Справа № 487/6945/25
Провадження № 2/487/3294/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.11.2025 м. Миколаїв

Заводський районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючої судді Скоринчук К.М.,

за участю:

секретаря судового засідання Карбівничої А.О.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача в режимі відеоконференції адвоката Хорошева В.В.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування,

ВСТАНОВИВ:

У Заводський районний суд м. Миколаєва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування. Вимоги мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мама позивача ОСОБА_3 . До складу спадкового майна, що залишилось після смерті ОСОБА_3 , входить квартира АДРЕСА_1 . Спадкоємцями майна померлої є позивач та відповідач за правом представлення. Позивач постійно проживав з матір`ю з 2017 року, доглядав її, і фактично прийняв спадщину 02 вересня 2025, звернувшись із заявою до державного нотаріуса Третьої Миколаївської державною нотаріальною конторою в Миколаївській області Білецької О.М. Проте, отримав постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 02.09.2025 №817/02-31 у зв`язку з тим, що не був зареєстрований за місцем проживання матері і з заявою про прийняття спадщини звернувся до нотаріуса з пропуском строку для прийняття спадщини. За цих обставин позивач просить суд встановити факт його постійного проживання з мамою на час її смерті та визнати за ним право власності на спадкове майно.

Ухвалою суду від 30.09.2025 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Ухвалою суду від 30.10.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду.

У судовому засіданні позивач та його представник адвокат Хорошев Вадим Васильович, який діє на підставі ордера серія ВЕ №1058105 від 21.08.2025, підтримали заявлені вимоги а просили їх задовольнити. Додатково представник позивача зазначив, що позивач постійно проживав з мамою до дня її смерті, вів з нею спільне господарство, сплачував комунальні послуги, приймав участь у проведенні ремонтних робіт, здійснював догляд матері під час її хвороби, а після її смерті - поховання. Наразі продовжує проживати у тій же, належній матері, квартирі.

У судове засідання відповідач не з`явилася, однак 09.10.2025 канцелярією суду зареєстровано відзив, поданий електронною поштою, у якому відповідач зазначила, що позов визнає та не заперечує проти його задоволення, просить справу розглянути без її участі.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 надали суду аналогічні показання, які зводяться до того, що померла ОСОБА_3 проживала з ними по сусідству, в одному будинку АДРЕСА_2 . Знали її тривалий час. Усі між собою спілкувалися. Приблизно з 2015-2016 року, точної дати свідки не вказали, зі ОСОБА_3 почав проживати її син ОСОБА_1 . Проживали вони однією сім`єю, вели спільне господарство, спільно приймали участь у витратах, у тому числі і на ремонт, про що розповідала під час спілкування сама ОСОБА_3 . Оскільки мати тривалий час хворіла то ОСОБА_1 здійснював за нею догляд, адже з родини, окрім позивача, є лише онука, яка проживає в іншій країні. Після смерті матері позивач здійснив її поховання та проживає у цій же квартирі до цього часу.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 суду повідомив, що добре знає позивача тривалий час та знав його маму, бував у них вдома. З позивачем поруч працюють, товаришують, часто спілкуються, а тому свідок знає усі сімейні обставини і щодо тривалої хвороби матері позивача, і його догляду за нею, придбання ліків та поховання після її смерті. Позивач проживав разом з мамою в одній квартирі приблизно з 2015 року до дня її смерті, та продовжує проживати там же.

Заслухавши пояснення та доводи позивача і його представника, узявши до уваги визнання відповідачем позову та пояснення допитаних в судовому засіданні свідків, досліджених письмових доказів, суд ураховує наступне.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15 ЦК України, частина перша статті 16 ЦК України).

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити, які права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (частини перша та друга статті 5 ЦПК України).

Звертаючись до суду із цим позовом ОСОБА_1 просив встановити факт постійного його проживання на час відкриття спадщини із спадкодавицею ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_3 .

