печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2025 року Печерський районний суд м. Києва в складі:

головуючого: судді Бусик О.Л.

при секретарі: Романенко Ю.О.

за участю:

представника позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - ОСОБА_3, Представництва «РФІ/РЛ, Інк» - ОСОБА_5

представника відповідача - Державного бюро розслідувань - Усатенка Д.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Державного бюро розслідувань, ОСОБА_3 , Представництва «РФІ/РЛ, Інк», Державної казначейської служби України про захист гідності, честі та ділової репутації, спростування недостовірної інформації, відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

У липні 2024 року ОСОБА_2 звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Державного бюро розслідувань (далі - ДБР), ОСОБА_3 , Представництва «РФІ/РЛ, Інк», Державної казначейської служби України (далі - ДКСУ), в якому, з урахуванням зміни предмета позову просила:

визнати недостовірною та такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_2 інформацію, поширену ІНФОРМАЦІЯ_1 на сайті «радіо Свобода» в мережі інтернет у публікації з назвою «ІНФОРМАЦІЯ_7» за адресою в мережі інтернет ІНФОРМАЦІЯ_2 у наступних фразах:

- «російський паспорт та 255 днів в окупованому Криму: «Схеми» виявили ще одну українську суддю з громадянством рф»;

- «Схеми виявили ще одну українську суддю з громадянством рф. Суддя Донецького окружного адміністративного суду ОСОБА_2 , відповідно до витягу з автоматизованої системи «Роспаспорт», є громадянкою рф. Витяг вказує, що російський паспорт ОСОБА_2 отримала на підставі так званого «договору про прийняття Криму до складу росії» у 2014-му році, згідно з яким громадяни України та особи без громадянства, які на той момент постійно проживали на півострові, визнавались громадянами рф»;

- «Відповідно до витягу з «Распаспорту», ОСОБА_2 стала громадянкою рф ІНФОРМАЦІЯ_3 , а сам паспорт безпосередньо був виданий 10 квітня»;

- «Станом на дату публікації ОСОБА_2 не вийшла з громадянства рф. Чинність документа журналісти перевірили за допомогою офіційного сервісу мвс росії. Станом на 13 липня 2023 року російський паспорт ОСОБА_2 серед недійсних не значиться»;

- «До паспорта прив`язаний індивідуальний податковий номер платника податків в росії ОСОБА_2 , що видано на сайті податкової служби рф»;

- «Окрім того, у витоках із баз даних про клієнтів медичних організацій росії «Схеми» знайшли інформацію із зазначенням даних російського паспорта на ім`я ОСОБА_2 і податкового номера»;

- «Згадка про ОСОБА_2 також є в базі даних російської медичної лабораторії «Гемотест», витій інформації з якої відбувся у 2022 році, через що російський суд оштрафував медзаклад на 60 тисяч рублів»;

- «Якщо підрахувати загальну тривалість перебування української судді ОСОБА_2 у Криму, починаючи з середини 2018 року, то виходить щонайменше 255 днів - сумарно понад пів року на окупованому росією півострові»;

- «На сайті Вищої кваліфікаційної комісії суддів журналісти знайшли анкету судді ОСОБА_2, яку вона заповнювала у 2018 році, коли проходила кваліфікаційне оцінювання»;

- «Після розмови з журналістом до редакції Радіо Свобода надійшли адвокатські запити чоловіка судді - ОСОБА_1 - з вимогою надати інформацію про журналістів, які проводять розслідування щодо судді»;

- «Згодом ОСОБА_2 направила окремий запит до Радіо Свобода із запитаннями, яким саме обсягом інформації про неї володіють журналісти, і вимогою «знищити персональну інформацію судді, яка є у «Схем»;

- «Схеми також віднайшли фотографії судді ОСОБА_2, зроблені в окупованому Севастополі, у закладі «33 пингвина». Судячи з назви альбому «ІНФОРМАЦІЯ_8» та світлин, опублікованих у 2018-му році, це було святкування дня народження доньки ОСОБА_4 . На той час Крим вже був під російською окупацією».

