ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6493/25 Справа № 628/3560/21 Суддя у 1-й інстанції - Майна Г. Є. Суддя у 2-й інстанції - Космачевська Т. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Космачевської Т.В.,

суддів: Агєєва О.В., Халаджи О.В.,

за участю секретаря судового засідання Кирилішиної В.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Універсал Банк» на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 31 березня 2025 року в цивільній справі номер 628/3560/21 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Універсал Банк» про захист прав споживача,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2021 року до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області звернувся ОСОБА_1 з позовом до Акціонерного товариства «Універсал Банк» про захист прав споживача, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що 19 травня 2021 року невідомі йому особи, шляхом обману заволоділи належною йому сім-карткою оператора мобільного зв`язку за номером НОМЕР_1 , при цьому жодних паролів від своїх персональних даних він третім особам не передавав. 20 травня 2021 року з «Українського бюро кредитних історій» йому стало відомо про те, що 20 травня 2021 року в ряді банківських та фінансових установ було відкрито на його ім`я рахунки, на які були видані кредитні кошти. Після чого того ж дня, а саме 20 травня 2021 року він звернувся до Куп`янського РВП ГУНП в Харківській області із заявою про вчинення відносно нього кримінального правопорушення, у зв`язку із чим до Єдиного реєстру досудових розслідувань було внесено інформацію про кримінальне провадження під №000268.

Він не отримував у вищезазначений період жодних кредитних коштів від жодних банківських чи фінансових установ, оскільки за його номером мобільного телефону оператора мобільного зв`язку уночі з 19 травня 2021 року на 20 травня 2021 року заволоділи невідомі йому особи, а тому він об`єктивно не міг акцептувати жодних кредитних пропозицій.

Так, позивач зазначив, що із звіту ТОВ «Українське бюро кредитних історій» міститься інформація щодо укладення від його імені кредитних договорів, а також інформація щодо розміру невиконаних зобов`язань за договорами:

- №176 від 20 травня 2021 року, укладеним з ТОВ «Служба миттєвого кредитування», сума кредиту 3100,00 грн;

- №4710923 від 20 травня 2021 року, укладеним з ТОВ «Мілоан», сума кредиту 5000,00 грн;

- №0703-7012 від 20 травня 2021 року, укладеним з ТОВ «Укр Кредит Фінанс», сума кредиту 5000,00 грн;

- №4924 від 27 квітня 2020 року, укладеним з АТ «Універсал Банк», сума кредиту 45000,00 грн.

Водночас, на підставі його заяв щодо шахрайських дій третіх осіб, з поданням відповідних доказів, ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ТОВ «Мілоан» претензій майнового характеру за кредитними договорами №176 та №4710923 від 20 травня 2021 року, до нього не мають. Останні звернулись до ТОВ «Українське бюро кредитних історій» із повідомленнями щодо необхідності вилучення інформації щодо таких кредитних угод.

Таким чином, станом на день звернення до суду за ним рахується заборгованість за кредитним договором, укладеним з АТ «Універсал Банк».

Позивач зазначив, що в нього була відсутня воля на укладення таких правочинів, оскільки укладання таких договорів відбулось внаслідок протиправних, шахрайських дій третіх осіб, які протиправно заволоділи його персональними даними номером оператора мобільного зв`язку, з використанням якого надали акцепт на укладання таких договорів.

Позивач просив суд:

- визнати недійсним кредитний договір №4924 від 27 квітня 2020 року, укладеним з АТ «Універсал Банк», сума кредиту 45000,00 грн;

- зобов`язати ТОВ «Українське бюро кредитних історій» вилучити з кредитної історії на ім`я ОСОБА_1 інформацію про кредитний договір №4924 від 27 квітня 2020 року укладений з АТ «Універсал Банк», сума кредиту 45000,00 грн.

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 31 березня 2025 року позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Універсал Банк» про захист прав споживача - задоволено частково.

Визнано припиненим зобов`язання ОСОБА_1 за кредитним договором від 27 квітня 2020 року (рахунок НОМЕР_2 ) внаслідок операції 19 травня 2021 року на суму 45000,00 гривень.

У решті позову відмовлено.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Універсал Банк» на користь ОСОБА_1 відшкодування справленого судового збору в розмірі 908,00 гривень.