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мама позивача ОСОБА_3 , що підтверджується відповідним свідоцтвом про смерть (а.с. 8). Родинні стосунки підтверджуються свідоцтвом про народження позивача та відповідними записами про шлюб спадкодавиці (а.с. 9-11). До складу спадкового майна, що залишилось після смерті ОСОБА_3 , входить квартира АДРЕСА_1 . Вказане підтверджується матеріалами справи, зокрема свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 13-17). Спадкоємцями майна померлої є позивач та відповідач ОСОБА_2 за правом представлення, яка прийняла спадщину (а.с. 64), що підтверджується матеріалами витребуваної копії спадкової справи після смерті ОСОБА_3 (а.с. 61-113)

Позивач, який, як спільно зі своєю матір`ю з 2017 року за адресою: АДРЕСА_3 ,звернувся із заявою до державного нотаріуса Третьої Миколаївської державною нотаріальною конторою в Миколаївській області Білецької О.М. про оформлення спадкових прав після смерті мами, однак отримав Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 02.09.2025 №817/02-31 у зв`язку з тим, що не був зареєстрований за місцем проживання матері та із заявою про прийняття спадщини звернувся до нотаріуса з пропуском строку для прийняття спадщини.

Відповідно до частин першої та другої статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Якщо проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Відповідно до частин першої-третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Частина третя статті 1268 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не лише реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного.

Такий правовий висновок щодо застосування частини третьої статті 1268 ЦК України викладений у постановах Верховного Суду: від 21 жовтня 2020 року в справі № 569/15147/17; від 18 листопада 2020 року в справі № 523/19010/15-ц; від 02 квітня 2021 року в справі № 191/1808/19; від 28 квітня 2021 року в справі № 204/2707/19.

Для вирішення питання щодо наявності підстав для застосування до спірних правовідносин положень частини третьої статті 1268 ЦК України має значення встановлення факту постійного проживання спадкоємця за законом чи заповітом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Частиною першою статті 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Положення статті 29 ЦК України не ставлять місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації.

Право на вибір місця проживання закріплено у статті 33 Конституції України, відповідно до якої кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Під місцем постійного проживання розуміється місце, де фізична особа постійно проживає.

Позивач, звертаючись до суду із позовом, вказує, що не був зареєстрованим разом зі спадкодавцею за адресою: АДРЕСА_3 , проте з 2017 року і до дня її смерті проживав разом із нею та здійснював її догляд.

Зазначене позивачем не заперечується відповідачем та знайшло своє підтвердження в ході розгляду справи під час допиту свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , які підтвердили факт постійного проживання позивача зі своєю мамою в одній квартирі АДРЕСА_1 до дня її смерті.

Показання свідків узгоджуються між собою та з письмовими доказами, щодо взяття участі позивача у проведенні в квартирі ремонтних робіт, наприклад, замовленні вікон (а.с. 23-24).

Відсутність реєстрації місця проживання позивача за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем та оцінені судом.

Аналогічні висновки зроблені Верховним Судом у постановах від 10 січня 2019 року в справі № 484/747/17, від 07 червня 2022 року в справі № 175/4514/20.

Відповідно до висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 24 грудня 2019 року в справі № 716/309/14-ц (провадження № 61-23817св18), спадкоємець вважатиметься таким, що постійно проживав разом із спадкодавцем, і в тому випадку, коли за певний, навіть значний, час до настання смерті спадкодавця він відбув з місця проживання спадкодавця у довготривале відрядження, з якого повернувся після закінчення строку для прийняття спадщини. Незважаючи на те, що такий спадкоємець жодних дій для прийняття спадщини не здійснював або навіть не знав про сам факт її відкриття, він вважатиметься таким, що прийняв її в силу частини третьої статті 1268 ЦК України.

За загальним правилом, визначеним статтею 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, що є одним із основоположних його принципів. За змістом частини третьої зазначеної норми, обов`язок доведення обставин, які мають значення для справи і на які посилається особа як на підставу своїх вимог або заперечень, покладається на кожну із сторін.