зобов`язати представництво «РФІ/РЛ, Інк» протягом п`яти календарних днів з дня набрання рішенням у даній справі законної сили спростувати поширену ІНФОРМАЦІЯ_1 недостовірну інформацію про ОСОБА_2 шляхом розміщення в мережі інтернет на веб-сайті Радіо Свобода ІНФОРМАЦІЯ_9 в рубриці (розділі) «ІНФОРМАЦІЯ_10» перед публікацією з назвою « ІНФОРМАЦІЯ_7» в стрічці публікацій та в головній сторінці (в розділі) проекту «Схеми» на сайті ІНФОРМАЦІЯ_5 вступної та резолютивної частини рішення суду у цій справі під заголовком «Спростування» із забезпеченням постійного доступу до такого спростування протягом всього часу перебування на сайті Радіо Свобода ІНФОРМАЦІЯ_9 публікації з назвою «ІНФОРМАЦІЯ_7»;

стягнути з Державного бюро розслідувань за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_2 відшкодування моральної шкоди, спричиненої незаконним розголошенням відомостей кримінального провадження № 0000529 від 16 червня 2021 року та порушенням принципу невинуватості Державним бюро розслідувань в сумі 20 000,00 грн;

стягнути солідарно з ОСОБА_3 та представництва «РФІ/РЛ, Інк» на користь ОСОБА_2 відшкодування моральної шкоди, спричиненої поширенням недостовірної інформації про ОСОБА_2 та порушенням права ОСОБА_2 на приватність на загальну суму 200 000,00 грн;

зобов`язати представництво «РФІ/РЛ, Інк» видалити з поширеної ІНФОРМАЦІЯ_1 на сайті «Радіо Свобода» в мережі інтернет публікації з назвою «ІНФОРМАЦІЯ_7» за адресою в мережі інтернет ІНФОРМАЦІЯ_2 фотозображення та відомості, які є конфіденційними та відносяться до приватного життя ОСОБА_2 , стану її здоров`я, її родини та батьків, а саме:

- фотозображення ОСОБА_2 у невідомому документі за посиланням у мережі інтернет ІНФОРМАЦІЯ_11;

- відомості про батьків ОСОБА_2 та її сімейний стан у невідомому документів за посиланням в мережі інтернет ІНФОРМАЦІЯ_12;

- відомості про звернення за медичною допомогою ОСОБА_2 , а також про її сина у невідомих документах за посиланнями ІНФОРМАЦІЯ_13;

- фотозображення ОСОБА_2 з дитиною на руках за посиланням в мережі інтернет ІНФОРМАЦІЯ_14;

- анкету ОСОБА_2 , яка містить її фотозображення та відомості про сімейний стан ОСОБА_2 з посиланням в мережі інтернетІНФОРМАЦІЯ_15;

- відомості з суддівського досьє ОСОБА_2 за посиланнями в мережі інтернет ІНФОРМАЦІЯ_16;

- відомостей про батьків ОСОБА_2 та стан їх здоров`я;

вирішити питання про судовий збір.

Вважаючи зазначену вище інформацію недостовірною, такою, що грубо порушує особисті немайнові права позивачки на повагу до гідності та честі, на недоторканість ділової репутації, остання звернулася за захистом своїх порушених прав та законних інтересів до суду із позовом про захист честі, гідності та ділової репутації та спростування недостовірної інформації. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачка є суддею Донецького окружного адміністративного суду. Зазначає, що ДБР порушило принцип презумпції невинуватості надаючи листом від 23 червня 2023 року № 268ПІ/10-13-06-266/23, на запит редактора програми «Схеми», Радіо Свобода ОСОБА_6 , інформацію щодо досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000529 від 16 червня 2021 року. У подальшому, ІНФОРМАЦІЯ_6 о 20:08 на сайті «Радіо Свобода» в мережі інтернет у публікації (журналістському розслідуванні) з назвою «ІНФОРМАЦІЯ_17 за загальнодоступним посиланням ІНФОРМАЦІЯ_2 . Автором вказаної статті вказано журналіста-розслідувача проєкту Радіо Свобода «Схеми» ОСОБА_3 , що підтверджується відповіддю представництва «РФІ/РЛ, Інк» вих. № В/471 від 27 липня 2023 року на адвокатський запит в інтересах позивачки.