Інші судові витрати віднесено на рахунок сторін, що їх понесли.

Із вказаним рішенням не погодився відповідач АТ «Універсал Банк», подав апеляційну скаргу, в якій просив апеляційний суд скасувати рішення Самарівського (Новомосковського) міськрайонного суду Дніпропетровської області від 31.03.2025 року у справі №628/3560/21 та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, судові витрати покласти на позивача.

Доводами апеляційної скарги наведено, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим та таким, що прийнято із неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Суд вийшов за межі позовних вимог, адже позивач звернувся до суду з позовними вимогами про визнання недійсним кредитного договір №4924 від 27 квітня 2020 року, укладеним з АТ «Універсал Банк», сума кредиту 45000,00 грн, а не визнання припиненими зобов`язань за договором.

Посилання ОСОБА_1 на те, що нібито невідомі особи, які скористались перевипущеною сім-карткою оператора мобільного зв`язку за номером НОМЕР_1 , оформили кредити в банківських та фінансових установах, викликає обґрунтований сумнів, оскільки 19 травня 2021 року відбулась зміна довіреного пристрою позичальника з Lge LG-Н820 на Xiaomi redmi 6A, при цьому для проведення такої зміни на електронну адресу позивача (зазначену ним в анкеті-заяві від 25 квітня 2020 року, пароль від якої повинен знати тільки позивач) було направлено відповідний лист-підтвердження, який було погоджено. Одночасно, вхід до нового пристрою Xiaomi redmi 6A було виконано з використанням одноразового паролю на мобільний телефон та введенням ПІН-коду з першого разу. У такому разі, з урахуванням умов та правил надання банківських послуг, АТ «Універсал Банк» не мало правових підстав для відмови у зміні довіреного пристрою, як і не мало підстав не проводити платіжні операції з використанням коректного ПІН-коду держателя платіжної карки.

Позивачем не доведено жодними належними та достовірними доказами те, що заволодіння сім-карткою оператора мобільного зв`язку ОСОБА_1 відбулось не за його вини, або доказів того, що саме не через дії позивача відбулось таке заволодіння, а тому вважає сумнівним сам факт заволодіння сім-карткою третіми особами.

Витяг з ЄРДР, на який посилається позивач, не може свідчити про наявність винуватості особи, а лише свідчить про початок досудового розслідування.

Позивачем обрано неналежний спосіб захисту його прав, оскільки жодні підстави для визнання недійсним договору про надання банківських послуг від 25 квітня 2020 року відсутні, останній укладено відповідно до умов чинного законодавства, між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору та сам позивач фактично не заперечує укладання саме ним вищезазначеного договору.

Суд помилково ототожнив поняття «припинення правовідношення» (внаслідок визнання недійсним договору) і «припинення зобов`язання», що виникло з укладеного договору.

АТ «Універсал Банк» не порушував прав позивача, діяв відповідно до умов укладеного з позивачем договору про надання банківських послуг та вимог чинного законодавства.

Від ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Білий І.М., надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 31 березня 2025 року - без змін.

Користувачі мають право на відшкодування в судовому порядку шкоди, заподіяної надавачем платіжних послуг внаслідок помилкової, неналежної, неакцептованої платіжної операції або виконання платіжної операції з порушенням установлених Законом України «Про платіжні послуги» строків.

Сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для настання несприятливих наслідків для споживача.

Доказів того, що саме ОСОБА_1 своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції щодо перерахування грошових коштів 3 його карткового рахунку відсутні. АТ «Універсал Банк» не довів, що перекази коштів з рахунку ОСОБА_1 відбулися за його розпорядженням. Виявивши безпідставні перекази коштів, позивач повідомив про цей факт банк та звернувся до правоохоронних органів. Надані відповідачем пояснення щодо механізму зміни пристрою, нібито позивачем, з якого було здійснено вхід у банківський додаток, зазначених вище висновків суду, не спростовують.

На думку позивача, суд ухвалив правильне рішення про необхідність часткового задоволення позову та визнання припиненим зобов`язання від 19 травня 2021 року за кредитним договором від 27 квітня 2020 року на суму 45000,00 грн, що з урахуванням обраного позивачем в обґрунтуванні позову способу захисту (припинення зобов`язання) не є виходом за межі позовних вимог та повністю відповідатиме змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечить поновлення порушеного права позивача.

