ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 601/3166/23Головуючий у 1-й інстанції Шульгач Н.М.
Провадження № 22-ц/817/1016/25 Доповідач - Хома М.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 листопада 2025 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючої - Хома М.В.

суддів - Гірський Б. О., Костів О. З.,

секретар - Хоміцька С.О.

з участю ОСОБА_1 та його представника - адвоката Вітіва В.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Кременецького районного суду Тернопільської області від 7 квітня 2025 року про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, постановлену суддею Шульгач Н.М. у цивільній справі №601/3166/23 за позовом комунального підприємства Кременецької міської ради Міськводгосп до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за отримані послуги з водопостачання та водовідведення,

ВСТАНОВИВ:

У квітні старший виконавець Кременецького відділу державної виконавчої служби у Кременецькому районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Шилюк Н. звернулась до суду із поданням, в якому просила тимчасово обмежити у праві виїзду за межі України фізичну особу боржника ОСОБА_1 до виконання зобов`язань, покладених на нього виконавчим листом №601/3166/23, виданим 27 травня 2024 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь КП Міськводгосп заборгованості за отримані послуги з водопостачання та водовідведення в сумі 88026,40 грн.

Подання обґрунтовано тим, що на виконанні у відділі ДВС у Кременецькому районі знаходиться виконавче провадження №75180326 з примусового виконання вищевказаного виконавчого листа. Рішення суду на даний час не виконано, а боржник ухиляється від його виконання.

Ухвалою Кременецького районного суду Тернопільської області від 7 квітня 2025 року подання задоволено.

Тимчасово обмежено ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України до виконання своїх зобов`язань, покладених на нього виконавчим листом №601/3166/23, виданим 27 травня 2024 року Кременецьким районним судом Тернопільської області.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу Кременецького районного суду Тернопільської області від 7 квітня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні подання. Вказує, що ухвалу постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права, оскільки факт невиконання ОСОБА_1 зобов`язання спричинений об`єктивними обставинами, а тому не може розцінюватись як ухилення, та відповідно бути підставою для тимчасового обмеження виїзду за межі України.

Відзиву на апеляційну скаргу не подано, що відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та його представника адвоката Вітіва В.А., які підтримали доводи апеляційної скарги та пояснили, що ОСОБА_2 має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, постійної роботи в Україні не має, а тому змушений періодично виїжджати на роботу за межі України, в тому числі і на даний час має офіційне запрошення на роботу від роботодавця у Польщі, з отриманого заробітку буде сплачувати кошти на виконання судового рішення, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Задовольняючи подання, суд першої інстанції виходив з того, що боржник ОСОБА_1 , будучи обізнаним про свої зобов`язання за виконавчим провадженням, умисно ухиляється від їх виконання, не вживає заходів для погашення заборгованості, має паспорт для виїзду за кордон та неодноразово виїжджав за межі України, що свідчить про наявність реальної загрози невиконання судового рішення і є підставою для тимчасового обмеження його у праві виїзду за межі України до повного виконання зобов`язань.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду з огляду на наступне.

Пунктом 19 ч. 3 ст. 18 Закону України Про виконавче провадження передбачено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Згідно ст. 441 ЦПК України, тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні. Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена судом за місцем виконання відповідного рішення за поданням державного або приватного виконавця. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця. Суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника.

Відповідно до статті 13 Загальної декларації прав людини кожна людина має право вільно пересуватися й обирати собі місце проживання в межах любої держави. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну, і повертатися у свою країну.

Статтею 33 Конституції України встановлено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Закон України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України" регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв`язання спорів у цій сфері.

Статтею 6 даного Закону встановлено вичерпний перелік підстав для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон, зокрема, коли громадянин України ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання зобов`язань.

Відповідно до статті 2 протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифікованого Законом України від 11 вересня 1997 року) та статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" в демократичному суспільстві заходи щодо обмеження свободи пересування повинні бути достатньо виправдані суспільними інтересами.

Відтак, дотримання судами процесуального законодавства при ухваленні судових рішень з питань, що пов`язані з обмеженням конституційних прав і свобод громадян, зокрема - щодо обмеження їх у праві виїзду за межі України, є визначальним з огляду на дотримання законних прав людини і громадянина.

Як вбачається з вище наведеного, законодавством встановлено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявності факту невиконання зобов`язань, а при ухиленні боржника від їх виконання. Право державного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження права виїзду за межі України виникає винятково у випадку доведення фактів умисного ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобов`язань.

Поряд з цим, про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 19 Закону України "Про виконавче провадження", зокрема, утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; допускати в установленому законом порядку виконавця до житла та іншого володіння, приміщень і сховищ, що належать йому або якими він користується, для проведення виконавчих дій; за рішеннями майнового характеру подати виконавцю протягом п`яти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження декларацію про доходи та майно боржника, зокрема про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, небанківських надавачах платіжних послуг, електронні гаманці в емітентах електронних грошей, про майно, що перебуває в заставі (іпотеці) або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб, за формою, встановленою Міністерством юстиції України; повідомити виконавцю про зміну відомостей, зазначених у декларації про доходи та майно боржника, не пізніше наступного робочого дня з дня виникнення відповідної обставини; своєчасно з`являтися на вимогу виконавця; надавати пояснення за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження.

Саме державний виконавець зобов`язаний довести суду з наданням відповідних матеріалів виконавчого провадження необхідність обмеження конституційного права боржника у виконавчому провадженні.

Як випливає з аналізу наведених положень закону, підставою обмеження особи у праві виїзду за межі України є не лише наявність невиконаних зобов`язань, покладених на боржника - фізичну особу судовим рішенням, а також винна поведінка цієї особи, яка полягає в ухиленні від виконання таких зобов`язань.

Ухилення від виконання зобов`язань має підтверджуватися сукупністю доказів, зокрема: відмовою боржника отримувати кореспонденцію, неявкою за викликом виконавця, ненаданням декларації про доходи і майно, приховуванням майна або доходів, зміною місця проживання без повідомлення виконавця тощо.

Із матеріалів справи вбачається, що державним виконавцем у межах виконавчого провадження №75180326 вчинено наступні дії:

- 03.06.2024 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №75180326;

- 24.03.2025 винесена постанова про арешт майна боржника;

- 03.06.2024, 24.03.2025 винесені постанови про арешт коштів боржника.

Згідно витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна від 24.03.2025 встановлено наявність запису про арешт рухомого майна боржника.

Відповідно до відповідей ДПС України (остання від 31.03.2025) - інформація про податкового агента та суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб податковим агентом, та/або суми доходів, отриманих самозайнятими особами, і суму утриманого ними податку, а також суму річного доходу, задекларованого фізичною особою в податковій декларації про майновий стан і доходи, в Державному реєстрі відсутня.

Відповідно до відповіді ДФС України від 24.03.2025 про наявні рахунки у боржників - юридичних осіб та/або фізичних осіб - підприємців, а також рахунки відкриті боржником встановлено, що боржник за вказаним у Запиті податковим номером або серією (за наявності) та номером паспорта на обліку в органах ДФС не перебуває.

Відповідно до інформації Міністерства внутрішніх справ України (остання від 31.03.2025) - в МВС відсутні дані про зареєстровані за боржником транспортні засоби.

Згідно відповіді Державної прикордонної служби України на запит від 24.03.2025 встановлено, що за період з: 03.06.2024 по: 24.03.2025 наявні записи про перетин кордону: 29.07.2024 (напрям перетину - в`їзд), 17.09.2024 (напрям перетину - виїзд), 22.12.2024 (напрям перетину - в`їзд), 04.02.2025 (напрям перетину виїзд).

Разом з тим, при зверненні із поданням державним виконавцем не надано доказів того, що направлені на адресу боржника вимоги, передбачені ч. 5 ст. 19 Закону України Про виконавче провадження, які є обов`язковими для виконання боржником, були отримані останнім.

Факт неодноразових виїздів ОСОБА_1 за межі України сам по собі не може розцінюватися як доказ ухилення від виконання судового рішення, оскільки жодних даних про використання цих поїздок для приховування доходів, уникнення контактів із виконавчою службою чи перешкоджання примусовому виконанню рішення у матеріалах справи не міститься.

У справі Стецов проти України (заява №5170/25) Європейський Суд з прав людини вказав, що обмеження, накладенні у зв`язку з непогашеною заборгованістю є виправданими тільки у тому випадку, якщо вони спрямовані на досягнення цілі гарантувати стягнення такої заборгованості.

Таким чином, обмеження конституційного права на виїзд за межі України як захід забезпечення виконання судового рішення повинно бути винятковим і виправданим, чого в даному випадку державним виконавцем не доведено.

З огляду на зазначене, колегія суддів дійшла висновку, що подання державного виконавця подане без достатніх правових підстав, а ухвала суду першої інстанції про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України прийнята без належного з`ясування фактичних обставин і без перевірки наявності передбачених законом підстав для застосування такого обмеження, у зв`язку з чим підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні подання.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 141, 367, 376, 382-384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Кременецького районного суду Тернопільської області від 7 квітня 2025 року скасувати.

У задоволенні подання старшого державного виконавця Кременецького відділу державної виконавчої служби у Кременецькому районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Шилюк Наталії Юріївни про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України боржнику ОСОБА_1 відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Повний текст постанови складено 25 листопада 2025 року.

Головуюча Хома М.В.

Судді Гірський Б.О.

Костів О.З.