Зазначає про те, що поширена інформація про позивачку не відповідає дійсності, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі.

Спірна Інформація по тексту є фактичним твердженням, оскільки вона може бути перевірена на предмет її дійсності щодо істинності фактів і вона є недостовірною з огляду на те, що фактичних доказів на підтвердження достовірності таких висловлювань стороною відповідача не надається. При цьому, розповсюджена Інформація є негативною, стосується безпосередньо позивачки та її родичів, не носить оціночний характер, так як викладена у формі тверджень. Так,зміст поширеної інформації зводиться до того, що позивачка начебто є громадянкою рф та не вийшла з російського громадянства, має паспорт та податковий код рф, перебувала у Криму з середини 2018 року щонайменше 255 днів, проходила тестування на коронавірус у російській медичній лабораторії «Гемотест», а також святкувала день народження доньки у 2016 році в окупованому Севастополі.Поширена спірна Інформація про позивачку є недостовірною та такою, що порушує немайнові права позивачки та негативно впливає на ділову репутацію. На думку позивачки, неупереджений читач, після ознайомлення із поширеною відповідачем недостовірною Інформацією вважатиме, що позивачкає недобросовісною, негативно на неї впливає.

Також позивачка стверджує, що внаслідок розповсюдження недостовірної інформації стосовно неї, вона зазнала душевних страждань, як наслідок, їй завдано моральної шкоди.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 08 листопада 2024 року відкрито провадження для розгляду за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

05 грудня 2024 року через підсистему «Електронний суд» до суду надійшов відзив від представника Державної казначейської служби України - Березовської М. О., у якому заявник просила відмовити в задоволенні позову, посилаючись на його безпідставність та необґрунтованість. Зазначає, що Казначейство є неналежним відповідачем у цій справі, оскільки жодних прав та інтересів позивачки не порушувало, не вступало у правовідносини з нею і жодної шкоди позивачці не завдавало. Зазначає, що позивачка не надала належних та допустимих доказів щодо заподіяння їй моральної шкоди.

06 грудня 2024 року через підсистему «Електронний суд» до суду надійшов відзив від представника ДБР - Олійника А. Д. , у якому заявник просить в задоволенні позову відмовити, посилаючись на його безпідставність та необґрунтованість. Зазначає, що ОСОБА_2 жодним чином не обґрунтовано, яка ж саме інформація, викладена у зазначеному вище листі ДБР порушує презумпцію невинуватості. На спростування доводів позовної заяви зазначає, що у провадженні Головного слідчого управління ДБР перебувало кримінальне провадження № 0000529 від 16 червня 2021 року за ознаками кримінальних правопорушень передбачених частиною першою статті 111, частиною другою статті 376-1, частиною першою статті 366 КК України. ДБР дотримуючись принципу гласності у своїй діяльності, з урахуванням вимог Закону України «Про інформацію» листом від 23 червня 2023 року № 268ПІ/10-13-06-266/23, надало інформацію на запит редактора програми «Схеми», Радіо Свобода ОСОБА_6 та зазначило, що слідчим Головного слідчого управління ДБР у межах розслідування кримінального провадження № 0000529від 16 червня 2021 року, у межах якого перевіряються факти можливого вчинення суддею Донецького окружного адміністративного суду ОСОБА_2 кримінальних правопорушень передбачених частиною третьою статті 27, частиною другою статті 376-1, частиною першою статті 366 КК України. При цьому, ДБР у вказаному вище листі наголосило, що достатніх даних та доказів для підозри судді Донецького окружного адміністративного суду ОСОБА_2 у вчиненні вказаних кримінальних правопорушень не встановлено. Також повідомлено про те, що суддю Донецького окружного адміністративного суду ОСОБА_2 допитано у вказаному кримінальному провадженні лише у якості свідка. З наведеного змісту листа від 23 червня 2023 року № 268ПІ/10-13-06-266/23 вбачається, що ДБР, надаючи відповідь на запит редактора програми «Схеми», Радіо Свобода ОСОБА_6 лише констатувало факти наявності певного кримінального провадження, у межах якого перевіряється причетність посадової особи до вчинення кримінальних правопорушень. При цьому, зазначає, що ДБР жодного відношення до наведених у позовній заяві публікацій у засобах масової інформації/інтернет ресурсах не має, оскільки не є ні автором, ні ініціатором розповсюдження такої інформації. Водночас, інтерпретація наданої ДБР інформації у вищевказаному листі, третіми особами, у тому числі самою позивачкою, де вказано про те, що не здобуто доказів причетності ОСОБА_2 до вчинення кримінальних правопорушень, не можуть розцінюватися через призму порушення правоохоронним органом презумпції невинуватості. Водночас, у позовній заяві позивачкою жодним чином не обґрунтовано та документально не підтверджено завдання моральної шкоди, а ураховуючи те, що ДБР не порушувало презумпцію невинуватості, відсутні підстави стверджувати про спричинення будь-якої шкоди.

