Справа № 943/1322/20 Головуючий у 1 інстанції: Кос І.Б.
Провадження № 22-ц/811/2589/25 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2025 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Копняк С. М.,

суддів: Бойко С. М., Ніткевича А. В.,

секретар судового засідання Хоцянович О. В.,

з участю представника позивача адвоката Гороха В. В., представника відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 адвоката Патько Н. Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу приватного підприємства «ОАЗА», яка підписана представником Горохом Віталієм Володимировичем, на рішення Буського районного суду Львівської області від 12 червня 2025 року (повний текст рішення складено 23 червня 2025 року), у справі за позовом приватного підприємства «ОАЗА» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , Красненської селищної ради Золочівського району Львівської області, треті особи: приватний нотаріус Буського районного нотаріального округу Львівської області Тиднюк Галина Володимирівна, акціонерне товариство акціонерно-комерційний банк «Львів» про визнання незаконними рішень органу місцевого самоврядування, визнання недійсними договорів купівлі-продажу та дарування земельної ділянки, скасування державної реєстрації речових прав на земельну ділянку, визнання права на оформлення документів щодо викупу земельної ділянки,

ВСТАНОВИВ:

у липні 2022 року приватне підприємство «ОАЗА» (далі ПП «ОАЗА» звернулася до суду з позовом, в якому з урахуванням уточнених позовних вимог просило:

- визнати незаконним та скасувати рішення Красненської селищної ради Буського району Львівської області від 02 червня 2015 року № 935 «Про затвердження детального плану території земельної ділянки по АДРЕСА_1 »;

- визнати незаконним рішення Красненської селищної ради Буського району Львівської області № 43 від 21 грудня 2015 року «Про продаж та затвердження ціни земельної ділянки несільськогосподарського призначення ОСОБА_3 »;

- визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки, укладений 20 травня 2016 року між Красненською селищною радою Буського району Львівської області та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Буського районного нотаріального округу Львівської області Тиднюк Галиною Володимирівною (далі приватний нотаріус Тиндюк Г. В.) № 433 від 20 травня 2016 року;

- визнати недійсним договір дарування земельної ділянки, укладений 25 січня 2018 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Тиднюк Г. В. від 25 січня 2018 року № 104;

- визнати недійсним договір дарування земельної ділянки, укладений 02 серпня 2018 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Тиднюк Г. В. від 02 серпня 2018 року № 853;

- скасувати державну реєстрацію права власності на земельну ділянку площею 0,3369 га для розміщення, будівництва, експлуатації та обслуговування будівель і споруд об`єктів електричної та теплової енергії для обслуговування трансформаторної підстанції ЗТП-233, кадастровий номер :05:001:0120, яка зареєстрована 02 серпня 2018 року за №27112947 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно;

- визнати за ПП «ОАЗА» право на викуп земельної ділянки площею 0,2258 га по АДРЕСА_2 з цільовим призначенням код КВЦПЗ - 11.03 «для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель і споруд будівельних організацій та підприємств», що відносяться до категорії земель «Землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення».