У судовому засіданні апеляційного суду в режимі відеоконференції представник відповідача АТ «Універсал Банк» адвокат Попов В.А. доводи апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та відмовити в задоволенні позовних вимог.

У судовому засіданні апеляційного суду представник позивача ОСОБА_1 адвокат Білий І.М. апеляційну скаргу не визнав, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши суддю доповідача, представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно зі статтями 13 і 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до вимог частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що відповідно до кредитної історії ОСОБА_1 , наданої ТОВ «Українське бюро кредитних історій», ОСОБА_1 уклав ряд кредитних договорів, за якими обліковуються невиконані зобов`язання, зокрема кредитний договір №4924 від 27 квітня 2020 року, укладений з АТ «Універсал Банк», сума кредиту 45000,00 грн (а.с. 8-19, том 1).

20 травня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Куп`янського РВП ГУНП в Харківській області із заявою про вчинене кримінальне правопорушення, в якій він просив притягнути до відповідальності невстановлену особу, яка 19 травня 2021 року шляхом обману незаконно заволоділа належним йому номером сім-картки мобільного оператора, за допомогою якої оформила в фінансових установах кредит та заволоділа кредитними коштами. Інформацію про вчинене правопорушення внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000268 з попередньою кваліфікацією ч. 1 ст. 190 КК України, про що свідчить відповідний Витяг (а.с. 22, том 1). Наразі досудове розслідування триває.

З повідомлення оператора мобільного зв`язку ПрАТ «ВФ Україна» № НОМЕР_3 .02.06 від 02 червня 2021 року вбачається, що мобільний номер НОМЕР_1 обслуговується за умовами передплаченого сервісу (надання послуг здійснюється без укладення письмового договору між оператором та абонентом). Процедура блокування та відновлення номера телефону передплаченої форми обслуговування створена насамперед для захисту особистої інформації абонентів. Ця процедура (зокрема, в плані ідентифікації користувача) регулярно аналізується спеціалістами ПрАТ «ВФ Україна» та проходить процес актуалізації. Установлено, що 19 травня 2021 року о 21:38 за вищезазначеним номером була здійснена заміна SIM-карти, в результаті подання відповідної заявки через Центри дистанційного обслуговування абонентів. За даними, які були встановлені під час службового розслідування, ідентифікація була проведена згідно з вимогами, що регламентовані внутрішніми документами і процедурами ПрАТ «ВФ Україна». Повторна заміна SIM-карти за мобільним номером була виконана 20 травня 2021 року о 10:44 в магазині Vodafone Україна. Лише після цього, а саме 20 травня 2021 року об 11:13 здійснена його реєстрація з наданням персональних даних (а.с. 20-21, том 1).

ОСОБА_1 звертався на адресу ТОВ «Мілоан» із заявою про закриття рахунку, за яким йому нібито було надано кредитні кошти в розмірі 5000,00 грн., списання заборгованості та зупинення нарахування будь-яких штрафних санкцій, а також про повідомлення ТОВ «Українське бюро кредитних історій» щодо видалення кредитної історії за договором з ТОВ «Мілоан», посилаючись при цьому на вчинення шахрайських дій третіми особами, про що повідомлено правоохоронні органи (а.с. 44, том 1).

Повідомленням ТОВ «Мілоан» №333-5/02-07 від 02 липня 2021 року, ОСОБА_1 роз`яснено про те, що в ході службової перевірки обставин укладання кредитного договору було встановлено ознаки його укладання та отримання коштів від його імені невідомою особою, а тому будь-які претензій фінансового характеру в ТОВ «Мілоан» до ОСОБА_1 відсутні, як і відсутні претензії щодо сплати заборгованості (а.с. 45, том 1).

Аналогічно, ОСОБА_1 звернувся і до ТОВ «Служба миттєвого кредитування», від якого отримав відповідь про відсутність претензій щодо кредитної заборгованості (а.с. 46, 47, 48, том 1).

