Справа № 405/8251/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.11.2025 Подільський районний суд міста Кропивницького в складі:

головуючого судді - Волоткевича А.В.,

секретар судового засідання - Бобко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кропивницький в порядку загального позовного провадження справу за позовом Приватного підприємства «АЗС-БУДЦЕНТР» до ОСОБА_1 про визнання договорів найму чинними, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача, в якому просить:

1. Визнати чинними Договір найму земельної ділянки від 24 жовтня 2022 року, який зареєстровано в реєстрі за № 318 та Договір найму комплексу від 24 жовтня 2022 року, який зареєстровано в реєстрі за № 317.

2. Зобов`язати Відповідача виконувати умови Договору найму земельної ділянки від 24 жовтня 2022 року, який зареєстровано в реєстрі за № 318 та Договору найму комплексу від 24 жовтня 2022 року, який зареєстровано в реєстрі за № 317 до моменту їх припинення в порядку, передбаченому законодавством або Договорами.

3. Стягнути з Відповідача судовий збір та витрати, пов`язані з розглядом справи.

В обґрунтування позову зазначив, що між Приватним підприємством «АЗС-БУДЦЕНТР» та фізичною особою ОСОБА_1 укладено: Договір найму земельної ділянки від 24 жовтня 2022 року, який зареєстровано в реєстрі за № 318 приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Кріпким Ю.В., згідно з яким Наймодавець передав Наймачу у строкове платне користування земельну ділянку (вид цільового призначення - під розміщення торгово-побутового комплексу та пункту по організації та обслуговування газового обладнання автомобільного транспорту з кадастровим номером :38:322:0012 загальною площею 0,1100 га) та Договір найму комплексу від 24 жовтня 2022 року, який зареєстровано в реєстрі за № 317 приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Кріпким Ю.В. згідно умов якого Відповідач передає, а Позивач приймає у строкове платне володіння та користування на умовах найму комплекс (як нерухоме майно) з обладнанням, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Позивач використовує земельну ділянку та комплекс для здійснення господарської діяльності, зокрема для функціонування автозаправної станції, та має всі необхідні ліцензії та дозволи. Протягом дії Договорів Позивач добросовісно виконує свої обов`язки, зокрема вчасно сплачує орендну плату. 06 вересня 2024 року поштовим зв`язком Позивачем було отримано Вимогу від Відповідача, в якій було зазначено, що з 16.08.2024 року дія обох вищезазначених Договорів є припиненою у зв`язку з укладенням нею Договору дарування комплексу нерухомого майна, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , а також земельної ділянки площею 0,0951 га з кадастровим номером :38:322:0068, на якій цей комплекс розташований. Також в даній Вимозі зазначено, що передана земельна ділянка площею 0,1100 га з кадастровим номером :38:322:0012, на якій розташований орендований комплекс, поділена на три ділянки з кадастровими номерами :38:322:0068, :38:322:0069 та :38:322:0070. Відповідач вважає, що з дня реєстрації цих трьох ділянок як самостійних об`єктів нерухомого майна, з 01.06.2023, орендована позивачем земельна ділянка, як окремий об`єкт найму припинила своє існування, тобто немає предмету укладеного між сторонами 24.10.2022 договору найму земельної ділянки. Передача земельної ділянки в оренду і є таким обтяженням права власника земельної ділянки. Відповідач передала в оренду Позивачу всю земельну ділянку, яку в подальшому поділила на три земельні ділянки. Такий поділ земельної ділянки не припиняє права оренди на неї орендаря, оскільки уся передана в оренду земельна ділянка була поділена і увійшла у три сформовані земельні ділянки. Тому договір оренди земельної ділянки не припинив своєї дії. Що стосується припинення дії обох Договорів, то Відповідачем всупереч умовам Договору в односторонньому порядку була припинена дія Договорів без жодного повідомлення Позивача. Вимогою від 05.09.24 Відповідач повідомив Позивача про припинення дії Договорів з-за підстави, якої не передбачає ні Договір, ні законодавство.

Ухвалою судді від 09.01.2025 позовну заяву залишено без руху.

14.01.2025 до суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків позову.