В обґрунтування пред`явленого позову посилалось на те, що 23 листопада 2005 року ПП «ОАЗА» набуло право власності на приймальний пункт загальною площею 194, 2 кв. м, який знаходиться по АДРЕСА_1 , що зумовило перехід від Красненської селищної ради до ПП «ОАЗА» права користування на ту частину земельної ділянки, на якій безпосередньо розташований приймальний пункт та частину земельної ділянки, яка необхідна для його обслуговування загальною площею 0, 2258 га, про що не заперечила селищна рада. На підставі рішення Красненської селищної ради № 48 від 06 травня 2006 року «Про надання дозволу на виготовлення проекту відведення земельної ділянки СПД, юридичній особі ПП «ОАЗА» в 2008 році ліцензованою землевпорядною організацією - товариством з обмеженою відповідальністю науково-виробниче підприємство «ГЕО-ТРАНС» (далі ТОВ НВП «ГЕО-ТРАНС») розроблено проект землеустрою на проведення робіт по відведенню земельної ділянки для обслуговування приймального пункту та облаштування цеху з виготовлення залізобетонних виробів по АДРЕСА_1 . Однак, вищезгадана документація із землеустрою не була затверджена Красненською селищною радою у зв`язку із необхідністю розроблення детального плану території по АДРЕСА_1 . За період 2011 - 2013 років ПП «ОАЗА» за користування земельною ділянкою площею 0, 2258 га сплатило земельний податок, який нараховувався податковим органом на підставі поданих Красненською селищною радою відомостей, що підтверджується листами ГУ ДПС у Львівській області. Ухвалою Буського районного суду Львівської області від 14 грудня 2018 року, яка набрала законної сили 29 грудня 2018 року, в справі № 440/2393/18 за ОСОБА_4 визнано право власності на навіс та ПП «ОАЗА» як єдиного майнового комплексу в порядку спадкування за законом, після смерті чоловіка ОСОБА_5 . На підставі цієї ухвали 15 травня 2019 року були внесені відомості до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань в частині зміни власника та директора ПП «ОАЗА», після чого ПП «ОАЗА» продовжило оформляти право на земельну ділянку площею 0, 2258 га та сплачувати земельний податок за користування нею за 2019 рік. Однак, при розробленні в 2019 році ТОВ «Інститут геоінформаційних систем» проекту детального плану території в АДРЕСА_1 , з метою впорядкування території та визначення необхідної площі земельної ділянки для обслуговування споруди для виготовлення бетонних виробів, який поданий 25 червня 2020 року Красненською селищною радою на громадські обговорення, директором ПП «ОАЗА» ОСОБА_6 виявлено, що площа даної земельної ділянки зменшилась з 0, 2258 га до 0, 1350 га, тобто на 0,0908 га, та в подальшому позивач довідався із листів Красненської селищної ради від 20 листопада 2019 року та від 10 січня 2020 року про рішення Красненської селищної ради № 43 від 21 грудня 2015 року «Про продаж та затвердження ціни земельної ділянки несільськогосподарського призначення гр. ОСОБА_3 », до яких додано копію договору купівлі-продажу земельної ділянки, укладеного 20 травня 2016 між Красненською селищною радою та ОСОБА_3 , посвідченого приватним нотаріусом Тиднюк Г. В. від 20 травня 2016 за № 433. Таким чином, всупереч частині другій статті 19 Конституції України, статей 120, 141 Земельного кодексу України (далі ЗК України), Красненська селищна рада, відчуживши частину земельної ділянки, якою користувалось ПП «ОАЗА», іншій особі ОСОБА_3 без добровільної відмови приватного підприємства «ОАЗА» від фактичного користування цією земельною ділянкою та без вилучення її у позивача, порушила право останнього на землекористування та цивільний інтерес в оформленні права на земельну ділянку площею 0, 2258 га під приймальним пунктом та для його обслуговування після набуття права власності на будівлю. За зверненням відповідача ОСОБА_3 на підставі рішення Красненської селищної ради № 303 від 23 квітня 2012 року, у 2012 році ТОВ «Інститут геоінформаційних систем» розроблено детальний план території земельної ділянки для обслуговування трансформаторної підстанції ЗТП-233 по АДРЕСА_1 з урахуванням старого Генерального плану смт. Красне, затвердженого в 1970 році, а не у відповідності до нового Генерального плану смт. Красне, затвердженого рішенням Красненської селищної ради № 878 від 13 лютого 2015 року. Крім того, зазначений детальний план розроблений із посиланням на проект роздержавлення і приватизації земель Красненської селищної ради, який не є основним видом містобудівної документації на місцевому рівні, призначеної для обґрунтування довгострокової стратегії планування та забудови території населеного пункту, оскільки таким основним видом містобудівної діяльності на місцевому рівні є Генеральний план населеного пункту. Даний детальний план затверджений рішенням Красненської селищної ради № 935 від 02 червня 2015 року за зверненням ОСОБА_3 . На підставі цього рішення Красненська селищна рада надала дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо викупу земельної ділянки площею 0,3369 га для обслуговування трансформаторної підстанції ЗТП-233 по АДРЕСА_1 відповідачу ОСОБА_3 , який в подальшому оформив право власності на неї без проведення земельних торгів. При цьому, останній добре знав про наявність у нього містобудівного обґрунтування та документації із землеустрою від 2008 року на іншу його земельну ділянку, кадастровий номер :05:001:0066, яка розташована в цьому районі території, де відображена сусідня земельна ділянка ПП «ОАЗА» із встановленими межами та конфігурацією. Ці встановлені межі та конфігурація земельної ділянки ПП «ОАЗА» відповідають межам та конфігурації земельної ділянки площею 0,2258 га згідно розробленого в 2008 році ліцензованою землевпорядною організацією ТОВ «НВП «ГЕО-ТРАНС» проекту землеустрою на проведення робіт по відведенню земельної ділянки для обслуговування приймального пункту та облаштування цеху з виготовлення залізобетонних виробів по АДРЕСА_1 на замовлення ПП «ОАЗА». Про те, що вказаний проект землеустрою був розроблений, свідчить лист ТОВ «НВП «ГЕО-ТРАНС» № 24 від 27 травня 2021 року та виписка із банківського рахунку, в якій зазначено платіжне доручення № 67 про сплату коштів в сумі 1 750 грн 45 коп. та платіжне доручення № 158 про сплату коштів в сумі 1 000 грн 00 коп. за договором виконання проектно-пошукових робіт № 321/287 від 31 серпня 2007 року. Однак, позиція відповідачів ґрунтується на тому, що площа та конфігурація земельної ділянки ОСОБА_3 сформувалась з урахуванням детального плану території земельної ділянки, затвердженого рішенням Красненської селищної ради № 935 від 02 червня 2015 року. Разом із тим, даний детальний план території не відповідає діючому на той час Генеральному плану смт. Красне від 1970 року, Генеральному плану Красне від 2015 року, вимогам частини першої та шостої статті 19 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (в редакції чинній на момент прийняття рішення), пункту 4.2. ДБН Б. 1.1-14:2012 «Склад та зміст детального плану території» (в редакції чинній на момент прийняття рішення), оскільки розроблений на окрему земельну ділянку, яка не обмежується магістралями, вулицями, магістральними інженерними мережами або елементами ландшафту (водні об`єкти, гори, яри, ліси), без врахування таких вихідних даних як: 1) іншої містобудівної документації стосовно відповідної території, а саме містобудівного обґрунтування, яке міститься в затвердженому проекті землеустрою на проведення робіт по відведенню земельної ділянки ОСОБА_3 , кадастровий номер :05:001:0066, для реконструкції придбаних приміщень під цех по виготовленню металопластикових виробів по АДРЕСА_1 , розробленого в 2008 році ТОВ «НВП «ГЕО-ТРАНС» на замовлення ОСОБА_3 ; 2) кадастрового плану з переліком земель, наданих у власність чи користування, в тому числі кадастрового плану земельної ділянки з кадастровим номером :05:001:0066, а також тих, щодо яких готуються проекти рішень, що підтверджується висновком будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи № 1272 від 25 січня 2022 року судового експерта Перекрьостова В. М. за заявою ОСОБА_6 від 15 грудня 2021 року, який діє в інтересах ПП «ОАЗА». Також даним експертним висновком встановлено, що земельна ділянка площею 0, 3369 га, кадастровий номер :05:001:0120, власником якої є ОСОБА_1 , накладається на земельну ділянку площею 0, 2258 га, кадастровий номер :05:001:0057, яка перебуває в користуванні ПП «ОАЗА», де площа накладення складає 996, 1 кв. м. Вищевказаний затверджений детальний план послужив підставою для відмови у прийнятті Красненською селищною радою Золочівського району Львівської області рішення про надання ПП «ОАЗА» дозволу на викуп земельної ділянки площею 0, 2258 га по АДРЕСА_2 із цільовим призначенням код КВЦПЗ - 11.03 «для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель і споруд будівельних організацій та підприємств», що відносяться до категорії земель «Землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення», що підтверджується заявою ПП «ОАЗА» від 13 вересня 2021 року, листом Красненської селищної ради Золочівського району Львівської області від 23 жовтня 2021 року № 1511. При поданні позовної заяви ПП «ОАЗА» посилалось на статтю 21 ЦК України, відповідно до якої суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Суд визнає незаконним та скасовує нормативно-правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Таким чином, позивач вважає оскаржуване рішення Красненської селищної ради № 935 від 02 червня 2015 року «Про затвердження детального плану території земельної ділянки по АДРЕСА_1 » таким, що не відповідає частинам першій та шостій статті 19 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (в редакції чинній на момент прийняття рішення), ДБН Б. 1.1-14:2012 «Склад та зміст детального плану території» (в редакції чинній на момент прийняття рішення), а також порушує законні інтереси ПП «ОАЗА» на викуп земельної ділянки площею 0,2258 га по АДРЕСА_2 із цільовим призначенням код КВЦПЗ - 11.03 «для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель і споруд будівельних організацій та підприємств», що відносяться до категорії земель «Землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення». Крім того, укладений на підставі спірного рішення селищної ради договір купівлі-продажу земельної ділянки від 20 травня 2016 року за №433 також є недійсним, що в свою чергу зумовлює недійсність договору дарування земельної ділянки, укладеного 25 січня 2018 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , посвідченого приватним Тиднюк Г. В. від 25 січня 2018 року за № 104, а також недійсність договору дарування земельної ділянки, укладеного 02 серпня 2018 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Тиднюк Г. В. від 02 серпня 2018 року №853, а також наведене зумовлює скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку, кадастровий номер :05:001:0120, яке зареєстровано 02 серпня 2018 року за № 27112947 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Відтак, ПП «ОАЗА» звернулось до суду із вимогами про визнання незаконними рішень органу місцевого самоврядування та визнання недійсними договорів купівлі-продажу та дарування спірної земельної ділянки, скасування державної реєстрації права власності на спірну земельну ділянку, а також визнання за позивачем права на оформлення документів щодо викупу земельної ділянки площею 0, 2258 га для обслуговування приймального пункту, які просить задовольнити повністю та покласти судові витрати на відповідачів.

Рішенням Буського районного суду Львівської області від 12 червня 2025 року у задоволенні позовних вимог приватного підприємства «ОАЗА» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , Красненської селищної ради Золочівського району Львівської області, треті особи: приватний нотаріус Буського районного нотаріального округу Львівської області Тиднюк Галина Володимирівна, акціонерне товариство акціонерно-комерційний банк «Львів» про визнання незаконними рішень органу місцевого самоврядування, визнання недійсними договорів купівлі-продажу та дарування земельної ділянки, скасування державної реєстрації речових прав на земельну ділянку, визнання права на оформлення документів щодо викупу земельної ділянки, відмовлено повністю.

Скасовано заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою судді Буського районного суду Львівської області від 31 липня 2020 року.

Стягнуто з приватного підприємства «ОАЗА» на користь ОСОБА_2 витрати за проведення судової експертизи в сумі 18 932 грн 00 коп.

Рішення суду оскаржило ПП «ОАЗА», подавши в липні 2025 року через систему «Електронний суд» апеляційну скаргу, яка підписана представником Горохом В. В., в якій просить скасувати рішення Буського районного суду Львівської області від 12 червня 2025 року, ухвалити нове яким позов задовольнити, поновити строк позовної давності, пропущений з поважних причин.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції при ухваленні оскарженого рішення не врахував, що позивачем доведено факт переходу до нього права користування земельною ділянкою, на якій знаходиться придбане ним нерухоме майно, з урахуванням розміру, необхідного для обслуговування цього майна, не застосувавши при вирішенні спору положення статті 377 ЦК України, статей 79, 120 ЗК України, а також не врахував висновки Верховного Суду щодо застосування цих норм права. Після придбання цього майна, позивач звернувся до органу місцевого самоврядування про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення даної земельної ділянки, який було надано рішенням ради від 06 травня 2006 року № 48. Після розроблення проекту землеустрою, позивач подав до селищної ради заяву, в якій просив надати дозвіл на викуп цієї земельної ділянки. Рішення з цього питання не було прийнято, оскільки за результатами голосування за нього не віддали свої голоси більшість депутатів від загального складу ради. Оскільки земельна ділянка, яка належить на праві власності ОСОБА_1 накладається на земельну ділянку, землекористувачем якої є позивач (площа накладення складає 996, 1 кв. м.), останній вважає свої права порушеними, зокрема, законний інтерес в оформленні права на цю земельну ділянку, в тому числі права на її викуп. Невирішеним залишилось питання поновлення позивачу строку позовної давності, заява про що була включена до тексту позовної заяви. При цьому, суд вирішив заяву відповідачів про застосування строку позовної давності, відмовивши в її задоволенні з мотивів відсутності підстав для задоволення позовних вимог по суті. Судом безпідставно взято до уваги висновок експертизи від 11 березня 2024 року № 645, проте не вирішено клопотання позивача про відхилення висновку експертизи від 01 березня 2025 року, та не взято до уваги висновки експерта № 1272 від 25 січня 2022 року та № 1272/2 від 07 червня 2022 року, а також письмові пояснення експерта, який їх склав.

У вересні 2025 року, в межах строку наданого апеляційним судом для подання відзиву, від ОСОБА_3 через систему «Електронний суд» надійшов відзив на апеляційну скаргу, який підписаний представником ОСОБА_7 , в якому міститься прохання залишити без змін рішення суду першої інстанції, а апеляційну скаргу без задоволення, такий мотивований законністю та обґрунтованістю оскарженого рішення суду.

У вересні 2025 року від Красненської селищної ради Золочівського району Львівської області через систему «Електронний суд» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому міститься прохання залишити без змін рішення суду першої інстанції, а апеляційну скаргу без задоволення, такий мотивований законністю та обґрунтованістю оскарженого рішення суду.

Вирішуючи питання прийняття відзиву Красненської селищної ради Золочівського району Львівської області на апеляційну скаргу, колегія суддів виходить з такого.

Рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом належить до основних засад (принципів) цивільного судочинства (пункт 2 частини третьої статті 2 ЦПК України.

Відповідно до частини першої статті 360 ЦПК України учасники справи мають право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, встановленого судом апеляційної інстанції в ухвалі про відкриття апеляційного провадження.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина третя статті 13, частина четверта статті 12 ЦПК України).

Статтею 126 ЦПК України передбачено, що право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

За змістом частини другої статті 127 ЦПК України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Про відкриття апеляційного провадження у справі суд апеляційної інстанції постановляє ухвалу (частина перша статті 359 ЦПК України).

Згідно і частиною третьою цієї статті Кодексу, в ухвалі про відкриття апеляційного провадження зазначається строк для подання учасниками справи відзиву на апеляційну скаргу та вирішується питання про витребування матеріалів справи. Якщо разом з апеляційною скаргою подано заяви чи клопотання, суд в ухвалі про відкриття апеляційного провадження встановлює строк, протягом якого учасники справи мають подати свої заперечення щодо поданих заяв чи клопотань, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Як зазначено в статті 361 ЦПК України разом з ухвалою про відкриття апеляційного провадження суд апеляційної інстанції надсилає копії апеляційної скарги та доданих до неї матеріалів учасникам справи, крім випадків, якщо скаргу подано в електронній формі через електронний кабінет.

Суд направляє судові рішення, судові повістки, судові повістки - повідомлення та інші процесуальні документи учасникам судового процесу до їхніх електронних кабінетів, вчиняє інші процесуальні дії в електронній формі із застосуванням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи або її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами, в порядку, визначеному цим Кодексом, Положенням про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів) (частина п`ята статті 14 ЦПК України).

Відповідно до частини п`ятої статті 272 ЦПК України учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, а в разі відсутності електронного кабінету - рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Згідно зі частиною шостою цієї статті Кодексу, днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.

З матеріалів справи убачається, що апеляційна скарга подана ПП «ОАЗА» до суду апеляційної інстанції в електронній формі, до неї додано докази надсилання її копії та копій доданих матеріалів іншим учасникам справи з урахуванням положень статті 43 ЦПК України.

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 28 липня 2025 року відкрито апеляційне провадження у справі, визначено строк для подання учасниками справи відзиву на апеляційну скаргу тривалістю 10 днів з дня вручення цієї ухвали.

Ухвала про відкриття апеляційного провадження направлена Красненській селищній раді Золочівського району Львівської області до її електронного кабінету 29 липня 2025 року та доставлена цього ж дня о 16 год 31 хв 47 сек, що підтверджується довідкою про доставку електронного документа.

Враховуючи положення частини шостої статті 272 ЦПК України, з огляду на час доставки ухвали про відкриття апеляційного провадження до електронного кабінету Красненської селищної ради Золочівського району Львівської області строк на подання ним відзиву на апеляційну скаргу закінчився 08 серпня 2025 року.

Відзив на апеляційну скаргу вперше подано Красненською селищною радою Золочівського району Львівської області через систему «Електронний суд» лише 15 вересня 2025 року, тобто з пропуском строку, визначеного судом для вчинення цієї процесуальної дії.

Відзив на апеляційну скаргу не містить заяви (клопотання) про продовження цього строку, а колегія суддів не убачає підстав для його продовження з власної ініціативи, адже не встановлено об`єктивних перешкод для подання відзиву у встановлений судом строк.

Враховуючи наведене, відзив на апеляційну скаргу Красненської селищної ради Золочівського району Львівської області необхідно залишити без розгляду.

Відзив на апеляційну скаргу від інших учасників справи не надходив, що згідно з частиною третьою статті 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду судового рішення суду першої інстанції.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також позовних вимог та підстав позову, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

До такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з такого.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції (частина шоста статті 367 ЦПК України).

Судом встановлено, що ПП «ОАЗА» на праві приватної власності належить приймальний пункт площею 194, 2 кв. м. по АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом право власності від 23 листопада 2005 року, виданим Красненською селищною радою.

Відповідно до рішення Красненської селищної ради Буського району Львівської області № 28 від 06 травня 2006 року припинено право користування земельною ділянкою Буського райкоопзаготпрому площею 0,4821 га в зв`язку із продажем приміщень СПД ОСОБА_8 та ПП «ОАЗА», розташованої по вул. Залізнична, 11 в смт Красне Буського району Львівської області, в межах населеного пункту.

Рішенням Красненської селищної ради Буського району Львівської області № 10 від 22 січня 2008 року припинено Буському РКЗП право користування земельною ділянкою площею 0, 8568 га в смт Красне в межах населеного пункту, а вказану земельну ділянку передано в розпорядження селищної ради (землі запасу).

Крім того, рішенням Красненської селищної ради Буського району Львівської області № 48 від 06 травня 2006 року надано дозвіл ПП «ОАЗА» на виготовлення проекту відведення земельної ділянки для обслуговування викупленого приміщення приймального пункту та переобладнання в цех з виготовлення залізобетонних виробів по вул. Залізнична, 11 в смт Красне, в межах населеного пункту, для передачі в оренду; рекомендовано ПП «ОАЗА» звернутися у відповідну ліцензовану землевпорядну організацію для виготовлення проекту відведення та попереджено про необхідність проекту відведення земельної ділянки у трьохмісячний термін, після чого проект відведення подати на розгляд та затвердження у встановленому порядку.

Згідно акту (без дати та номеру) проведено встановлення та погодження меж земельної ділянки ПП «ОАЗА» із суміжними користувачами на місцевості по АДРЕСА_1 , а також ТОВ НВП «ГЕО-ТРАНС» розроблено проект землеустрою на проведення робіт по відведенню земельної ділянки для обслуговування приймального пункту та облаштування цеху з виготовлення залізобетонних виробів по АДРЕСА_1 , який на розгляд та затвердження Красненської селищної ради не був поданий.

З довідки Красненської селищної ради № 157 від 12 липня 2010 року вбачається, що селищна рада не заперечує передачу у користуванні ПП «ОАЗА» земельною ділянкою площею 0, 2258 га для обслуговування цеху з виготовлення залізобетонних виробів.

Крім того, рішенням Красненської селищної ради Буського району Львівської області № 259 від 10 лютого 2012 року ухвалено здійснити розроблення детального плану території по АДРЕСА_1 з метою впорядкування території та визначення необхідної площі земельної ділянки для обслуговування споруди по виготовленню бетонних виробів, фінансування робіт покладено на ПП «ОАЗА», а після розроблення детального плану такий слід подати на затвердження сесії селищної ради.

Ухвалою Буського районного суду Львівської області від 14 грудня 2018 року у справі № 440/2393/18 (набрала законної сили 30 грудня 2018 року) затверджено мирову угоду, укладену між ОСОБА_4 та ОСОБА_9 в цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_9 , треті особи: Красненська селищна рада, відділ у Буському районі Головного управління Держгеокадастру у Львівській області про визнання права власності на частини нерухомого майна та приватного підприємства, права завершення приватизації земельної ділянки в порядку спадкування за законом. З моменту визнання та затвердження мирової угоди судом із закриттям провадження у справі за ОСОБА_4 визнається право власності на навіс загальною площею 486 кв. м., що розташований по АДРЕСА_1 , в цілому, на приватне підприємство «ОАЗА» як єдиний майновий комплекс за юридичною адресою: АДРЕСА_3 , в цілому та право на одноосібне завершення приватизації земельної ділянки площею 0, 1942 га для обслуговування навісу по АДРЕСА_1 , кадастровий номер :05:001:0056, в порядку спадкування за законом після смерті спадкодавця ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З листа Красненської селищної ради № 330 від 21 жовтня 2019 року вбачається, що земельні ділянки у ПП «ОАЗА» та ОСОБА_5 , що розташовані на АДРЕСА_1 , рішенням селищної ради не вилучалися, оскільки вони не перебували у їх власності чи користуванні, а знаходилися у землях запасу Красненської селищної ради. Тому відповідно до вимог чинного законодавства позивачу повторно рекомендовано виготовити та подати для затвердження детальний план території, на якій розташовані належні позивачу споруди (приймальний пункт та цех з виготовлення залізобетонних виробів та навіс) для подальшої передачі в оренду чи у власність.

З іншого листа Красненської селищної ради № 357 від 20 листопада 2019 року вбачається, що селищна рада, будучи законним розпорядником території по АДРЕСА_1 , надавала в різні періоди згоду на виготовлення правовстановлюючих документів ПП ОСОБА_8 (цех з виготовлення залізобетонних виробів), ОСОБА_3 (цех з виготовлення пластикових вікон), ОСОБА_10 (для обслуговування магазин-складу), ОСОБА_3 (для обслуговування трансформаторної підстанції ЗТП-233).

Як убачається із протоколу громадських слухань детального плану території земельної ділянки для обслуговування трансформаторної підстанції ЗТП-233 по АДРЕСА_1 від 30 листопада 2012 року, на загальних зборах громадськості у приміщенні селищної ради, після відповідного оголошення в газеті «Воля народу», проведено громадські слухання вказаного питання, з приводу чого зауважень до селищної ради не поступало, а за наслідками громадських слухань одноголосно ухвалено рекомендувати Красненській селищній раді затвердити детальний план території земельної ділянки для обслуговування трансформаторної підстанції ЗТП-233 по АДРЕСА_1 .

Відтак, рішенням Красненської селищної ради Буського району Львівської області № 935 від 02 червня 2015 року затверджено детальний план території земельної ділянки для обслуговування трансформаторної підстанції ЗТП-233 по АДРЕСА_1 .

Крім того, рішенням Красненської селищної ради Буського району Львівської області № 43 від 21 грудня 2015 року «Про продаж та затвердження ціни земельної ділянки несільськогосподарського призначення ОСОБА_3 » було затверджено ціну земельної ділянки площею 0, 3369 га у розмірі 150 811 грн та вирішено продати у власність ОСОБА_3 вказану земельну ділянку, кадастровий номер :05:001:0120, що розташована по АДРЕСА_1 , в межах населеного пункту, для розміщення, будівництва, експлуатації та обслуговування будівель і споруд об`єктів електричної та теплової енергії, для обслуговування трансформаторної підстанції ЗТП-233.

На підставі вищевказаного рішення, 20 травня 2016 року між Красненською селищною радою Буського району Львівської області та ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу згаданої земельної ділянки, який посвідчений приватним нотаріусом Буського районного нотаріального округу Львівської області Тиднюк Г. В. за № 433.

Згодом, спірна земельна ділянка площею 0, 3369 га на підставі договору дарування земельної ділянки, укладеного 25 січня 2018 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , посвідченого приватним нотаріусом Буського районного нотаріального округу Львівської області Тиднюк Г. В. за № 104, перейшла у власність відповідачки ОСОБА_2 , яка згідно договору дарування земельної ділянки, укладеного 02 серпня 2018 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Буського районного нотаріального округу Львівської області Тиднюк Г. В. за № 853, подарувала спірну земельну ділянку площею 0, 3369 га у користь ОСОБА_1 .

Отже, на даний час власником спірної земельної ділянки площею 0, 3369 га, кадастровий номер :05:001:0120, що розташована по АДРЕСА_1 є ОСОБА_1 .

Аналіз змісту позовної завяви та встановлених судом обставин свідчить, що ПП «ОАЗА» в цій справі оспорює рішення Красненської селищної ради від 21 грудня 2015 року № 43 «Про продаж та затвердження ціни земельної ділянки несільськогосподарського призначення гр. ОСОБА_3 » та в похідному порядку, - укладений на його підставі між Красненською селищною радою та ОСОБА_3 договір купівлі-продажу земельної ділянки від 20 травня 2016 року, державну реєстрацію цього права, а також правочини, якими здійснено подальший перехід права власності на спірну земельну ділянку, зокрема: договір дарування, укладений 25 січня 2018 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 та договір дарування, укладений 02 серпня 2018 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , скасування записів про державну реєстрацію таких прав у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а також заявляє вимогу про визнання за ПП «ОАЗА» права на оформлення документів щодо викупу спірної земельної ділянки.

Позов, з урахуванням заяв про зміну предмета позову, обґрунтований тим, що позивачу як власнику приймального пункту, що знаходиться по АДРЕСА_1 , належить право користування земельною ділянкою площею 0, 2258 га, конфігурація якої визначена згідно проекту землеустрою від 2007 року та проекту детального плану території, розробленого в 2012 році, що, як визнає позивач, не були затверджені уповноваженим органом. При цьому, як вказує позивач, що частина цієї ділянки, зокрема: 0, 0908 га із 0, 2258 га, включена до земельної ділянки, кадастровий номер :05:001:0120 площею 0, 3369 га, яка відчужена Красненською селищною радою ОСОБА_3 на підставі оскаржуваного рішення селищної ради від 21 грудня 2015 року № 43.

Крім того, судом встановлено, що у 2007 році ТОВ НВП «ГЕО-ТРАНС» на замовлення директора ПП «ОАЗА» розроблено проект землеустрою на проведення робіт по відведенню земельної ділянки для обслуговування викупленого приміщення приймального пункту та облаштування цеху з виготовлення залізобетонних виробів ПП «ОАЗА», Львівська область, Буський район, Красненська селищна рада, смт. Красне, вул. Залізнична, 11, стосовно ділянки площею 0,2258 га.

Проте, як слідує із матеріалів згаданого проекту землеустрою, що такий розроблявся на підставі рішення Красненської селищної ради Буського району Львівської області № 48 від 06 травня 2006 року, яким ПП «ОАЗА» надано дозвіл на виготовлення проекту відведення земельної ділянки для обслуговування викупленого приміщення приймального пункту та переобладнання в цех із виготовлення залізобетонних виробів для передачі в оренду, де встановлено трьохмісячний термін на виготовлення проекту відведення земельної ділянки та подання його на розгляд і затвердження у встановленому порядку.

Однак, як вбачається із матеріалів справи, відповідний проект виготовлений у 2007 році, тобто поза межами трьохмісячного строку, встановленого рішенням Красненської селищної ради № 48 від 06 травня 2006 року.

ПП «ОАЗА» визнає, що проект землеустрою не затверджувався уповноваженим органом, що додатково підтверджується листом Красненської селищної ради № 311 від 08 вересня 2020 року, яким повідомлено, що відповідний проект, як і будь-яка інша технічна документація щодо земельної ділянки, площею 0, 2258 га по АДРЕСА_1 не подавались та не затверджувалась сесією Красненської селищної ради.

Також судом встановлено, що проект землеустрою 2007 року містить технічне завдання, пунктами 10, 11, 12 якого визначено, що технічна документація повинна пройти погодження компетентних органів, а також державну землевпорядну експертизу (в термін 20 днів). При цьому, вказаний проект не містить висновку державної експертизи, а в графах «погоджено» матеріалів проекту відсутні підписи уповноважених осіб, зокрема: головного архітектора району, головного державного санітарного лікаря району та інших, що свідчить про те, що такий не пройшов вищевказаних погоджень (а.с. 189, 191 том 1).

Крім того, матеріали справи містять лист відділу Держгеокадастру в Буському районі Львівської області № 29-13-0.20-110/102-20 від 10 вересня 2020, яким повідомлено, що земельній ділянці площею 0, 2258 га, яка розміщена на території смт. Красне по вул. Залізнична, 11, Управлінням земельних ресурсів у Буському районі та/або відділом Держгеокадастру у Буському районі, відділом у Буському районі Головного Управління Держгеокадастру у Львівській області не присвоєно кадастровий номер :05:001:0057. Така ділянка не зареєстрована ні в Державному земельному кадастрі, ні в Державному реєстрі земель, а із 2006 року по даний час неможливо здійснити присвоєння кадастрового номеру земельній ділянці без внесення відповідних відомостей до Державного земельного кадастру чи Автоматизованої системи Державного земельного кадастру. Вказаним листом також проінформовано, що в місцевому фонді документації із землеустрою відсутня будь-яка документація із землеустрою, в тому числі «Проект землеустрою на проведення робіт по відведенню земельної ділянки для обслуговування викупленого приміщення приймального пункту та облаштування цеху з виготовлення залізобетонних виробів ПП «ОАЗА», Львівська область, Буський район, Красненська селищна рада, смт. Красне, вул. Залізнична, 11, а присвоєння кадастрового номеру земельній ділянці без подання виконавцем технічної документації в електронному (обмінний файл) і паперовому вигляді та без проведення перевірки такого обмінного файлу не передбачено чинним законодавством України.

З листа Красненської селищної ради № 311 від 08 вересня 2020 року вбачається, що звернення від ПП «ОАЗА» до Красненської селищної ради із заявою про передачу йому у власність або користування земельної ділянки площею 0, 2258 га по вул. Залізнична, 11 не було, а рішення про передачу у приватну власність або в користування ПП «ОАЗА» земельної ділянки площею 0, 2258 га в смт. Красне по вул. Залізнична, 11 не приймалося.

Також, як слідує із матеріалів справи, ПП «ОАЗА», одержавши рішення Красненської селищної ради № 48 від 06 травня 2006 року про надання дозволу на виготовлення проекту відведення земельної ділянки для передачі в оренду із визначеним трьохмісячним терміном на розробку проекту та подання його на розгляд і затвердження, - у встановленому порядку, не здійснило виконання та реалізацію цього рішення органу місцевого самоврядування.

Натомість, лише у 2007 році, тобто із пропуском встановленого рішенням Красненської селищної ради трьохмісячного строку, позивач звернувся до ТОВ НВП «ГЕО-ТРАНС» із заявою про розробку проекту землеустрою, який був виготовлений, однак не забезпечив його погодження у компетентних органах та проходження державної експертизи.

Судом також встановлено, що з того часу та до моменту подання 24 липня 2020 року позову в цій справі (протягом 13 років) позивач не пройшов обов`язкової процедури, встановленої чинним законодавством України, не виконавши дій, необхідних для отримання земельної ділянки площею 0, 2258 га в користування, оскільки, одержавши 06 травні 2006 року дозвіл на виготовлення проекту відведення, не подав на затвердження Красненської селищної ради, розроблений у 2007 році проект землеустрою та не звертався із заявою про передачу відповідної земельної ділянки йому у власність або користування.

Окрім того, у даній справі позивач просить визнати за ним право на оформлення документів щодо викупу земельної ділянки. Проте, із долучених до позовної заяви доказів не вбачається, що у ПП «ОАЗА» виникло право на викуп, оскільки рішенням Красненської селищної ради № 48 від 06 травня 2006 року підприємству надавався дозвіл на виготовлення проекту відведення земельної ділянки виключно для передачі в оренду, яке і не було реалізоване.

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначено частиною другою вказаної статті.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

Відповідно до частин другої та третьої статті 78 ЗК України право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону (частина перша статті 116 ЗК України).

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування (частина друга статті 116 ЗК України).

Згідно зі статтями 122 і 123 ЗК України вирішення питань щодо передачі земельних ділянок у власність або користування із земель державної чи комунальної власності належить до компетенції відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування.

Пунктом «а» частини першої статті 12 ЗК України визначено, що до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить розпорядження землями територіальних громад.

Згідно зі статтею 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються, зокрема, питання регулювання земельних відносин.

Передача земельних ділянок у власність відбувається шляхом прийняття уповноваженим органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування рішення на підставі проєктів землеустрою щодо відведення земельних ділянок (статті 118 ЗК України).

Особа, зацікавлена в одержанні у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проєктом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу, який має повноваження на передання у власність таких земельних ділянок.

Цей орган у межах його повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Уповноважений орган у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи, приймає рішення про надання земельної ділянки у власність.

Отже, набуття права власності на земельну ділянку відбувається поетапно: від отримання на розробку проекту землеустрою дозволу, який оформлюється відповідним рішенням органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування, до затвердження такого проекту цим органом і передання ним земельної ділянки у власність (див. пункт 68 постанови Верховного Суду від 27 листопада 2024 року в справі № 141/55/17 (провадження № 61-8514св24)).

Рішення суб`єкта владних повноважень у сфері земельних відносин може оскаржуватися на предмет його законності, а вимоги про визнання такого рішення незаконним - розглядатися за правилами цивільного або господарського судочинства, якщо за результатами реалізації цього рішення у фізичної чи юридичної особи виникло цивільне право, і спірні правовідносини, на яких ґрунтується позов, мають приватноправовий характер. У такому випадку вимога про визнання рішення незаконним може розглядатися як спосіб захисту порушеного цивільного права за статтею 16 ЦК України та пред`являтися до суду для розгляду за правилами цивільного або господарського судочинства, якщо фактично підґрунтям і метою пред`явлення позовної вимоги про визнання рішення незаконним є оспорювання цивільного речового права особи (наприклад, права власності на земельну ділянку), що виникло внаслідок і після реалізації відповідного рішення суб`єкта владних повноважень (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2018 року в справі № 401/2400/16-ц (провадження № 14-120цс18), від 20 листопада 2018 року в справі № 911/44/17 (провадження № 12-225гс18)).

Відповідно до частини першої статті 181 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Згідно зі статтею 125 ЗК України право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації цього права.

Для державної реєстрації права власності на земельну ділянку, відповідне право на яку набувається шляхом її передання із земель державної або комунальної власності, подається рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування про передання земельної ділянки у власність (пункт 47 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127).

За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Звертаючись до суду з цим позовом позивач, в основному, мав на меті визнання за ним права на оформлення документів щодо викупу земельної ділянки для обслуговування набутого ОСОБА_4 у власність у порядку спадкування після смерті чоловіка ( ОСОБА_5 ) у складі єдиного майнового комплексу ПП «ОАЗА» приймального пункт загальною площею 194, 2 кв. м, що знаходиться на земельній ділянці площею 0, 2258 га по АДРЕСА_2 з тих підстав, що ця ділянка саме такою площею сформована, як об`єкт цивільних прав на підставі проекту землеустрою, розробленого у 2008 році на замовлення позивача.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодджується суд апеляційної інстанції, встановив, що позивач, після виготовлення проєктної документації у 2008 році та до прийняття оскаржуваного рішення органу місцевого самоврядування, не звертався із проханням про затвердження такого проєкта цим органом і передання земельної ділянки у власність, тому дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивач не довів виникнення права користування земельною ділянкою площею 0, 1942 га за адресою: АДРЕСА_2 , формування цієї ділянки як об`єкта цивільних прав з відповідними параметрами та виникнення у нього відповідних прав, зокрема, на викуп ділянки.

Так, дозвіл на розроблення проекту землеустрою означає дозвіл власника земельної ділянки здійснити певні дії на землі власника, щоб мати змогу у подальшому точно визначити предмет оренди. Отже, цей дозвіл наділяє заінтересовану особу повноваженням ідентифікувати на землі власника земельну ділянку, яку ця особа бажає отримати в оренду у майбутньому.

Рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою не є правовстановлюючим актом і не гарантує особі чи невизначеному колу осіб набуття права власності чи користування на земельну ділянку (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року в справі № 380/624/16-ц (провадження № 14-301цс18)).

Водночас рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою є стадією процесу отримання права власності чи користування на земельну ділянку. Звернення особи до органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування з метою отримання земельної ділянки у власність чи користування зумовлене інтересом особи на отримання цієї земельної ділянки, за відсутності для цього законних перешкод. Зазначений інтерес, у випадку формування земельної ділянки за заявою такої особи та поданими документами, підлягає правовому захисту. Погодження та затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, яка раніше сформована на підставі проекту землеустрою іншої особи, порушує законний інтерес такої особи щодо можливості завершити розпочату ним відповідно до вимог чинного законодавства процедуру приватизації земельної ділянки та суперечить вимогам землеустрою. За наявності двох або більше бажаючих отримати земельну ділянку державної чи комунальної власності у власність при безоплатній передачі земельних ділянок в межах встановлених норм (стаття 121 ЗК України), першочергове право на таке отримання має особа, на підставі проєкту землеустрою якої сформована відповідна ділянка, якщо для цього відсутні законні перешкоди (див. постанову Верховного Суду від 20 грудня 2023 року в справі № 363/3206/20 (провадження № 61-9831св23)).

Виходячи з обставин даної справи, колегія суддів вважає, що відсутнє порушене право чи законний інтерес позивача, адже законне сподівання на оформлення прав на земельну ділянку виникає з моменту звернення до органу місцевого самоврядування з проханням затвердити погоджений проєкт землеустрою та передати ділянку у власність чи користування, а до цього моменту особа повинна усвідомлювати, що земельна ділянка може бути надана у власність іншій особі (див. постанови Верховного Суду від 11 квітня 2024 року в справі № 607/10862/22 (провадження № 61-13281св23), від 01 липня 2022 року в справі № 700/309/20 (провадження 61-11769св21).

Отже, не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги у відповідній частині, зокрема, щодо виникнення право користування спірною ділянкою позивачем, оскільки ним не вчинено жодних юридично значущих дій щодо вирішення питання про отримання у майбутньому права власності на неї.

Як неодноразово наголошував Верховний Суд у своїх постановах на тому, що на будь-якому етапі надання земельної ділянки у власність чи користування сторони повинні діяти правомірно, зокрема, поводитися добросовісно, розумно враховувати інтереси одна одної, утримуватися від недобросовісних дій чи бездіяльності.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 вересня 2020 року в справі № 688/2908/16-ц (провадження № 14-28цс20) зроблено наступні висновки:

«38. При цьому обов`язок діяти добросовісно поширюється на обидві сторони.

39.Так, може кваліфікуватися як недобросовісна така поведінка власника земельної ділянки (в особі органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування), коли він необґрунтовано зволікає з наданням дозволу на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, не повідомляє чи несвоєчасно повідомляє про відмову у наданні дозволу або не наводить вичерпні мотиви такої відмови, надає дозвіл на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, завідомо знаючи про перешкоди у наданні земельної ділянки в оренду, необґрунтовано зволікає з розглядом проєкту землеустрою щодо відведення, безпідставно відмовляє у його затвердженні і у той же час надає дозвіл на розробку проєкту землеустрою та затверджує цей проєкт щодо іншої особи.

40. З іншого боку, якщо особа, отримавши дозвіл на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, сама зволікає з його розробкою та поданням на затвердження, вона цілком може очікувати, що земельна ділянка буде надана в користування іншій особі. Не вважатиметься добросовісною і поведінка особи, яка отримала дозвіл на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, розробила проєкт та подала його на затвердження, завідомо знаючи про перешкоди у наданні земельної ділянки в оренду».

Установивши, що позивач не подавав на затвердження проєкт землеустрою, складений у 2008 році, не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що Красненська селищна рада вчинила недобросовісні дії (необґрунтовано зволікає з розглядом проєкту землеустрою щодо відведення, безпідставно відмовляє у його затвердженні тощо), оскільки Красненська селищна рада передала у власність іншій особі ( ОСОБА_3 ) частину земельної ділянки, на яку за замовленням позивача у 2008 році виготовлено проєкт землеустрою.

Оскільки позивачем не доведено виникнення у нього права чи законного інтересу на користування земельною ділянкою саме тієї площі та конфігурації, що визначені не поданим на затвердження проєктом землеустрою, який також не погоджений й усіма уповноваженими особами, наведене є самостійною і достатньою підставою для відмови у позові.

Встановивши відсутність порушеного права позивача, не слід здійснювати оцінку обраного позивачем способу захисту відсутнього у нього порушеного права (інтересу) та правову оцінку по суті спору, зокрема, здійснювати переоцінку доказів, про що просить особа, яка подала апеляційну скаргу (див. постанови Верховного Суду від 03 червня 2025 року в справі № 685/54/21 (провадження № 61-3840св25), від 04 жовтня 2020 року в справі № 507/1130/20 (провадження № 61-6996св23).

Також колегія суддів погоджується з тим, що встановивши відсутність порушеного права позивача, зокрема, щодо виникнення у нього права користування спірною земельною ділянкою, суд першої інстанції дійшов обґрунтовано висновку про відмову в задоволенні похідних позовних вимог, які випливають з цього.

Враховуючи, що судом відмовлено в задоволенні позову з підстав його необґрунтованості, колегія суддів вважає, що за таких обставин місцевий суд правильно не вирішував питання щодо позовної давності, адже виходячи з усталеної практики застосування Верховним Судом положень статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем. Отже, відмова в задоволенні позову у зв`язку з відсутністю порушеного права не потребує зазначення у рішенні суду висновку щодо вирішення питання спливу позовної давності як додаткової підстави для відмови в задоволенні позову.

Враховуючи викладене та встановлені у цій справі обставини, правильними є висновки місцевого суду про відмову у задоволенні позовних вимог. Доводи апеляційної скарги такі висновки не спростовують.

Аналогічний висновок викладено Верховним Судом у постанові від 08 жовтня 2025 року в справі № 943/2482/20 (провадження № 61-2692св25) в аналогічних правовідносинах, з аналогічними обставинами та частково аналогічним суб`єктним складом.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.).

Пункт 1 статті 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Пунктом 1 частини першої статті 374 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції дотримавшись норм матеріального та процесуального права, повно і всебічно з`ясувавши всі дійсні обставини спору сторін, вирішив дану справу згідно із законом і підстави для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, відсутні. Враховуючи викладене, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржене рішення - без змін.

Відповідно до статті 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначаються, зокрема, новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів статті 141 ЦПК України підстави вирішення питання нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, відсутні.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 375, 382 - 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

апеляційну скаргу приватного підприємства «ОАЗА», яка підписана представником Горохом Віталієм Володимировичем, залишити без задоволення.

Рішення Буського районного суду Львівської області від 12 червня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена 01 грудня 2025 року.

Головуючий С.М. Копняк

Судді: С.М. Бойко

А.В. Ніткевич