Разом з тим, ОСОБА_1 звернувся із заявою до ТОВ «Укр Кредит Фінанс» про закриття рахунку, за яким йому нібито було надано кредитні кошти в розмірі 5000,00 грн, списання заборгованості та зупинення нарахування будь-яких штрафних санкцій, а також про повідомлення ТОВ «Українське бюро кредитних історій» щодо видалення кредитної історії за договором з ТОВ «Укр Кредит Фінанс», посилаючись при цьому на вчинення шахрайських дій третіми особами, про що повідомлено правоохоронні органи (а.с. 28, том 1). Проте, отримав відповідь про відсутність правових підстав для задоволення його заяви з наданням копій кредитного договору №0703-7012.

Так, 20 травня 2021 року між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та ОСОБА_1 було укладено електронний договір про відкриття кредитної лінії №0703-7012, згідно з яким ТОВ «Укр Кредит Фінанс» надало позичальнику кредит в сумі 5000,00 грн строком на 14 календарних днів, що вбачається з п. 2.5 зазначеного договору (а.с. 186-198, том 2).

Відповідно до п. 2.2. даного кредитного договору, кредит надається позичальнику шляхом перерахування грошової суми, вказаної у п. 2.1. цього договору, позичальнику протягом трьох днів з моменту укладення цього договору.

Згідно з пунктом 2.3, тип процентної ставки за користуванням кредитом - фіксована. Згідно з пунктом 2.4, нарахування процентів за користування кредитом здійснюється за наступною ставкою: стандартна процентна ставка 2,5% за кожен день користування кредитом.

Відповідно до п. 2.5 кредитного договору, строк кредитування, тобто строк на який надається кредит позичальнику: 14 календарних днів з дня отримання кредиту.

Згідно з п. 2.7, реальна річна процентна ставка на дату укладання цього договору складає 296937,00%.

Відповідно до п. 2.8. орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення договору складає: 15000,00 грн. та включає в себе: суму кредиту та проценти за користування кредитом 10000,00 грн.

У пункті 7 «Реквізити сторін» наданого суду примірнику договору про відкриття кредитної лінії №0703-7012 від 20 травня 2021 року зазначено, що договір підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором (одноразовим паролем) (номер пароля А410).

У п. 6.1 зазначено, що цей договір та Правила разом складають кредиту. Укладаючи цей договір, позичальник підтверджує, що попередньо уважно ознайомився з Правилами на веб-сайті кредитодавця (https://creditkasa.ua), повністю розуміє всі їх умови, зобов`язується та погоджується неухильно дотримуватись договору, а тому добровільно та свідомо укладає договір та бажає настання правових наслідків, обумовлених ним.

У подальшому ухвалою суду від 20 липня 2023 року позовні вимоги до ТОВ «Укр Кредит Фінанс» були залишені без розгляду за відповідним клопотанням представника позивача.

Станом на 30 червня 2023 року за ОСОБА_1 числиться невиконане зобов`язання за кредитним договором №4924 від 27 квітня 2020 року, укладеним з АТ «Універсал Банк», сума кредиту 45000,00 грн (а.с. 177-179, том 2).

Відповідно до виписки про рух коштів по картці ОСОБА_1 від 23 вересня 2021 року, наданою АТ «Універсал Банк», за період з 19 травня 2021 року по 20 травня 2021 року з карткового рахунку було переказано на інші картки суму коштів в загальному розмірі 44890,56 грн (а.с. 178-192, том 1). Проте, цією ж випискою підтверджується й користування ОСОБА_1 рахунком № НОМЕР_4 у період часу до 19 травня 2021 року.

У серпні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся на адресу відповідача АТ «Універсал Банк» із заявою, в якій повідомив про вчинення стосовно нього шахрайських дій, що унеможливило проведення саме ним будь-яких платіжних операцій за рахунком в період з 19 по 20 травня 2021 року, а тому просив надати документи та інформацію щодо кредитної угоди, транзакцій, отримувачів коштів та розрахунок заборгованості. У зв`язку із чим просив закрити відповідний рахунок та зупинити нарахування будь-яких штрафних санкцій на його ім`я (а.с. 42, том 1).

Листом №42942 від 06 вересня 2021 року АТ «Універсал Банк» роз`яснив ОСОБА_1 про відсутність правових підстав задоволення його запиту, що пов`язано із неналежною ідентифікацією клієнта, що може призвести до розкриття банківської таємниці, рекомендовано відвідати особисто відділення банку (а.с. 43, том 1).