Згідно із частинами першою, п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Ураховуючи фактичні обставини справи, які були підтверджені в судовому засідання як письмовими доказами, так і показаннями допитаних в судовому засіданні свідків, суд дійшов переконався в тому, що факт постійного проживання позивача зі своєю матір`ю з 2017 року, як вказав позивач у позові, до дня її смерті є доведеним, а тому позов в цій частині підлягає задоволенню.

У частині заявленої вимоги про визнання права власності на спадкове майно, суд ураховує наступне.

Частиною першою статті 1280 ЦК України встановлено якщо після спливу строку для прийняття спадщини і після розподілу її між спадкоємцями спадщину прийняли інші спадкоємці (частини друга і третя статті 1272 цього Кодексу), вона підлягає перерозподілу між ними. Такі спадкоємці мають право вимагати передання їм у натурі частини майна, яке збереглося, або сплати грошової компенсації.

Згідно із частинами першої та другої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців.

В частині заявленої вимоги про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування, суд ураховує наступне.

Статтею 1297 ЦК України визначено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім`я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців.

Відповідно до статті 66 Закону України «Про нотаріат» на майно, що переходить у порядку спадкування до спадкоємців або держави, нотаріусом або в сільських населених пунктах - посадовою особою органу місцевого самоврядування, яка вчиняє нотаріальні дії, видається свідоцтво про право на спадщину.

Статтею 68 Закону України «Про нотаріат» регламентовано, що нотаріус або в сільських населених пунктах - посадова особа відповідного органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва, та склад спадкового майна.

Нотаріус або посадова особа відповідного органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, також перевіряє коло осіб, які мають право на обов`язкову частку в спадщині.

Тобто, відповідно до Закону України «Про нотаріат» оформлення спадкових прав з видачею свідоцтва про право на спадщину здійснюють нотаріуси.

Як було встановлено судом, державний нотаріус Третьої Миколаївської державної нотаріальної контори в Миколаївській області Білецька О.М. винесла постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 02.09.2025 №817/02-31, оскільки позивач пропустив строк для прийняття спадщини та не надав доказів у підтвердження її фактичного прийняття шляхом фактичного спільного проживання чи підтвердження зареєстрованого місця проживання за місцем проживання матері (а.с. 19).

Наразі суд дійшов висновку, що вимога позивача про встановлення факту постійного проживання позивача зі своєю матір`ю до дня її смерті є доведеною та підлягає задоволенню, що є підставою для звернення позивача до нотаріуса для оформлення спадкових прав.

Суд звертає увагу позивача, що суди розглядають спори з приводу захисту спадкових прав у разі їх порушення, оспорення чи/та невизнання (ч.1 ст.4 ЦПК України) і оформлення спадщини через визнання права власності судом допускається, але тільки за умови, якщо це право не можна захистити в нотаріальному порядку.

Уданій справі доказів того, що для позивача існують перешкоди для оформлення спадкових прав з інших підстав, аніж ті, які вказані в постанові нотаріуса та, які вирішені наразі судом, суду не надано. Зазначене вказує на відсутність перешкод для оформлення позивачем спадкових прав в нотаріальному порядку, ураховуючи встановлення судом факту його спільного постійного проживання зі спадкодавицею, та передчасне звернення до суду з даною вимогою, а відтак і на необгрунтованість та недоведеність позову в цій частині.

За вказаних обставин суд дійшов висновку, що позов в цій частині задоволенню не підлягає і такий висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яку він висловив у постанові від 22 вересня 2021 року у справі №227/3750/19.

В частині вирішення питання судових витрат суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позов задоволено частково, відповідно з відповідача підлягають до стягнення на користь позивача понесені судові витрати в розмірі 968,96 грн.

Керуючись статтями 12, 13, 76, 81, 89, 141, 258, 259, 265, 268, 273, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Частково задовольнити позов.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 зі ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , на час відкриття спадщини за адресою: АДРЕСА_3 .

У решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 968,96 грн судового збору.

Рішення може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручені у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса проживання: АДРЕСА_3 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_4 .

Суддя: К.М. Скоринчук