11 грудня 2024 року через підсистему «Електронний суд» до суду надійшла від представника ОСОБА_2 - ОСОБА_1 відповідь на відзив Державної казначейської служби України, у якій просить залишити доводи Казначейства, які викладені у відзиві, поза увагою. Указує на те, що належним відповідачем у правовідносинах з приводу завдання шкоди посадовою особою органу державної влади є держава в особі Державної казначейської служби України, яка відповідно до законодавства є органом, який здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної фізичним чи юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними повноважень. Обґрунтування щодо компенсації моральної шкоди, у тому числі спричиненої незаконним розголошенням ДБР відомостей кримінального провадження № 0000529 від 16 червня 2021 та порушенням принципу невинуватості ОСОБА_2 , а також обґрунтування розміру такої моральної шкоди, наведені за текстом позовної заяви та не спростовуються загальним цитуванням релевантних приписів ЦПК України, що їх зазначено у відзиві Казначейства на позовну заяву ОСОБА_2 . Так, у позовній заяві ОСОБА_2 вичерпним чином з підтвердженням відповідними доказами заподіювання шкоди позивачці зазначені підстави для визначення розміру такої шкоди з наведенням відповідних мотивів, у тому числі щодо характеру та обсягів страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнала позивачка, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення) та з урахуванням інших обставин, стану здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

13 грудня 2024 року через підсистему «Електронний суд» до суду надійшов відзив від представника ОСОБА_3 та представництва «РФІ/РЛ, Інк» - ОСОБА_5, у якому заявник просить у задоволенні позову відмовити, посилаючись на його необґрунтованість та безпідставність. В обґрунтування своїх заперечень проти позову, заявник посилається на те, що поширена інформація є достовірною, достовірність якої підтверджена ВРП під час розгляду дисциплінарної справи позивачки.

14 грудня 2024 року через підсистему «Електронний суд» до суду надійшла від представника ОСОБА_2 - ОСОБА_1 відповідь на відзив ДБР, у якій просить залишити доводи заявника, які викладені у відзиві, поза увагою. Зазначає про те, що фактичні обставини справи свідчать, що надана ДБР Радіо Свобода інформація є недостовірною, а саме такою, яка викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, які існували, але відомості про них не відповідають дійсності. На переконання позивачки, ДБР повинно було забезпечити, щоб інформація, яку вони надають, не могла завдати шкоди особистим правам, тобто ґрунтуватись на низці принципів, закріплених у міжнародних та національних стандартах щодо прав людини. ДБР мало б уникнути формулювань, які можуть бути витлумачені як звинувачення, чого під час надання інформації на запит Радіо Свобода зроблено не було. Така інформація мала на меті переконати читача у тому, що позивачка є злочинцем, якого поки що не притягнуто до кримінальної відповідальності, виходячи лише з факту проживання в м. Севастополі під час окупації.