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості в частині визнання припиненим зобов`язання позивача за кредитним договором від 27 квітня 2020 року внаслідок операції 19 травня 2021 року на суму 45000,00 гривень.

Апеляційний суд не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

У статті 15 Цивільного кодексу України зазначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Стаття 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначає, що споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Згідно з ч. 1 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунку банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Стаття 1073 ЦК України визначає, що у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 1092 ЦК України, якщо порушення банком правил розрахункових операцій спричинило помилковий переказ банком грошових коштів, банк несе відповідальність відповідно до цього Кодексу та закону.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» платіжною картою є електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду карти, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором.

Держателем такого платіжного засобу є фізична особа, яка на законних підставах використовує спеціальний платіжний засіб для ініціювання переказу коштів з відповідного рахунку в банку або здійснює інші операції із застосуванням зазначеного спеціального платіжного засобу.

Неналежним переказом для цілей цього Закону вважається рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі. Неналежним платником є особа, з рахунка якої помилково або неправомірно переказана сума коштів, а неналежним отримувачем - особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі.

Відповідно до п. 14.12 ст. 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» користувач зобов`язаний використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень. Використання електронного платіжного засобу за довіреністю не допускається, крім випадку емісії додаткового електронного платіжного засобу для довіреної особи.

Згідно з п. 14.14 ст. 14 зазначеного вище Закону банк зобов`язаний у спосіб, передбачений договором: повідомляти користувача про здійснення операцій з використанням електронного платіжного засобу; забезпечити користувачу можливість інформувати банк про втрату електронного платіжного засобу; реєструвати та протягом строку, передбаченого законодавством для зберігання електронних документів, зберігати інформацію, що підтверджує факт інформування банком користувача та користувачем банка.

Під час реєстрації банком повідомлення користувача щодо втрати електронного платіжного засобу банк зобов`язаний відобразити дату та час повідомлення.

У разі невиконання банком обов`язку з інформування користувача про здійснені операції з використанням електронного платіжного засобу ризик збитків від здійснення таких операцій несе банк.

Відповідно до п. 14.16 ст. 14 зазначеного вище Закону користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу зобов`язаний негайно повідомити банк у спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк. Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення держателем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів.

Відповідно до пунктів 6.7, 6.8 Положення про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 30 квітня 2010 року №223, банк у разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної платіжної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та, за необхідності, відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції.

Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Такий правовий висновок сформульовано в постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15.

Разом з тим, згідно із статтями 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно із ч. 1 ст. 627 ЦК України і відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до частинами 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України).

У ч. 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 203 ЦК України до загальних вимог, додержання яких є необхідним для чинності правочину, є те, що: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Судом встановлено, що у вересні 2021 року до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області звернувся ОСОБА_1 з позовом до Акціонерного товариства «Універсал Банк» про захист прав споживача, в якому просив, визнати недійсним кредитний договір №4924 від 27 квітня 2020 року, укладеним з АТ «Універсал Банк», сума кредиту 45000,00 грн; зобов`язати ТОВ «Українське бюро кредитних історій» вилучити з кредитної історії на ім`я ОСОБА_1 інформацію про кредитний договір №4924 від 27 квітня 2020 року, укладений з АТ «Універсал Банк», сума кредиту 45000,00 грн.

Відповідно до кредитної історії ОСОБА_1 , наданої ТОВ «Українське бюро кредитних історій», ОСОБА_1 уклав ряд кредитних договорів, за якими обліковуються невиконані зобов`язання, зокрема кредитний договір №4924 від 27 квітня 2020 року, укладений з АТ «Універсал Банк», сума кредиту 45000,00 грн.

20 травня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Куп`янського РВП ГУНП в Харківській області із заявою про вчинене кримінальне правопорушення, в якій він просив притягнути до відповідальності невстановлену особу, яка 19 травня 2021 року шляхом обману незаконно заволоділа належним йому номером сім-картки мобільного оператора, за допомогою якої оформила в фінансових установах кредит та заволоділа кредитними коштами. Інформацію про вчинене правопорушення внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000268 з попередньою кваліфікацією ч. 1 ст. 190 КК України. Наразі досудове розслідування триває.