Ухвалою судді від 22.01.2025 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

17.02.2025 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву. У вказаному відзиві відповідач заперечила позовні вимоги повністю та зазначила, що між сторонами дійсно 24.10.2022 укладено два нотаріально посвідчені договори оренди належних відповідачу на праві приватної власності об`єктів нерухомого майна, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , а саме комплексу нерухомого майна (автогазозаправної станції та автомийки) та земельної ділянки площею 0,0951 га з кадастровим номером :38:322:0068 під ним. При укладенні названих договорів до них не внесено будь-яких положень, які б обмежували відповідача як орендодавця та власника обох об`єктів оренди у праві в будь-який момент без будь-яких обмежень щодо підстав відчужити належне їй майно іншим особам. Протягом усього періоду оренди у відповідача виникали непорозуміння з позивачем через умисне порушення позивачем домовленості щодо умов оренди. Почалося все з безпідставного включення до обсягу орендованого майна в тексті договору найму комплексу усього комплексу нерухомого майна, тобто і автогазозаправної станції, і автомийки, в той час як їхня домовленість стосувалась виключно автогазозаправної станції, яку позивач і мав намір використовувати. Як наслідок - відповідач не змогла працювати на автомийці та отримувати від його дохід. Позивач мийку також не експлуатував, тому що вона йому потрібна не була. Також у договорі було невірно відображено домовленість сторін щодо розміру орендної плати, яка мала зазначатись в сумі після утримання податків, а не до. Як наслідок -кожного місяця відповідач недоотримувала від позивача по 3000 грн. Крім того, мали місце інциденти з пошкодженням позивачем належного відповідачу майна внаслідок затоплення, з використанням позивачем майна супереч його призначенню та домовленості (використання кімнати на другому поверсі над автомийкою в якості складу), з порушення вимог техніки безпеки (перевищення допустимого рівня тиску в ємності зі скрапленим газом, паління клієнтів позивача поблизу цієї ємності), тощо. Досягти з позивачем будь-яких домовленостей щодо нормалізації відносин, на жаль, не вдалося, оскільки його це не цікавило. Понад півтора роки позивач вводив в оману щодо укладення додаткової угоди до договору найму комплексу щодо врегулювання названих вище питань, однак до реального укладення такої угоди справа не дійшла через застосування позивачем до відповідача шантажу. Описані вище події вкрай негативно відбились на стані здоров`я відповідача. Відповідачу вже 73 роки, вона є особою з інвалідністю II групи, має численні хвороби, про які позивачу достеменно відомо. Незважаючи на це позивач в особі його керівника та уповноважених ним осіб, включаючи ОСОБА_2 , з яким відповідач названі вище договори найму і укладала, усіляко намагався використати такий стан відповідача на свою користь. Через погіршення стану здоров`я відповідач не могла більше виносити постійний стрес, який викликали дії позивача. Нервування спричинило різкі коливання артеріального тиску, що, за словами лікарів, які оглядали відповідача та лікували, стало реальною загрозою її життю. Відтак у серпні 2024 року відповідач прийняла рішення про відчуження нею належного їй майна іншій особі, а саме сину відповідача - ОСОБА_3 . Між відповідачем та ним 16.08.2024 укладено відповідний нотаріально посвідчений договір дарування названого вище комплексу нерухомого майна та земельної ділянки, на якій він знаходиться. Право власності на обидва об`єкти згідно цього договору того ж дня було зареєстроване за ОСОБА_3 в Державному реєстрі речових прав. Про укладення названого договору відповідач 05.09.2024 повідомила позивачу у своїй вимозі, в якій зазначила, що не може в подальшому виконувати обов`язки орендодавця згідно укладених між сторонами договорів найму, бо не є більше власником об`єктів оренди. В обох договорах найму сторони узгодили, що перехід права власності на об`єкти оренди призводить до припинення договорів. В будь-якому разі відповідач як особа, яка і на момент звернення позивача з позовом, і на даний час не є власником об`єктів оренди об`єктивно не має змоги виконувати обов`язки наймодавця, передбачені умовами обох договорів найму, а відтак позовні вимоги позивача згідно його позову у даній справі, спрямовані на зобов`язання відповідача це робити, є безпідставними.

21.02.2025 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив на позов.

03.03.2025 до суду від відповідача надійшло заперечення на відповідь на відзив.

02.04.2025, 08.05.2025, 17.06.2025 від представника позивача надійшли клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалою суду від 17.06.2025 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті.

08.07.2025 від представника позивача надійшли клопотання про відкладення розгляду справи.

04.11.2025 до суду від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи без участі представника відповідача, у якій заперечено позовні вимоги повністю та зазначено про надання документів про витрати на правову допомогу протягом 5-ти днів з дня ухвалення рішення суду.

Представник сторін участі в судовому засіданні не брали, про дату, час та місце проведення судового засідання сторони повідомлені належним чином.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд встановив таке.

Між Приватним підприємством «АЗС-БУДЦЕНТР» (далі - Наймач) та фізичною особою ОСОБА_1 (далі - Наймодавець) укладено:

- Договір найму земельної ділянки від 24 жовтня 2022 року (далі Договір 1), який зареєстровано в реєстрі за № 318 приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Кріпким Ю.В., згідно з яким Наймодавець передав Наймачу у строкове платне користування земельну ділянку (вид цільового призначення - під розміщення торгово-побутового комплексу та пункту по організації та обслуговування газового обладнання автомобільного транспорту з кадастровим номером :38:322:0012 загальною площею 0,1100 га) (а.с. 9-12);

- Договір найму комплексу від 24 жовтня 2022 року (далі Договір 2), який зареєстровано в реєстрі за № 317 приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Кріпким Ю.В., згідно умов якого Відповідач передає, а Позивач приймає у строкове платне володіння та користування на умовах найму комплекс (як нерухоме майно) з обладнанням, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 13-16).

Відповідно до умов п. 7, 8, 32-36, 39 Договору 1 договір укладено на 5 років. Після закінчення строку договору Наймач не має переважне право поновлення його на новий строк. У разі виявлення наміру поновлення Договору Наймач (Орендар) повинен не пізніше ніж за тридцять днів і закінчення строку оренди повідомити письмово Наймодавця (Орендодавця) про нам продовжити строк найму (оренди).

Орендна плата вноситься Орендарем Орендодавцеві у розмірі 5 000 (п`ять тисяч) гривень 00 копійок, з врахуванням ПДФО та військового збору, за кожен календарний місяць строку оренди. Всі зміни та доповнення до цього Договору, що зроблені за узгодженням Сторін, повинні бути нотаріально посвідчені. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору спір розв`язується у судовому порядку.

Дія договору припиняється у разі:

- закінчення строку, на який його було укладено;

- придбання Орендарем земельної ділянки у власність;

- викупу земельної ділянки для суспільних потреб або примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності в порядку, встановленому законом;

- смерті Орендодавця та/або ліквідації юридичної особи-орендаря. Договір припиняється також в інших випадках, передбачених законом.

Дія Договору припиняється шляхом його розірвання за:

- взаємною згодою сторін;

- рішенням суду на вимогу однієї із Сторін внаслідок невиконання другою Стороною обов`язків, передбачених Договором, та внаслідок випадкового знищення пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, і також з інших підстав, визначених законом.

Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку допускається.

На вимогу однієї із Сторін Договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання Сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 Закону України «Про оренду землі» та п.п. 25, 27 Договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому дoгoвopом використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України. У разі розірвання договору оренди землі з ініціативі Орендаря Орендодавець має право на отримання орендної плати до кінця поточного місяця, якщо Орендар повідомив про це Орендодавця не пізніше тридцяти днів, з, винятком випадків, коли розірвання Договору було обумовлено невиконанням або неналежним виконанням Орендодавцем договірних зобов`язань. У разі розірвання договору оренди землі з ініціативи Орендодавця (крім випадків розірвання договору у зв`язку з неналежним виконанням орендарем своїх обов`язків) Орендар має право на відшкодування витрат на поліпшення орендованої земельної ділянки, здійснених за згодою орендодавця.

Перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи (у тому числі в порядку спадкування), реорганізація юридичної особи-орендаря є підставою для зміни умов або припинення Договору.

Цей договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Право володіння і користування земельною ділянкою (інше речове право), яке виникає на підставі Договору найму (оренди), підлягає державній реєстрації відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації такого права.

Відповідно до п. 3.1.-3.3., 4.1., 9.2.-9.4., 12.1.-12.3., 14.1., 14.14. Договору 2 строк найму (тобто строк протягом якого Наймач вправі володіти та користуватися Об`єктом найму) становить 5 календарних років з моменту підписання цього Договору.

Строк найму може бути змінений або за взаємною письмовою згодою Сторін, або Наймодавцем чи Наймачем в односторонньому порядку, але з обов`язковим письмовим повідомленням про це другу Сторону не пізніше як за тридцять календарних днів.

У разі зміни власника Об`єкта найму, до нового власника не переходять у повному обсязі усі права та обов`язки Наймодавця за цим Договором.

За володіння та користування Об`єктом найму Наймач зобов`язується сплачувати Наймодавцю плату у розмірі 30 000,00 грн, з врахуванням ПДФО та військового збору, за кожен календарний місяць строку найму, що згідно офіційного курсу Національного Банку України на день укладення цього договору еквівалентно 820 (вісімсот двадцять) доларів США 35 центів.

Розірвання (припинення) Договору найму допускається або за взаємною письмовою згодою обох Сторін, або Наймачем чи Наймодавцем в односторонньому порядку, передбаченому цим Договором.

У випадку розірвання однією із Сторін цього Договору в односторонньому порядку Сторона зобов`язана письмово повідомити про це іншу Сторону не пізніше ніж з тридцять календарних днів до дати розірвання (припинення) договору. У такому письмовому повідомленні Наймача повинні обов`язково зазначатися причини розірвання Договору та дата з якої цей Договір буде розірваним (припиненим).

У випадку розірвання цього Договору однією із Сторін в односторонньому порядку датою припинення (розірвання) Договору вважатиметься дата, вказана в тексі письмового повідомлення Наймача.

Усі спори та розбіжності, що можуть виникнути між сторонами із умов цього Договору, або в зв`язку з ним (при його укладенні, виконанні, зміні, розірванні, припиненні, визнанні неукладеним, визнанні недійсним, тлумаченні і таке інше вирішуються шляхом переговорів між Сторонами.

Якщо відповідний спір (розбіжність) між Сторонами неможливо вирішити шляхом переговорів, то такий спір (розбіжність) вирішується в судовому порядку за встановленою підвідомчістю та підсудністю такого спору відповідно до чинного в Україні законодавства.

Досудове врегулювання спорів між Сторонами цього Договору не є обов`язковим.

Цей Договір набуває чинності (є укладеним) з моменту його підписання Сторонами і діє до моменту повного виконання Сторонами усіх своїх зобов`язань за цим Договором.

Цей Договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

16.08.2024 відповідач подарувала належне їй вищезазначене нерухоме майно своєму сину ОСОБА_3 , що підтверджується договором дарування та витягами з Державного реєстру речових прав (а.с. 57-60).

05.09.2025 відповідач направила позивачу вимогу від 05.09.2025, у якій повідомила про дарування об`єкту оренди та зазначила про припинення з 16.08.2024 дії Договорів 1 та 2, у зв`язку із зміною власника орендованого майна (а.с. 18).

Враховуючи вищезазначене, позивач вважає Договір 1 та 2 такими, що не припинили свою дію та просить суд визнати вказані договори чинними та зобов`язати відповідача виконувати умови Договорів в судовому порядку.

Розглядаючи спір по суті, суд враховує таке.

Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (частина перша статті 19 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається у статті 16 ЦК України.

Частиною першою статті 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в частині другій цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом.

Частиною другою статті 16 ЦК України встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом. До них належать: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Таким чином, правом звернення до суду з позовом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод чи законних інтересів та, відповідно, таке цивільне право або інтерес може бути захищено судом у спосіб, який, зокрема, не суперечить чинному законодавству, договору та має бути ефективним.

Застосування способу захисту має бути об`єктивно виправданим і обґрунтованим, тобто залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання, оспорення та спричинених відповідними діяннями наслідків (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18 січня 2023 року у справі № 488/2807/17, провадження № 14-91цс20, пункт 86).

Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру (стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи (частина третя статті 124 Конституції України).

Право на доступ до суду реалізується на підставах і в порядку, встановлених законом.

Реалізуючи передбачене статтею 55 Конституції України, статтею 4 ЦПК України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Позов - це звернена через суд до відповідача матеріально-правова вимога про поновлення порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу, який здійснюється в певній, визначеній законом процесуальній формі. Основними елементами, що визначають сутність будь-якого позову (індивідуалізуючі ознаки позову) є його предмет і підстава.

Предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, щодо якої він просить постановити судове рішення. Вона опосередковується спірними правовідносинами - суб`єктивним правом і обов`язком відповідача. Підставу позову складають обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Такі обставини складають юридичні факти, які тягнуть за собою певні правові наслідки.

Фактична підстава позову - це юридичні факти, на яких ґрунтуються позовні вимоги позивача до відповідача.

Правова підстава позову - це посилання у позовній заяві на закони та інші нормативно-правові акти, на яких ґрунтується позовна вимога.

Звертаючись до суду, позивач самостійно визначає у позовній заяві, яке його право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, в тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах.

Оцінка предмету заявленого позову, а відтак наявності підстав для захисту порушеного права позивача, про яке ним зазначається в позовній заяві, здійснюється судом, на розгляд якого передано спір, крізь призму оцінки спірних правовідносин та обставин (юридичних фактів), якими позивач обґрунтовує заявлені вимоги.

Відповідно до частин першої, третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 14 липня 2021 року у справі № 161/2823/19 (провадження № 61-6515св20).

Суд має повно та всебічно дослідити обставини, яким позивач обґрунтовує свої вимоги, перевірити їх доказами, які мають бути оцінені на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, установити існування чи відсутність порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод чи законних інтересів, та за наслідками указаних дій ухвалити у справі законне та обґрунтоване судове рішення по суті вимог позивача.

Згідно зі ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 110 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку може бути обтяжено правами інших осіб. Перехід права власності на земельну ділянку, зміна її цільового призначення не припиняє встановлених обмежень, обтяжень. Поділ чи об`єднання земельних ділянок не припиняє дії обмежень, обтяжень, встановлених на земельні ділянки, крім випадків, коли обмеження (обтяження) поширювалося лише на частину земельної ділянки, яка в результаті поділу земельної ділянки не увійшла до сформованої нової земельної ділянки.

Згідно зі ст. 651-654 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

У разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов:

1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;

2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;

3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;

4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона. У разі розірвання договору внаслідок істотної зміни обставин суд, на вимогу будь-якої із сторін, визначає наслідки розірвання договору виходячи з необхідності справедливого розподілу між сторонами витрат, понесених ними у зв`язку з виконанням цього договору. Зміна договору у зв`язку з істотною зміною обставин допускається за рішенням суду у виняткових випадках, коли розірвання договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом.

У разі зміни договору зобов`язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо. У разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються. У разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов`язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили. Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо договір змінений або розірваний у зв`язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору.

Зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ст. 770, 781, 783 ЦК України у разі зміни власника речі, переданої у найм, до нового власника переходять права та обов`язки наймодавця. Сторони можуть встановити у договорі найму, що у разі відчуження наймодавцем речі договір найму припиняється.

Договір найму припиняється у разі смерті фізичної особи - наймача, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір найму припиняється у разі ліквідації юридичної особи, яка була наймачем або наймодавцем.

Наймодавець має право відмовитися від договору найму і вимагати повернення речі, якщо наймач не вносить плату за найм речі протягом трьох місяців підряд. У разі відмови наймодавця від договору найму договір є розірваним з моменту одержання наймачем повідомлення наймодавця про відмову від договору.

Наймодавець має право вимагати розірвання договору найму, якщо:

1) наймач володіє та/або користується річчю всупереч договору або призначенню речі;

2) наймач без дозволу наймодавця передав річ у володіння та/або користування іншій особі;

3) наймач своєю недбалою поведінкою створює загрозу пошкодження речі;

4) наймач не приступив до проведення капітального ремонту речі, якщо обов`язок проведення капітального ремонту був покладений на наймача.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає про неправомірне розірвання Договору 1 та 2 в односторонньому порядку відповідачем, при цьому матеріали справи не містять доказів, які б вказували на розірвання відповідачем в односторонньому порядку Договору 1 та 2.

Матеріали справи також не містять доказів припинення дії Договорів 1 та 2 з інших підстав визначених Договорами 1 та 2, законом чи розірвання вказаних Договорів рішенням суду.

Суд критично оцінює вимогу від 05.09.2024 відповідача як доказ розірвання Договорів 1 та 2 в односторонньому порядку, оскільки вказана вимога не є доказом розірвання Договорів в односторонньому порядку відповідачем в розумінні умов Договору 1 та 2.

Враховуючи вищезазначене, суд констатує, що Договір найму земельної ділянки від 24 жовтня 2022 року, який зареєстровано в реєстрі за № 318 та Договір найму комплексу від 24 жовтня 2022 року, який зареєстровано в реєстрі за № 317 є чинними, а тому відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог в частині визнання чинними Договорів 1 та 2.

Стосовно позовної вимоги про зобов`язання відповідача виконувати умови Договорів 1 та 2 суд зазначає, що позивачем не зазначено в позові яким чином відповідач не виконує умови зазначених Договорів та не надано відповідних доказів такого не виконання Договорів, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Таким чином, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволенню позову.

Відповідно до ст. 142 ЦПК України судові витрати позивача підлягають покладенню на позивача.

Керуючись статтями 19, 76, 81,141, 258-259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні позову.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Кропивницького апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

- позивач: Приватне підприємство «АЗС-БУДЦЕНТР», ІКЮО 36654088, адреса: вул. Острівська, 2, корп. 2, м. Кропивницький, 25006;

- відповідач: ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 .

Повне рішення складено 24.11.2025.

Суддя Подільського районного

суду міста Кропивницького А. В. Волоткевич