15 грудня 2024 року через підсистему «Електронний суд» до суду надійшла від представника ОСОБА_2 - ОСОБА_1 відповідь на відзив представника ОСОБА_3 та представництва «РФІ/РЛ, Інк» - ОСОБА_5, у якій просить залишити доводи заявника, які викладені у відзиві, поза увагою. Зазначає про те, що представник відповідачів у відзиві на позовну заяву фактично вважає преюдиційним рішення ВРП від 21 листопада 2024 року № 3400/0/15-24, яким ВРП залишила без змін ТДП ВРП від 07 серпня 2024 року № 2397/3дп/15-24, для цієї справи, що не відповідає вимогам частини четвертої статті 82 ЦПК України, відповідно до якої, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Також, відмінними є предмети розгляду в дисциплінарному провадженні стосовно судді та цивільному процесі, а саме, у дисциплінарній справі ВРП розглядає питання щодо поведінки судді, що може бути порушенням етичних норм, недотриманням професійних обов`язків тощо, у свою чергу, цивільний процес, навпаки спрямований на вирішення приватного спору між сторонами, і його предметом є зовсім інші правовідносини. Представником відповідачів не спростовано жодного доводу позивачки, якими остання обґрунтовує позовні вимоги у позовній заяві.

20 грудня 2024 року через підсистему «Електронний суд» представник ОСОБА_3 та представництва «РФІ/РЛ, Інк» - ОСОБА_5 подала до суду заперечення на відповідь на відзиви позивачки, в яких вказує наступне. Набуття суддями громадянства російської федерації чи просто перебування суддів в громадянстві російської федерації - країни, яка вчиняє воєнні злочини проти Українського народу має значний суспільний інтерес, з огляду на непоодинокі випадки. Судді є відомими в суспільстві. Журналіст не вдавався до незаконних методів збору інформації. Вся використана в публікації інформація отримана відкрито. Оприлюднення витоків третіми особами не впливають на достовірність даних.

20 грудня 2024 року через підсистему «Електронний суд» представник ДБР - Рудак О. В. подала заперечення, викладені у відповіді на відзив, вважає їх необґрунтованими, не підтвердженими належними та достатніми доказами, позицію такою, що не спростовує аргументи, наведені у відзиві. Так, усі доводи ОСОБА_2 , наведені у відповіді на відзив, фактично є дотичними до аргументів та суб`єктивних висновків, що були зазначені нею у позовній заяві та зводяться до незгоди із наданою ДБР інформацією та формального посилання на заподіяння їй моральної шкоди, натомість у матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження порушення її особистих немайнових чи інших гарантованих законом прав, завдання шкоди здоров`ю та заподіянню душевних страждань, а отже, заподіяння моральної шкоди.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 24 грудня 2024 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 13 червня 2025 року, передано справу за позовом ОСОБА_2 до Державного бюро розслідувань, ОСОБА_3., представництва «РФІ/РЛ, Інк», державної казначейської служби України про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди до Печерського районного суду м. Києва.

Ухвалою судді Печерського районного суду м. Києва від 04 серпня 2025 року прийнято до провадження для розгляду в порядку загального позовного провадження справу за позовом ОСОБА_2 до Державного бюро розслідувань, ОСОБА_3., представництва «РФІ/РЛ, Інк», Державної казначейської служби України про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди, призначено підготовче судове засідання.

21 грудня 2024 року через підсистему «Електронний суд» представник ОСОБА_2 - адвокат ОСОБА_1 подав до суду додаткові письмові пояснення у справі, відповідно у яких вказує на те, що не існує жодного належного, допустимого та достатнього доказу на підтвердження того, що інформація, яка була створена ОСОБА_3 та яку поширено на Радіо Свобода, мала достатнє підтвердження того, щоб подавати вказану інформацію саме як факти. Крім того, відповідачами не може бути доведено, що спірна інформація, на час її поширення, була повною та перевіреною, а тому, в даному випадку, на переконання позивачки, є наявними правові підстави щодо визнання оспорюваної інформації недостовірною та, відповідно, задоволення позовних вимог.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 30 вересня 2025 року закінчено підготовче провадження та призначено справу для розгляду по суті.

13 жовтня 2025 року через підсистему «Електронний суд» від представника ОСОБА_2 - ОСОБА_1 до суду надійшли додаткові письмові пояснення по справі аналогічні змісту раніше поданих позивачкою процесуальних документів.

В судовому засіданні представник позивача вимоги позову підтримав та просив їх задовольнити.

Представники відповідачів вимоги позову не визнали та просили відмовити в їх задоволенні з підстав, викладених у відзивах на позов.

Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали цивільної справи, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті дійшов до наступних висновків.

Суд установив, що ДБР листом від 23 червня 2023 року № 268ПІ/10-13-06-266/23, на запит редактора програми «Схеми», Радіо Свобода ОСОБА_6 , надало інформацію щодо досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000529 від 16 червня 2021 року.

ІНФОРМАЦІЯ_6 о 20:08 на сайті «Радіо Свобода» в мережі інтернет у публікації (журналістському розслідуванні) з назвою «ІНФОРМАЦІЯ_17 було опубліковано статтю за загальнодоступним посиланням ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У спірній статті міститься наступна інформація:

- «ІНФОРМАЦІЯ_7»;

- «Схеми виявили ще одну українську суддю з громадянством рф. Суддя Донецького окружного адміністративного суду ОСОБА_2 , відповідно до витягу з автоматизованої системи «Роспаспорт», є громадянкою рф. Витяг вказує, що російський паспорт ОСОБА_2 отримала на підставі так званого «договору про прийняття Криму до складу росії» у 2014-му році, згідно з яким громадяни України та особи без громадянства, які на той момент постійно проживали на півострові, визнавались громадянами рф»;

- «Відповідно до витягу з «Распаспорту», ОСОБА_2 стала громадянкою рф ІНФОРМАЦІЯ_3 , а сам паспорт безпосередньо був виданий 10 квітня»;

- «Станом на дату публікації ОСОБА_2 не вийшла з громадянства рф. Чинність документа журналісти перевірили за допомогою офіційного сервісу мвсросії. Станом на 13 липня 2023 року російський паспорт ОСОБА_2 серед недійсних не значиться»;

- «До паспорта прив`язаний індивідуальний податковий номер платника податків в росії ОСОБА_2 , що видано на сайті податкової служби рф»;

- «Окрім того, у витоках із баз даних про клієнтів медичних організацій росії «Схеми» знайшли інформацію із зазначенням даних російського паспорта на ім`я ОСОБА_2 і податкового номера»;

- «Згадка про ОСОБА_2 також є в базі даних російської медичної лабораторії «Гемотест», витій інформації з якої відбувся у 2022 році, через що російський суд оштрафував медзаклад на 60 тисяч рублів»;

- «Якщо підрахувати загальну тривалість перебування української судді ОСОБА_2 у Криму, починаючи з середини 2018 року, то виходить щонайменше 255 днів - сумарно понад пів року на окупованому росією півострові»;

- «На сайті Вищої кваліфікаційної комісії суддів журналісти знайшли анкету судді ОСОБА_2, яку вона заповнювала у 2018 році, коли проходила кваліфікаційне оцінювання»;

- «Після розмови з журналістом до редакції Радіо Свобода надійшли адвокатські запити чоловіка судді - ОСОБА_1 - з вимогою надати інформацію про журналістів, які проводять розслідування щодо судді»;

- «Згодом ОСОБА_2 направила окремий запит до Радіо Свобода із запитаннями, яким саме обсягом інформації про неї володіють журналісти, і вимогою «знищити персональну інформацію судді, яка є у «Схем»;

- «Схеми також віднайшли фотографії судді ОСОБА_2, зроблені в окупованому Севастополі, у закладі «33 пингвина». Судячи з назви альбому «ІНФОРМАЦІЯ_8» та світлин, опублікованих у 2018-му році, це було святкування дня народження доньки ОСОБА_4 . На той час Крим вже був під російською окупацією».

У статті 32 Конституції України визначено, що кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Відповідно до статті 34 Конституції Україникожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Згідно зі статтею 68 Конституції Україникожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Положеннями частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» закріплено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенцію) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Кожен має право на свободу вираження поглядів у розумінні статті 10 Конвенції, якою передбачено свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів.

Статтею 201 ЦК України передбачено, що, зокрема, честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, а статтями 297, 299 ЦК України передбачено право на повагу до гідності та честі, а також право на недоторканність ділової репутації.

Згідно з частинами першою, четвертою, шостою та сьомою статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено у друкованих або інших медіа, має право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації у тому ж медіа в порядку, встановленому законом. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена.

Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи, є сукупність таких обставин: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації необхідно розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділової репутації фізичної та юридичної особи.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначити характер такої інформації та з`ясувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням, встановити факт поширення недостовірної інформації та факт того, що поширена інформація стосується саме особи позивача і що поширена інформація порушує особисті немайнові права особи позивача або перешкоджає повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право, при цьому саме позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем.

Відповідно до частини другої статті 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовностилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та їх правдивість не доводиться.

Спростованою може бути інформація, яка містить відомості про події та явища (факти), яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). В будь-якому випадку це має бути інформація, істинність якої можливо перевірити, існування таких фактів не залежить від їх суб`єктивного сприйняття чи заперечення через думки і погляди особи.

Вільне вираження поглядів є істотним чинником повноцінного розвитку особистості в суспільстві, як і здатність особи сприймати заперечення, спонукання, заохочення через думки, ідеї, висловлені іншими людьми.

Статтею 10 Конвенції передбачено, що кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві.

Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ свобода вираження поглядів є однією з важливих засад демократичного суспільства та однією з базових умов прогресу суспільства в цілому та самореалізації кожної окремої особи. Відповідно до пункту 2 статті 10 Конвенції вона стосується не тільки «інформації» чи «ідей», які сприймаються зі схваленням чи розглядаються як необразливі або нейтральні, але й тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти.

Як зазначено у рішенні ЄСПЛ, зокрема, рішення у справі «Lingens v. Austria», № 9815/82, § 46, 08 липня 1986 року, свобода вираження поглядів, гарантована пунктом 1 статті 10 Конвенції, становить одну з основних підвалин демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов реалізації кожної особи. За умови додержання пункту 2 свобода вираження стосується не лише тієї «інформації» чи тих «ідей», які отримані належним чином або розглядаються як необразливі чи незначні, а й тих, що викликають образу, обурення або неспокій. Такими є вимоги плюралізму, терпимості й широти поглядів, без яких «демократичне суспільство» неможливе.

Повинно бути зроблене чітке розмежування між констатацією фактів та оціночними судженнями. У той час як наявність фактів може бути продемонстровано, достовірність оціночних суджень не піддається доведенню. Вимогу доводити достовірність оціночних суджень неможливо виконати, вона порушує свободу думки як таку.

Отже, коли висловлюються твердження про поведінку третьої особи, деколи може бути важко віднайти різницю між оцінкою фактів та оціночними судженнями. Проте навіть оціночне судження може бути надмірним, якщо воно не має під собою фактичних підстав.

У рішенні ЄСПЛ у справі «Газета «Україна-Центр» проти України» від 15 жовтня 2010 року у підпункті «g» пункту 46 суд зазначив, що повідомлення новин, засноване на інтерв`ю або відтворенні висловлювань інших осіб, відредагованих чи ні, становить один з найбільш важливих засобів, за допомогою яких преса може відігравати свою важливу роль «сторожового пса суспільства» (рішення у справі «The Observerand The Guardian v. the United Kingdom», від 26 листопада 1991 року, пункт 59, Series A no. 216).

У таких справах необхідно розрізняти ситуації, коли такі висловлювання належали журналісту, і коли були цитатою висловлювання іншої особи, оскільки покарання журналіста за участь у розповсюдженні висловлювань інших осіб буде суттєво заважати пресі сприяти обговоренню питань суспільного значення та не повинно розглядатись, якщо для іншого немає винятково вагомих причин (рішення у справі «Pedersenand Baadsgaard v. Denmark», пункт 77, ECHR 2004-XI; рішення у справі «Thorgeir Thorgeirson v. Iceland» від 25 червня 1992 року, пункт 65, Series A, no. 239; рішення у справі «Jersild v. Denmark», пункт 35, Series A, no. 298).

Законодавство надає журналістам імунітет від цивільної відповідальності за дослівне відтворення матеріалу. Суд звертає увагу на те, що це положення у загальному плані відповідає його підходу до свободи журналістів поширювати висловлювання, зроблені іншими (рішення від 23 вересня 1994 року у справі «Jersild v. Denmark», та рішення у справі «Thoma v. Luxembourg», заява № 38432/97).

Статтею 29 Закону України «Про інформацію» передбачено, що інформація з обмеженим доступом може бути поширена, якщо вона є суспільно необхідною, тобто є предметом суспільного інтересу, і право громадськості знати цю інформацію переважає потенційну шкоду від її поширення.

Предметом суспільного інтересу вважається інформація, яка свідчить про загрозу державному суверенітету, територіальній цілісності України; забезпечує реалізацію конституційних прав, свобод і обов`язків; свідчить про можливість порушення прав людини, введення громадськості в оману, шкідливі екологічні та інші негативні наслідки діяльності (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб тощо.

Звертаючись до суду, позивачка просила визнати недостовірною інформацію, яка надана була у листі ДБР на журналістський запит та поширена на сайті «Радіо Свобода» в мережі інтернет у публікації (журналістському розслідуванні) з назвою «ІНФОРМАЦІЯ_17 було опубліковано статтю за загальнодоступним посиланням ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Суд виходить із того, що не підлягає спростуванню інформація, отримана під час проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні, оскільки законом встановлений інший порядок оскарження такої інформації (її дослідження здійснюється під час досудового розслідування у відповідному кримінальному провадженні).

Позивачка не довела, що оспорювана інформація, висвітлена уповноваженою особою ДБР, є повідомленням про перебіг розслідування кримінального провадження, а не про винність позивачки у вчиненні кримінальних правопорушень й ці обставини підлягають дослідженню у кримінальному провадженні.

Також суд враховує, що у статті з оспорюваною інформацією висвітлювалися події, що мають суспільне значення.

В контексті вимог до ТОВ «МКТ» (ICTV) суд також зауважує, що засоби масової інформації та громадськість не позбавлені можливості в обговоренні і висвітлені питань, що мають суспільно важливе значення.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про те, що позивачка не довела протиправності дій відповідачів та, відповідно, порушення її особистих немайнових прав внаслідок поширення спірної інформації.

Поняття моральної (немайнової) шкоди і порядок її відшкодування визначається статтею 23 ЦК України.

Зокрема, підставами для відшкодування моральної шкоди можуть бути порушення майнових, особистих немайнових прав особи, а також зобов`язань у випадках, передбачених договором або законом.

Спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень; у випадках, передбачених ЦК України та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Вимоги позивачки про стягнення з відповідачів на її користь компенсації завданої моральної шкоди також не підлягають задоволенню, оскільки вони є похідними від вимог про захист честі, гідності та ділової репутації, спростування недостовірної інформації, і через відсутність будь-яких доказів на підтвердження вчинення відповідачами незаконних дій, і ненадання жодного належного і допустимого доказу спричинення їйморальної шкоди внаслідок дій чи бездіяльності відповідачів.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 1-23, 76-81, 89, 95, 141, 258-259, 263-265, 352-355 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_2 до Державного бюро розслідувань, ОСОБА_3 , Представництва «РФІ/РЛ, Інк», Державної казначейської служби України про захист гідності, честі та ділової репутації, спростування недостовірної інформації, відшкодування моральної шкоди - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 26 листопада 2025 року.

Суддя О. Л. Бусик