Відповідно до виписки про рух коштів по картці ОСОБА_1 від 23 вересня 2021 року, наданою АТ «Універсал Банк», за період з 19 травня 2021 року по 20 травня 2021 року з карткового рахунку було переказано на інші картки суму коштів в загальному розмірі 44890,56 грн.Проте, цією ж випискою підтверджується й користування ОСОБА_1 рахунком № НОМЕР_4 , у період часу до 19 травня 2021 року.

У серпні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся на адресу відповідача АТ «Універсал Банк» із заявою, в якій повідомив про вчинення стосовно нього шахрайських дій, що унеможливило проведення саме ним будь-яких платіжних операцій за рахунком в період з 19 по 20 травня 2021 року, а тому просив надати документи та інформацію щодо кредитної угоди, транзакцій, отримувачів коштів та розрахунок заборгованості. У зв`язку із чим просив закрити відповідний рахунок та зупинити нарахування будь-яких штрафних санкцій на його ім`я.

При поданні позову ОСОБА_1 заявлено вимоги про:

визнання недійсним кредитного договору №4924 від 27 квітня 2020 року укладеного між позивачем з АТ «Універсал Банк» та зобов`язання ТОВ «Українське бюро кредитних історій» вилучити з кредитної історії на ім`я ОСОБА_1 інформацію про кредитний договір №4924 від 27 квітня 2020 року, що укладений з АТ «Універсал Банк», сума кредиту 45000,00 грн, внаслідок проведення невідомими особами банківських операцій з його рахунком у період з 19 травня 2021 року по 20 травня 2021 року.

Інших вимог, з урахуванням поданих ним заяв у справі та доповнень, ОСОБА_1 заявлено не було.

В той же час, судом першої інстанції прийнято рішення про визнання припиненим зобов`язання ОСОБА_1 за кредитним договором від 27 квітня 2020 року внаслідок операції 19 травня 2021 року на суму 45000,00 гривень, тобто стосовно позовної вимоги, яка не була заявлена позивачем.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду від 01 червня 2022 року у справі №757/32778/19 вказано, що «учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (частина друга статті 12 ЦПК України). Відповідно до частин першої, третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно з частиною першою статті 188 ЦПК України в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги. Похідною позовною вимогою є вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги). Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог(частина перша, друга статті 264 ЦПК України)».

З наведеного вище вбачається, що суд розглядає справи у межах заявлених позивачем вимог і при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виснував, що заявлений позивачем позов охоплює вимогу про визнання припиненим зобов`язання ОСОБА_1 за кредитним договором від 27 квітня 2020 року внаслідок операції 19 травня 2021 року на суму 45000,00 гривень.

Проте, апеляційний суд зазначає, що вимога про визнання правочину недійсним відрізняється від вимоги про виконання/невиконання зобов`язання не лише по суті, а й моментом виникнення права на захист.

Оскільки договір укладено 27 квітня 2020 року, про що сторони не заперечують, а подія проведення невідомими особами банківських операцій з його рахунком відбувалась у період з 19 травня 2021 року по 20 травня 2021 року, остання не може свідчити про наявність підстав про визнання кредитного договору №4924 від 27 квітня 2020 року недійсним.

Перевіряючи законність і обґрунтованість судового рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 31 березня 2025 року в межах доводів та вимог апеляційної скарги апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про часткове задоволення позовних вимог, оскільки позивачем не заявлялась позовна вимога про визнання припиненим зобов`язання за кредитним договором від 27 квітня 2020 року внаслідок операції 19 травня 2021 року, чим вийшов за межі позовних вимог. Окрім того матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про недійсність кредитного договору №4924 від 27 квітня 2020 року, укладеного між позивачем з АТ «Універсал Банк».

Наведені в апеляційній скарзі доводи є такими, що заслуговують на увагу.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про задоволення позову шляхом визнання припиненим зобов`язання за кредитним договором, не виконав вимоги ст. 263 ЦПК України щодо його законності та обґрунтованості.

Відтак, апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Разом з тим, апеляційний суд також зазначає, що позивач не позбавлений права на судовий захист за умови звернення з відповідним позовом.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Універсал Банк» задовольнити.

Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 31 березня 2025 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Універсал Банк» про захист прав споживача відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді:

Повне судове рішення складено 24 листопада 2025 року.

Суддя: