ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5074/25 Справа № 176/594/24 Суддя у 1-й інстанції - Павловська І. А. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова М. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Петешенкової М.Ю.,

суддів Городничої В.С., Красвітної Т.П.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 17 лютого 2025 року у складі судді Павловської І.А.

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 17 грудня 2023 року о 13 годині 00 хвилин в м. Жовті Води сталася дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля автомобілем VOLKSWAGEN T4 державний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , який рухаючись по другорядній дорозі по вул. Івана Богуна при виїзді на нерегульоване перехрестя з вул. Івана Франка, не надав перевагу у русі автомобілю RENAULT MEGAN державний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3 , який рухався по головній дорозі та скоїв з ним зіткнення.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди, будучи пасажиром автомобіля RENAULT MEGAN отримала тілесні ушкодження, що підтверджується актом судово-медичного дослідження (обстеження) № 01/81(2023 р.).

Зазначає, що внаслідок отриманих травм в період з 18 грудня 2023 року по 27 грудня 2023 року, перебувала на лікарняному, під час перебування на якому їй визначено діагноз забій грудної клітки справа.

Постановою Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 08 січня 2024 року у справі № 176/20/24, визнано винним ОСОБА_4 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Зазначає, що внаслідок заподіяних їй тілесних ушкоджень вона зазнала значного нестерпного фізичного болю і відповідно їй заподіяна моральна шкода, розмір якої вона оцінює у 60000,00 грн.

05 лютого 2024 року направила досудову вимогу відповідачу про відшкодування заподіяної моральної шкоди у розмірі у сумі 60000,00 грн., яку відповідач визнав лише в частині заподіяння моральної шкоди у сумі 5000,00 грн., однак жодної виплати не здійснив.

Зазначає, що для лікування травми нею були придбані ліки на загальну суму 1739,50 грн., оскільки визначений полісом розмір франшизи, яка складає 3200,00 грн., є більшим за вартість придбаних ліків, то вказані суми не підлягають відшкодуванню страховою компанією, і мають бути компенсовані саме відповідачем.

Враховуючи, що відповідачем не сплачено в добровільному порядку матеріальної та моральної шкоди, вимушена звернутися до суду із даним позовом та просити суд стягнути з ОСОБА_2 матеріальну шкоду у розмірі 1739,50 грн. та моральну шкоду у розмірі 60000,00 грн. з одночасним розподілом судових витрат.

Рішенням Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 17 лютого 2025 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 5000,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору у розмірі 98,09 грн. В іншій частині позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано наявністю підстав для часткового задоволення позову, оскільки факт скоєння дорожньо-транспортної пригоди відповідачем ОСОБА_2 є доведеним, враховуючи отримання ОСОБА_1 ушкодження здоров`я, наявні підстави для відшкодування моральної шкоди у розмірі 5000,00 грн., який відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості.

Не погодившись з рішенням суду в частині визначеного розміру моральної шкоди, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просила рішення змінити в частині визначеного судом розміру моральної шкоди, збільшивши до 60000,00 грн.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції взагалі не було досліджено покази свідків, які вказували про те, які саме тілесні ушкодження були їй заподіяні як пасажиру транспортного засобу Renault Megan внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, період її тимчасової непрацездатності, оскільки внаслідок заподіяних ушкоджень не мала можливості самостійно пересуватися, не звернув уваги на ступінь заподіяних душевних страждань внаслідок фізичного болю. Вказує, що на підтвердження визначеної моральної шкоди у розмірі 60000,00 грн. надані належні та допустимі докази у справі, а тому наявні правові підстави для задоволення позову та збільшення розміру моральної шкоди.

З огляду на те, що рішення суду першої інстанції оскаржується в частині розміру моральної шкоди, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість судового рішення лише в частині, яка оскаржується. В іншій частині рішення суду не оскаржується, а відповідно й апеляційним судом не перевіряється.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Згідно із ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Судом встановлено, що 17 грудня 2023 року о 13 годині 00 хвилин в м. Жовті Води сталася дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля автомобілем VOLKSWAGEN T4 державний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , який рухаючись по другорядній дорозі по вул. Івана Богуна при виїзді на нерегульоване перехрестя з вул. Івана Франка, не надав перевагу у русі автомобілю RENAULT MEGAN державний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3 , який рухався по головній дорозі та скоїв з ним зіткнення. В результаті дорожньо-транспортної пригоди, ОСОБА_1 , як пасажир автомобіля RENAULT MEGAN отримала тілесні ушкодження.

Постановою Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 08 січня 2024 року у справі № 176/20/24 визнано винним ОСОБА_4 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до положень ч. 6 ст. 82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до акту судово-медичного дослідження (обстеження) 01/81 (2023), ОСОБА_1 отримала наступні тілесні ушкодження: «два синця на шкірі бокової поверхні верхньої та середньої третини правого стегна та в області правого кульшового суглобу».

Лікарем-хірургом ОСОБА_5 визначено діагноз: «забій грудної клітки справа».

Згідно медичного висновку від 19 грудня 2023 року ОСОБА_1 перебувала на лікарняному в період з 18 грудня 2023 року по 27 грудня 2023 року.

Згідно із положеннями ст. 12 ЦПК України та відповідно до ч. ч. 1, 5 та 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасникам справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до положень ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати у повному обсязі, оскільки не має (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь - яка компенсація моральної шкоди не є (і не може бути) адекватною дійсним стражданням, тому будь - який її розмір може мати суто умовний вираз.

Відповідно до положень ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до положень ст. 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Так, до загальних умов цивільно-правової відповідальності відносяться: 1) протиправний характер поведінки (дій чи бездіяльності) особи, на яку передбачається покласти відповідальність (чи настання інших спеціально передбачених законом або договором обставин); 2) наявність у потерпілої особи шкоди або збитків; 3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою порушника і наступними шкідливими наслідками; 4) вина правопорушника.

Сукупність перерахованих умов, за загальним правилом необхідних для покладання цивільно-правової відповідальності на конкретну особу, називається складом цивільного правопорушення. Відсутність хоча б одного із зазначених умов відповідальності, як правило, виключає її застосування. Встановлення даних умов здійснюється саме у зазначеній черговості, оскільки відсутність одного з попередніх умов позбавляє сенсу встановлення інших (наступних) умов.

Аналогічні правові висновки викладені в постанові Верховного Суду України від 09 серпня 2017 року у справі № 908/2138/16, за якою для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, за відсутності хоча б одного із цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Відповідно до положень ч. 2, 5 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

У п. 49-51 постанови Великої Палати Верховного Суду у постанові від 01 вересня 2020 року у справі №216/3521/16-ц (провадження №14-714цс19) зазначено, що: "виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства."

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» №6 від 27 березня 1992 року, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до ст. 440 і 450 ЦК (1540-06), шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» №1 від 23 грудня 2005 року, роз`яснено судам, що звільнення від кримінальної відповідальності це відмова держави від застосування щодо особи, котра вчинила злочин, установлених законом обмежень певних прав і свобод шляхом закриття кримінальної справи, яке здійснює суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України (2341-14), у порядку, встановленому Кримінально-процесуальним кодексом України (1001-05, 1002-05, 1003-05).

За правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 10 квітня 2019 року у справі №464/3789/17, адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту (п. 49). Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання (п. 52).

Вирішуючи позовну вимогу про стягнення з відповідача моральної шкоди та надаючи оцінку доказам, наявним у матеріалах справи, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що заявлений позивачем розмір моральної шкоди у сумі 60000,00 грн. не є розумним та співмірним понесеним позивачем стражданням. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховував, що після дорожньо-транспортної пригоди позивач отримав тілесні ушкодження легкої тяжкості, остання перебувала на лікуванні, потребувала докладання зусиль для відновлення своїх сил, здоров`я, свого морального стану, враховуючи засади розумності, виваженості, справедливості та встановивши обставини даної справа, суд дійшов до правильного висновку визначивши розмір моральної шкоди 5000,00 грн. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Реалізація принципу змагальності сторін у цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у ст. 129 Конституції України.

Згідно з ч.3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (ст. 76 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ст. 77 ЦПК України).

Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Доказами у зазначеній категорії справ можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів.

Враховуючи вищезазначене, суд першої інстанції, дослідивши належним чином надані докази та встановивши дійсні фактичні обставини у справі, дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення в рахунок відшкодування моральної шкоди 5000,00 грн.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції взагалі не було досліджено покази свідків, які вказували про те, які саме тілесні ушкодження були їй заподіяні як пасажиру транспортного засобу Renault Megan внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, період її тимчасової непрацездатності, оскільки внаслідок заподіяних ушкоджень не мала можливості самостійно пересуватися, не звернув уваги на ступінь заподіяних душевних страждань внаслідок фізичного болю, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки покази свідків, допитаних в суді першої інстанції не узгоджуються з встановленими обставинами справи та дослідженими під час розгляду справи доказами, а тому не можуть бути покладені в основу судового рішення.

Аргументи апеляційної скарги про те, що визначений судом розмір моральної шкоди є заниженим, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки вирішуючи питання щодо розміру моральної шкоди суд виходив із принципу розумності, виваженості, справедливості та конкретних обставини у справі.

Доводи апеляційної скарги про те, що на підтвердження визначеної моральної шкоди у розмірі 60000,00 грн. надані належні та допустимі докази у справі, а тому наявні правові підстави для задоволення позову та збільшення розміру моральної шкоди, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження заявлених позовних вимог, а доказування не може ґрунтуватися та припущеннях.

Посилання скаржника в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції безпідставно частково задовольнив позов, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки такі доводи зводяться до викладення обставин справи із наданням коментарів та тлумаченням норм чинного законодавства на власний розсуд, висвітлення цих обставин у спосіб, що є зручним для скаржника, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції.

Таким чином, доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Згідно ст. 141 ЦПК України, судові витрати, понесені позивачем у зв`язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 17 лютого 2025 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 27 листопада 2025 року.

Головуючий: М.Ю. Петешенкова

Суддя: В.С. Городнича

Т.П. Красвітна