Житомирський апеляційний суд
Справа №286/423/25 Головуючий у 1-й інст. Кулініч Я. В.
Категорія 91 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2025 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Коломієць О.С.

суддів Талько О.Б., Шевчук А.М.

з участю секретаря

судового засідання Драч Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу № 286/423/25 за заявою ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2 про оголошення особи померлою, заінтересовані особи: Овруцький відділ реєстрації актів цивільного стану у Коростенському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), Міністерство оборони України, військова частина НОМЕР_1 , Новгородківська селищна громада Кіровоградської області, ОСОБА_3 , в інтересах якої діє ОСОБА_4

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 29 липня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Кулініча Я.В.

встановив:

У січні 2025 року ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою, в якій просила оголосити померлим громадянина України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зник безвісти ІНФОРМАЦІЯ_2 , в районі населеного пункту Бахмут Донецької області під час здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації. Датою смерті ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вважати ІНФОРМАЦІЯ_2 , місцем смерті населений пункт Бахмут Донецької області, Україна. На обґрунтування заяви зазначала, що вона є дружиною військовослужбовця ЗСУ солдата військової служби за призовом під час мобілізації ОСОБА_5 , який з 09.01.2023 року рахується зниклим безвісти в районі н.п. Бахмут Донецької області. Наразі у неї не має жодних достовірних даних про місце перебування її чоловіка та його стану здоров`я. З січня 2023 року у родини відсутній будь-який зв`язок, телефон перебуває поза зоною досяжності. Пошуки чоловіка результатів не дали, відсутні відомості, що він може бути в полоні. Оголошення чоловіка померлим їй необхідно для отримання свідоцтва про його смерть для подальшого оформлення пільг, компенсацій та спадщини.

Рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 29 липня 2025 року відмовлено в задоволенні заяви.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку подала до суду апеляційну скаргу, у якій простить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити повністю заяву про оголошення ОСОБА_3 померлим.

На обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що з 09.01.2023 по теперішній час даних щодо місця знаходження її чоловіка військовослужбовця ЗСУ ОСОБА_3 , стану здоров`я у посадових осіб військової частини НОМЕР_1 немає, не обліковано. Протягом трьох років ОСОБА_1 направляла звернення в різні структури, які займаються пошуком військових (СБУ, Координаційний центр з питань поводження з військовополоненими, ШБ, ДП «Розбудова миру» та інші), на які отримувала відповіді про те, що відсутня будь-яка інформація про тіло та місцезнаходження ЛевківськогоОСОБА_6 .

Крім того, досудове розслідування за №0000071, яке ведеться третій рік, не дає жодних результатів, а також немає ніяких відомостей про обставини зникнення та місцезнаходження ОСОБА_3 .

Місце знаходження ОСОБА_3 протягомдвох з половиною років невідоме, він не виходить на зв`язок з рідними, а отже, на переконання скаржника, ймовірно є особою, що померла, але юридично це не оформлено.

Звертає увагу, що особа може бути оголошена в судовому порядку померлою у разі встановлення обставин, на підставі яких суд робить вірогідне припущення про смерть цієї особи. На цьому наголошено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 31 травня 2023 року у справі №177/11/20, від 07 листопада 2023 року у справі №607/159/23.

У постановах від 26 квітня 2023 року у справі №337/3725/22, від 29 березня 2023року у справі № 53/8033/22 Верховний Суд дійшов висновків, що підставою для встановлення факту смерті є підтверджені доказами обставини, які свідчать про смерть громадянина в певний час і за певних обставин. Доказами, що підтверджують факт смерті особи в умовах воєнного стану або на тимчасово окупованій території України, можуть бути, зокрема: письмові докази; речові докази, у тому числі звуко- і відеозаписи; висновки екепертів, копії лікарського свідоцтва/довідки про смерть; показання свідків, що можуть підтвердити ті обставини, на які посилається заявник; довідки з військкомату або від командира військової частини (у випадку загибелі військовослужбовців); заяви до правоохоронних органів про зникнення особи, в тому числі при обставинах, що загрожували їй смертю.

Вочевидь вказаний перелік доказів не є вичерпним та може бути конкретизований у кожній справі залежно від встановлених у ній обставин.

Подібні висновки висловлені у постанові Верховного Суду від 25 жовтня 2023року справі № 607/1612/23 (провадження № 61-6323св23).

Водночас із пояснень військовослужбовців встановлено, що 09.01.2023 року на позиції «Луцьк» в районі н.п. Бахмут Донецької області відбувались штурмові дій противника, вівся обстріл з автоматичної та мінометної зброї по позиціях.При переміщенні на запасні позиції було виявлено відсутність солдата ОСОБА_5 , водія автомобільного відділення взводу матеріально-технічного забезпечення НОМЕР_2 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 . Подальша доля військовослужбовця ОСОБА_3 їм невідома.

Факт обстрілів та переваги противника на полі бою підтверджується відомостями з вищевказаного акту службового розслідування.

На думку ОСОБА_1 , вказане дає підстави стверджувати, що ОСОБА_3 загинув під час виконання бойового завдання, пов`язаного із захистом Батьківщини.

Разом з тим вважає, що у державних органів України відсутня можливість встановити будь-які обставини зникнення безвісти ОСОБА_3 , які б могли підтвердити чи спростувати вірогідність його смерті.

Учасники справи правом подати відзив на апеляційну скаргу не скористалися.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Судом під час розгляду справи встановлено, що з 11.07.2017 ОСОБА_1 перебуває у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_5 . Від даного шлюбу мають малолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.9,10).

Батько ОСОБА_3 ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , а мати ОСОБА_8 померла ІНФОРМАЦІЯ_5 , про що свідчать копії свідоцтв про смерть серії НОМЕР_3 , серії НОМЕР_4 (а.с.113, 115, 116).

Разом з тим, ОСОБА_3 від першого шлюбу має неповнолітню дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с.114).

Відповідно до витягу із наказу командира в/ч НОМЕР_1 від 30.12.2022 рядового ОСОБА_5 , який прибув із ІНФОРМАЦІЯ_7 , призначено на посаду водія заправника автомобільного відділення взводу матеріально-технічного забезпечення НОМЕР_2 стрілецького батальйону в/ч НОМЕР_1 , та вважати таким, що з 30.12.2022 року посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків (а.с.13).

09.01.2023 року ОСОБА_3 зник безвісти в районі н.п. Бахмут Донецької області під час виконання бойового завдання, в результаті обстрілу зі сторони противника, що підтверджується копією сповіщення сім`ї № 41 від 13.01.2023. (а.с.14).

16.01.2023 за заявою ОСОБА_1 до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості про кримінальне провадження № 0000071 про зникнення безвісти військовослужбовця ЗСУ (в/ч НОМЕР_1 ) ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який перебував біля н.п. Бахмут Донецької області, де проходили бойові дії (а.с.15).

За результатами службового розслідування за фактом зникнення безвісти військовослужбовця ОСОБА_5 , проведеного командиром військової частиною НОМЕР_5 , було встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_8 під час виконання бойового завдання в районі н.п. Бахмут Донецької області, в результаті нападу зі сторони противника, безвісти зник військовослужбовець НОМЕР_2 стрілецького батальйону в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_3 (а.с.18-23).

Координаційний штаб з питань поводження з військовополоненими надав ОСОБА_1 письмові відповіді від 21.04.2023 №222/КШ//4442, від 11.12.2023 року №222/КШ/7079, від 19.01.2024 №222/КШ/973, від 23.02.2024 року №222/КШ/3280, у яких окрім іншого, зазначено, що за результатами розгляду звернення повідомляють, що військовослужбовця ОСОБА_3 включено в реєстр Національного інформаційного бюро. Однак, перебування зазначеного військовослужбовця у полоні держави-агресора не підтверджено російською стороною та Міжнародним Комітетом Червоного Хреста, іншої інформації у Координаційному штабі немає (а.с.32-37).

Витяг з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин №20231128- 2747 від 28.11.2023 року свідчить, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 рахується таким, як зник безвісти на території бойових дій (під час воєнних дій). Дата набуття статусу особи, зниклої безвісти, 27.11.2023 року (а.с.104).

У листі Об`єднаного центру з координації пошуку та звільнення військовополонених, незаконно позбавлених волі осіб внаслідок агресії проти України при Служби Безпеки України у письмовій відповіді № 33/7-Л-10271-В від 28.12.2023, вказано, що в Об`єднаному центрі наявна інформація про факт зникнення військовослужбовця ОСОБА_3 . Водночас офіційна інформація, яка б підтверджувала перебування в полоні зазначеного військовослужбовця вказувала на його місцезнаходження, до Об`єднаного центру не надходила (а.с.37).

У листі за №22/Л-12489-13-7864 від 25.07.2023 р. уповноважений з питань осіб, зниклих безвісті за особливих обставин зазначив, що пошукові заходи як правило здійснюються на деокупованих територіях України. На тимчасово окупованих та непідконтрольних територіях пошукові роботи не здійснюються через загрозу здоров`ю та життю членів пошукових груп. Висновок про наявність обставин, що свідчать про смерть ОСОБА_3 в порядку визначеному ст. 21 ЗУ «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин», Уповноваженим не складався (а.с.39, 96).

Військовою частиною НОМЕР_1 ОСОБА_1 надано відповідь від 26.01.2024 №394, у якій окрім іншого, зазначено, що ОСОБА_3 , який знаходився у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 , 09.01.2023 р. зник безвісті за особливих обставин під час воєнних дій неподалік м. Бахмут Донецької області під час виконання бойового завдання із захисту Батьківщини, здійсненні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії підрозділів збройних сил та інших силових відомств російської федерації. Зазначені факти встановлені службовим розслідуванням, наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) «Про результати службового розслідування за фактом зникнення солдата ОСОБА_5 » від 30.03.2023 №611. З 09.01.2023 по теперішній час даних щодо місця знаходження військовослужбовця, стану здоров`я у посадових осіб військової частини НОМЕР_1 не має, не обліковано. Зазначено, що військова частина НОМЕР_1 не наділена повноваженнями щодо самостійного встановлення місця перебування (розшуку) військовослужбовців, що потрапили в полон. Держава-агресор не надає інформації про утримання громадян України чи іноземних громадян під своїм контролем (її окупаційних сил чи окупаційних адміністрацій), а також їх тримання та стан здоров`я (а.с.85).

Згідно листів Державного підприємства «Український національний центр розбудови миру» № 14758-23 від 13.11.2023 р. №06-04/17234 від 05.09.2024, №08-11/21795 від 13.06.2025 відомості по ОСОБА_5 внесені до реєстру НІБ, інформація про перебування в полоні відсутня, інформація від Центрального агентства з розшуку Міжнародного Комітету Червоного Хреста про ОСОБА_3 до НІБ не надходила (а.с.41, 54, 179).

14.11.2023 Державний науково-дослідний експертно-криміналістичний центр листом №19/2-42190/Л-200 повідомив ОСОБА_1 , що в Центральному обліку генетичних ознак людини експертної служби МВС збігів по ДНК-профілях ОСОБА_3 не має.

В листах ГСУ Національної поліції України № 24/Л-2186/вс від 10.05.2023, ГУНП в Кіровоградській області №Л-279/27/02-2023 від 30.06.2023, СУ ГУНП в Донецькій області №Л-721/20/02-2024 від 04.01.2024, Бахмутського РВП ГУНП в Донецькій області №11513/401/02-2024 від 11.09.2024 вказано, що досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000071 по факту зникнення військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_3 триває, станом на 11.09.2024 р. збігів з ДНДЕКЦ про ймовірні збіги з наявними у базі даних ДНДЕКЦ МВС України по облікованих невстановлених трупів по Україні «ЦОГОЛ» та «ЕРГІЛ» не було (а. с. 42, 44, 50, 51).

Згідно листа Центрального управління цивільно-військового співробітництва Генерального штабу Збройних Сил України №188/4/1729 від 12.09.2024, в Центральному управлінні наявна інформація щодо факту зникнення безвісти солдата ОСОБА_3 та місце зникнення, з огляду на тимчасову окупацію території навколо та безпосередньо н.п. Бахмут Донецької області, критичну близькість до району ведення активної фази бойових дій, евакуація полеглих оборонців України ускладнена, реалізація пошуково-евакуаційних заходів українськими пошуковими групами на згаданій території тимчасово обмежена та проводиться в залежності від активності противника та обстановки на лінії бойового зіткнення. Станом на 12.08.2024, серед полеглих оборонців України, репатрійованих з тимчасово окупованих територій України, загиблого з персональними даними ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 російською стороною не передавалося (а.с.52).

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з того, що місце можливої загибелі ОСОБА_3 на даний час є тимчасово окупованою територією, тобто територією, на якій не закінчились воєнні дії. При цьому, станом на 09.01.2023, тобто станом на день можливої загибелі ОСОБА_3 в н.п. Бахмут Донецької області проводились бойові дії для забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони України та її територіальної цілісності, відсічі і стримування збройної агресії з боку збройних сил рф на території Донецької області, як це зазначено в Акті службового розслідування. Отже, як на день можливої загибелі ОСОБА_3 так і протягом наступного часу, н.п. Бахмут Донецької області є територією воєнних дій.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції, виходячи із наступного.

Згідно з частинами першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з пунктом 3 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою.

Відповідно до частини першої статті 46 ЦК України фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, - протягом шести місяців, а за можливості вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру - протягом одного місяця після завершення роботи спеціальної комісії, утвореної внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

Згідно з ч. 1 ст. 306 ЦПК України у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку.

Особа може бути оголошена в судовому порядку померлою у разі встановлення обставин, на підставі яких суд робить вірогідне припущення про смерть цієї особи. На цьому наголошено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 31 травня 2023 року у справі №177/11/20, від 07 листопада 2023 року у справі №607/159/23.

У постановах від 26 квітня 2023 року у справі №337/3725/22, від 29 березня 2023 року у справі №753/8033/22 Верховний Суд дійшов висновків, що підставою для встановлення факту смерті є підтверджені доказами обставини, які свідчать про смерть громадянина в певний час і за певних обставин. Доказами, що підтверджують факт смерті особи в умовах воєнного стану або на тимчасово окупованій території України, можуть бути, зокрема, письмові докази; речові докази, у тому числі звуко- і відеозаписи; висновки експертів; копії лікарського свідоцтва/довідки про смерть; показання свідків, що можуть підтвердити ті обставини, на які посилається заявник; довідки з військкомату або від командира військової частини (у випадку загибелі військовослужбовців); заяви до правоохоронних органів про зникнення особи, в тому числі при обставинах, що загрожували їй смертю.

Вочевидь вказаний перелік доказів не є вичерпним та може бути конкретизований у кожній справі залежно від встановлених у ній обставин. Подібні висновки висловлені у постанові Верховного Суду від 25 жовтня 2023 року у справі №607/1612/23 (провадження №61-6323св23).

Законодавець розрізняє дві підстави оголошення судом фізичної особи померлою: загальну та спеціальну.

Згідно ч. 1 ст. 46 ЦК України міститься загальна норма: «фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років» та дві спеціальні: «якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, протягом шести місяців» та «за можливості вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру протягом одного місяця після завершення роботи спеціальної комісії, утвореної внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру».

Відповідно до ч. 2 ст. 46 ЦК України законодавець навів дві спеціальні норми: «фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій» (речення перше) та «з урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців» (речення друге).

Фізична особа оголошується померлою від дня набрання законної сили рішенням суду про це. Фізична особа, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави припустити її загибель від певного нещасного випадку або у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена померлою від дня її вірогідної смерті (ч. ч. 2, 3 ст. 46 ЦК України).

Район воєнних (бойових) дій це визначена рішенням Головнокомандувача Збройних Сил України частина сухопутної території України, повітряного або/та водного простору, на якій впродовж певного часу ведуться або/та можуть вестися воєнні (бойові) дії (ст. 1 Закону України «Про оборону України»).

Бойові дії - це форма застосування з`єднань, військових частин, підрозділів (інших сил і засобів) Збройних Сил України, інших складових сил оборони, а також поліції особливого призначення Національної поліції України для вирішення бойових (спеціальних) завдань в операціях або самостійно під час відсічі збройної агресії проти України або ліквідації (нейтралізації) збройного конфлікту, виконання інших завдань із застосуванням будь-яких видів зброї (озброєння).

Статтею 47 ЦК України визначено, що правові наслідки оголошення фізичної особи померлою прирівнюються до правових наслідків, які настають у разі смерті. Особливістю цієї категорії справ є те, що висновок суду про оголошення громадянина померлим ґрунтується на юридичному припущенні смерті особи.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2024 року у справі №755/11021/22 зроблено висновок, що шість місяців, які визначені в реченні другому ч. 2 ст. 46 ЦК України, мають відраховуватися від дня закінчення активних бойових дій на місці (на території) ймовірної загибелі фізичної особи, що дозволятиме надати правову охорону людям, які постраждали від війни та у яких у зв`язку з вірогідною смертю зниклої фізичної особи виникають певні цивільні права та правомірні інтереси, і забезпечуватиме правову справедливість.

Конкретні воєнні дії мають територіальну і часову характеристики. Джерелом офіційної інформації про ці характеристики є Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих рф, затверджений наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22 грудня 2022 року №309, (в подальшому - затверджений наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 28 лютого 2025 року №376).

У цьому Наказі зазначені (1) території, на яких ведуться (велися) бойові дії, зокрема: (а) території можливих бойових дій; (б) території активних бойових дій; (в) території активних бойових дій, на яких функціонують державні електронні інформаційні ресурси; (2) тимчасово окуповані рф території України. До того ж цей Наказ містить інформацію про дату початку та завершення бойових дій на відповідній території, у зв`язку з чим суди можуть використовувати дані з відповідного Наказу, для визначення часових характеристик ведення воєнних дій на конкретній території України.

Велика Палата Верховного Суду наголосила на тому, що обрахування шестимісячного строку, зазначеного у реченні другому ч. 2 ст. 46 ЦК України, від дня припинення або скасування воєнного стану в Україні загалом або закінчення воєнних дій, збройного конфлікту на усій її території суперечило б принципу правовладдя (верховенства права) та його складовій правовій визначеності (п.п.81,85).

Під час визначення моменту для початку відліку шестимісячного строку, встановленого реченням другим ч. 2 ст. 46 ЦК України, суд повинен враховувати соціальний контекст та засаду справедливості. Оскільки в умовах російської агресії, яка триває на території України, ситуація в країні залишається недостатньо стабільною, будь-які правові рішення повинні бути чутливими до складних життєвих обставин, у яких опинилися люди.

Відрахування шестимісячного строку з дня припинення або скасування воєнного стану чи закінчення воєнних дій, збройного конфлікту було б непропорційним обмеженням прав та інтересів значної кількості цивільних осіб, членів сімей Захисників і Захисниць України.

Велика Палата Верховного Суду вказала на те, що у ч. 2 ст. 46 ЦК України йдеться про воєнні дії, збройний конфлікт, а не про воєнний стан. Не можна тлумачити цей припис як такий, що його можливо застосувати стосовно оголошення особи померлою винятково після скасування воєнного стану на усій території України.

Також не можна відраховувати шестимісячний строк, передбачений ч. 2 ст. 46 ЦК України, від дати ймовірної загибелі фізичної особи на території ведення активних бойових дій, оскільки внаслідок триваючих активних бойових дій ситуація на певній території може бути невизначеною та непередбачуваною. Зокрема, зв`язок із особою може перерватися з різних причин, особа може бути змушена змінити місце постійного проживання, перебування або потрапити в полон, що ускладнює встановлення обставин її зникнення. В умовах воєнних дій, збройного конфлікту часто бракує достовірної інформації, що унеможливлює навіть гіпотетичне визначення дати ймовірної загибелі, а відтак і об`єктивне обчислення строків для оголошення особи померлою (п.п.94, 100 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2024 року у справі №755/11021/22).

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 09 січня 2023 року зник безвісти при виконанні бойового завдання із захисту Батьківщини неподалік м. Бахмут Донецької області.

Відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затвердженого наказом Міністерства розвитку громад та територій 28 лютого 2025 року №376, станом на час розгляду справи судом першої інстанції, м. Бахмут Бахмутської міської територіальної громади Донецької області, в районі якого під час виконання бойового завдання зник безвісти ОСОБА_3 , віднесено до територій активних бойових дій, які не припинені.

За таких обставин, відлік шестимісячного строку для оголошення ОСОБА_3 померлим не розпочався і заява ОСОБА_1 не може бути задоволена з вищенаведених підстав.

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні заяви про оголошення особи померлою, оскільки заяву подано до суду з порушенням строків, визначених ч. 2 ст. 46 ЦК України.

Доводи апелянта з посиланням, зокрема, на те, що відповідно до ст. 46 ЦК України, фізична особа може бути визнана судом померлою, якщо у місці її постійного місця проживання немає відомостей про її місце перебування протягом трьох років, або якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати загибель від певного нещасного випадку, - протягом шести місяців, не спростовують висновків суду першої інстанції і зводяться виключно до помилкового тлумачення норм матеріального права та переоцінки доказів, які були належним чином оцінені судом першої інстанції.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та зводяться до незгоди з оскаржуваним рішенням.

Отже, суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та визначився з правовими нормами, які регулюють спірні правовідносини, внаслідок чого доводи апеляційної скарги слід визнати необґрунтованими.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 29 липня 2025 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 01 грудня 2025 року.

Головуючий Судді