук