печерський районний суд міста києва
Справа № 757/7755/23-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2025 року

Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Хайнацького Є.С.,

при секретарі судового засідання - Сміян А.Ю.,

за участю:

позивача: не з`явився,

представника відповідача: не з`явився,

представника третьої особи: не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Товариства з обмеженою відповідальністю «Рада 1», про захист прав споживачів, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (далі - відповідач, КП «Київтеплоенерго»), в якому просить:

- визнати неправомірними дії КП «Київтеплоенерго» щодо зняття з обліку встановленого згідно проекту лічильника в належній ОСОБА_1 на праві власності квартирі АДРЕСА_1 та проведення нарахування оплати за комунальну послугу з централізованого опалення в опалювальні сезони 2019-2020, 2020-2021, 2021-2022 років без урахування щомісячних показників вузла розподільного обліку теплової енергії SHARKY за № 58605550;

- зобов`язати КП «Київтеплоенерго» здійснювати нарахування оплати за опалення в квартирі АДРЕСА_1 з урахуванням показань вузла розподільного обліку тепла, що встановлений в квартирі;

- зобов`язати КП «Київтеплоенерго» здійснити перерахунок нарахувань за теплопостачання з 01 жовтня 2019 року, враховуючи показники вузла розподільного обліку теплової енергії SHARKY за № 58605550, розташованого у квартирі АДРЕСА_1 ;

- стягнути з КП «Київтеплоенерго» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 30 000 грн;

- судові витрати покласти на відповідача.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що є власником квартири АДРЕСА_1 та є споживачем комунальної послуги з централізованого опалення.

02 лютого 2018 році за проєктом ПП «Водолій» та погодженням Департаменту з технічного забезпечення обліку ПАТ «Київенерго» в його квартирі було встановлено вузол розподільного обліку теплової енергії SHARKY за № 58605550, який було взято на облік ПАТ «Київенерго» відповідним актом від 02.02.2018 року.

Наказом Департаменту комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) від 04 травня 2018 року № 224 закріплено за КП ВК КМР (КМДА) «Київтеплоенерго» на праві господарського відання з дня, наступного за днем підписання акта прийняття-передання основних засобів комунальної власності територіальної громади м. Києва, які передаються КМДА з володіння та користування ПАТ «Київенерго», у зв`язку з припиненням угоди щодо реалізації проєкту управління та реформування енергетичного комплексу м. Києва від 27 вересня 2001 року, укладеної між КМДА та Акціонерною енергопостачальною компанією «Київенерго». .Відповідач, отримавши в користування на праві господарського віддання основні засоби виробництва та постачання теплової енергії м. Києва, з 01 травня 2018 року набув статусу виконавця послуги з централізованого опалення.

У серпні 2019 року він отримав листа від Структурного підрозділу Енергозбут КП ВК КМР (КМДА) «Київтеплоенерго», в якому було повідомлено про те, що в його квартирі вузол розподільного обліку теплової енергії встановлений та введений в експлуатацію з 02.02.2018 року у відповідності до діючого на той час законодавства, в жовтні 2019 року у програмному комплексі КП ВК КМР (КМДА) «Київтеплоенерго» було знято з обліку у зв`язку з тим, що в будинку функціонує система опалення, в якій поєднано властивості вертикальної та горизонтальної схеми підключення. В подальшому, при нарахуванні послуг відповідачем не були враховані показання встановленого вузла розподілу обліку теплової енергії в належній йому на праві власності квартирі, що підтверджується листом від 02.01.2020 року № 30/3/2/71.

У жовтні 2021 році закінчився міжповірочний інтервал встановленого в його квартирі вузла розподільного обліку теплової енергії (тепло лічильник SHARKY № 58605550), у зв`язку з чим він звернувся до ФОП ОСОБА_2 за послугою повірки. Лічильник було демонтовано, повірено, змонтовано, та опломбовано, видано відповідне Свідоцтво про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки, про що лічильник відповідає вимогам ДСТУ EN 1434, чинне до 12.12.2025 року.

Вважає посилання відповідача на ту обставину, що 10 жовтня 2018 року Постановою Кабінету Міністрів України № 829 затверджено Порядок визначення технічної можливості встановлення вузлів розподільного обліку теплової енергії та економічної доцільності встановлення приладів - розподілювачів теплової енергії (далі - Порядок № 829), не є підставою для неврахування ним показників лічильника теплової енергії, встановленого у його (позивача) квартирі.

Вказує, що дії відповідача щодо зняття з обліку встановленого згідно проєкту лічильника в його квартирі та проведення нарахування оплати за комунальну послугу з централізованого опалення в опалювальні сезони: 2019-2020,2020-2021,2021-2022 років без урахування щомісячних показників лічильника, є неправомірними.

Відмовивши у прийнятті на абонентський облік вузла розподільчого обліку теплової енергії та здійснюючи нарахування вартості послуги з централізованого опалення в опалювальні сезони 2019-2020, 2020-2021, 2021-2022 років без урахування показників лічильника теплової енергії, відповідач обмежив його право на раціональне споживання теплової енергії та оплату фактично отриманні послуги з постачання теплової енергії.

Крім того, внаслідок таких дій відповідача він зазнав моральних переживань, оскільки змушений звертатися до відповідача і суду за захистом порушеного прав, у зв`язку з чим було порушено звичайний порядок організації його життя щодо необхідності докладати додаткових зусиль для захисту своїх прав і відновлення попереднього стану.

Посилаючись на наведене, просить позов задовольнити.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 03 березня 2023 року відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін у вказаній цивільній справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 17 липня 2023 року.

У зв`язку з зайнятістю головуючого судді в іншому судовому засіданні судове засідання 17 липня 2023 року знято з розгляду та призначено на 08 листопада 2023 року.

У зв`язку з зайнятістю головуючого судді в іншому судовому засіданні судове засідання 08 листопада 2023 року знято з розгляду та призначено на 05 лютого 2024 року.

Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 05 лютого 2024 року відкладено судове засідання на 17 квітня 2024 року.

14 лютого 2024 року на адресу суду від представника Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» - Ральчук Н.В. надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якого відповідач вважає позовні вимоги безпідставними та такими, що не ґрунтуються на нормах чинного законодавства України. Зазначає, що позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження своїх доводів, зокрема, документів, які б свідчили про введення в експлуатацію вузла обліку теплової енергії в установленому порядку. Відповідно до Правил технічної експлуатації теплових установок і мереж, затверджених наказом Міністерства палива та енергетики України, облік теплової енергії може здійснюватися виключно на основі засобів обліку, введених в експлуатацію належним чином.

Також зазначає, що у будинку, де проживає позивач, функціонує вертикальна система опалення, яка не відповідає технічним умовам для встановлення приладів-розподілювачів теплової енергії. Закон України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» та порядок визначення технічної можливості встановлення вузлів розподільного обліку чітко передбачають, що індивідуальний облік можливий лише у випадку відповідності внутрішньобудинкових систем встановленим критеріям. Отже, технічна можливість встановлення приладів у квартирі позивача відсутня.

Крім того, КП «Київтеплоенерго» з 01.05.2018 року визначено виконавцем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води в місті Києві. Відносини між сторонами регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги» та типовими договорами, затвердженими Кабінетом Міністрів України, що виключає довільне трактування обов`язків підприємства. Позивач не довів факту порушення його прав або обов`язку відповідача вчинити дії, на які він посилається у позовній заяві.

Щодо вимог про відшкодування моральної шкоди зазначає, що вони є необґрунтованими, оскільки моральна шкода підлягає відшкодуванню лише у випадку доведеності факту її заподіяння, причинного зв`язку між діями відповідача та шкодою, а також розміру такої шкоди. Жодних належних доказів позивач суду не надав. Таким чином, підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

15 лютого 2024 року ОСОБА_1 подав відповідь на відзив, у якому підтримав доводи, викладені в позовній заяві, та просив задовольнити його вимоги у повному обсязі. Зазначав, що роботи по влаштуванню вузла комерційного обліку теплової енергії у його квартирі були здійснені на підставі робочого проєкту, який належним чином погоджений, у тому числі, й відповідачем. Лічильник був прийнятий на комерційний облік та опломбований.

Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 17 квітня 2024 року відкладено судове засідання на 18 липня 2024 року.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 08 жовтня 2024 року за клопотанням представника Комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» залучено до участі у цій справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, - Товариство з обмеженою відповідальністю «Рада 1» (далі - третя особа, ТОВ «Рада 1»).

Дата наступного судового засідання 28 січня 2025 року.

Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 28 січня 2025 року розгляд справи відкладено до 10 квітня 2025 року.

10 квітня 2025 року судове засідання знято з розгляду у зв`язку з перебуванням судді у відпустці. Дата наступного судового засідання 14 липня 2025 року.

Позивач у поданій до суду заяві просив справу розглянути за наявними в ній матеріалами, вимоги підтримав та просив позов задовольнити.

Представник відповідача та представник третьої особи в судове засідання не з`явились; про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з такого.

Суд установив, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 та споживачем послуг центрального опалення, які надає КП «Київтеплоенерго».

02 лютого 2018 року у квартирі АДРЕСА_2 , належній позивачу, у будинку АДРЕСА_3 , встановлено лічильник квартирного обліку теплової енергії SHARKY за № 58605550, затверджений робочим проєктом обладнання вузла обліку теплової енергії ПП «Водолій», який погоджено Департаментом з технічного забезпечення обліку Структурного відокремленого підрозділу «Київські теплові мережі» ПАТ «Київенерго».

02 лютого 2018 року відповідно до акту прийняття на комерційний облік вузла обліку теплової енергії для потреб опалення окремого приміщення вказаний квартирний засіб обліку теплової енергії взято на комерційний облік теплоенерго.

Наказом Департаменту комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) від 04 травня 2018 року за № 224, закріплено за КП ВК КМР (КМДА) «Київтеплоенерго» на праві господарського відання з дня, наступного за днем підписання акта прийняття-передання основних засобів комунальної власності територіальної громади м. Києва, які передаються КМДА з володіння та користування ПАТ "Київенерго", у зв`язку з припиненням угоди щодо реалізації проекту управління та реформування енергетичного комплексу м. Києва від 27 вересня 2001 року, укладеної між КМДА та Акціонерною енергопостачальною компанією "Київенерго". Відповідач, отримавши в користування на праві господарського віддання основні засоби виробництва та постачання теплової енергії м. Києва, з 01 травня 2018 року набув статусу виконавця послуги з централізованого опалення.

До жовтня 2019 року оплату послуг центрального опалення по квартирі АДРЕСА_1 позивач здійснював з урахуванням показань приладу обліку теплової енергії, що встановлений у квартирі.

У серпні 2019 року на адресу ОСОБА_1 надійшов лист від Структурного підрозділу Енергозбут КП ВК КМР (КМДА) «Київтеплоенерго», в якому позивача повідомили про те, що в квартирі позивача вузол розподільного обліку теплової енергії встановлений та введений в експлуатацію з 02 лютого 2018 року у відповідності до діючого на той час законодавства, в жовтні 2019 року у програмному комплексі КП ВК КМР (КМДА) «Київтеплоенерго» було знято з обліку у зв`язку з тим, що в будинку функціонує система опалення, в якій поєднано властивості вертикальної та горизонтальної схеми підключення.

З матеріалів справи вбачається, що в жовтні 2021 році закінчився міжповірочний інтервал вузла розподільного обліку теплової енергії позивача (тепло лічильник SHARKY за № 58605550), у зв`язку з чим позивач звернувся до ФОП ОСОБА_3 за послугою повірки. Лічильник було демонтовано, повірено, змонтовано, та опломбовано, видано відповідне Свідоцтво про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки про те, що лічильник відповідає вимогам ДСТУ ЕN 1434, чинне до 12 листопада 2025 року.

У відповідь на отриманий від Структурного підрозділу Енергозбут КП ВК КМР (КМДА) «Київтеплоенерго» лист, позивач направив досудову претензію, в якій зазначив про неможливість застосування положень Порядку № 829 до споживачів, засоби обліку яких вже взяті на абонентський облік та які були встановлені на підставі погоджених теплопостачальною організацією проєктів.

Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина першої статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду (див., зокрема постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року у справа № 582/18/21 (провадження № 61-20968 сво 21)).

Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 листопада 2023 року у справі № 761/42030/21 (провадження № 61-12101св23)).

Правовідносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг (виконавцем) та фізичною особою (споживачем), яка отримує послуги з централізованого постачання гарячої води, урегульовано Законом України «Про захист прав споживачів», Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Законом України «Про метрологію та метрологічну діяльність», Законом України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», Законом України «Про теплопостачання».

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» балансоутримувач будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд - власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом.

За пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Стаття 6 Закону України «Про теплопостачання» передбачає, що державна політика у сфері теплопостачання базується на принципах: зокрема, забезпечення захисту прав та інтересів споживачів; забезпечення впровадження засобів обліку і приладів регулювання споживання теплової енергії.

Частина перша статті 4 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» визначає, що оснащення окремих приміщень у будівлях вузлами розподільного обліку/приладами - розподілювачами теплової енергії та обладнанням інженерних систем для забезпечення такого обліку здійснюється у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, та не потребує розроблення проектної документації, видачі технічних умов та інших вимог до встановлення вузла розподільного обліку, погодження з державними органами, органами місцевого самоврядування, їхніми посадовими особами, оператором зовнішніх інженерних мереж, виконавцем відповідної послуги.

Згідно із частиною сьомою статті 4 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», за наявності окремого відгалуження системи опалення у квартиру, інше житлове або нежитлове приміщення встановлення вузлів розподільного обліку теплової енергії для такої квартири (приміщення) є обов`язковим.

На підставі частини четвертої статті 6 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», оператор зовнішніх інженерних мереж, виконавець комунальної послуги, інша особа, що здійснює розподіл обсягів комунальних послуг, зобов`язані приймати вузли обліку, встановлені відповідно до вимог цього Закону, на абонентський облік протягом 14 календарних днів, про що складається відповідний акт.

Прийняття приладу обліку на абонентський облік здійснюється у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства.

Порядок визначення технічної можливості встановлення вузлів розподільного обліку теплової енергії та економічної доцільності встановлення приладів - розподілювачів теплової енергії затверджується Кабінетом Міністрів України. За наявності окремого відгалуження системи опалення у квартиру, інше житлове або нежитлове приміщення встановлення вузлів розподільного обліку теплової енергії для такої квартири (приміщення) є обов`язковим.

Посилання відповідача на ту обставину, що 10 жовтня 2018 року Постановою Кабінету Міністрів України № 829 затверджено Порядок визначення технічної можливості встановлення вузлів розподільного обліку теплової енергії та економічної доцільності встановлення приладів - розподілювачів теплової енергії (далі - Порядок № 829), не є підставою для неврахування відповідачем показників лічильника теплової енергії, встановленого у квартирі позивача, з огляду на таке.

Так, пунктом 6 Порядку № 829 передбачено, що Технічна можливість встановлення вузлів розподільного обліку наявна за відповідності внутрішньобудинкової системи опалення всім таким критеріям:

окреме відгалуження системи опалення для окремого приміщення, наявність якого встановлено під час візуального огляду та яке передбачене принциповою схемою внутрішньобудинкової системи опалення будівлі (за наявності);

принциповою схемою внутрішньобудинкової системи опалення передбачено технічну можливість встановлення автоматичних регуляторів температури в приміщеннях для регулювання споживання теплової енергії в окремих приміщеннях будівлі, що не призведе до порушень гідравлічного режиму внутрішньобудинкової системи опалення будівлі;

під час встановлення вузла розподільного обліку буде забезпечено дотримання вимог застосування засобу вимірювальної техніки та умов його належної експлуатації, що зазначені у технічній (супровідній) документації на цей засіб;

можливість забезпечення вільного доступу для зняття показань приладу обліку, його обслуговування, заміни під час подальшої експлуатації.

Згідно з пунктом 3 Порядку № 829 розподільний облік споживання комунальної послуги з постачання теплової енергії в окремих приміщеннях будівлі, що приєднана до зовнішніх інженерних мереж і оснащена вузлами комерційного обліку теплової енергії, забезпечується шляхом встановлення вузлів розподільного обліку теплової енергії на вводі трубопроводів внутрішньобудинкової системи опалення в окреме приміщення будівлі або приладів - розподілювачів теплової енергії на опалювальних приладах. Відповідно до вимог пункту 10 Порядку № 829 оснащення окремих приміщень у будівлях вузлами розподільного обліку/приладами-розподілювачами теплової енергії та обладнанням інженерних систем для забезпечення такого обліку, затвердженого Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 09 серпня 2018 року № 205, за наявності окремого відгалуження системи опалення у квартиру, інше житлове або нежитлове приміщення встановлення вузлів розподільного обліку теплової енергії для такої квартири (приміщення) є обов`язковим.

За твердженням відповідача, після введення в дію нового Порядку № 829, на відміну від попереднього порядку, встановлення абонентом індивідуального вузла розподільного обліку тепла можливе лише при горизонтальному розведенні інженерних мереж. На момент встановлення позивачем вузла розподільчого обліку теплової енергії ПАТ Київенерго (попередній виконавець послуг) здійснював розподіл обсягів комунальних послуг, а тому зміна законодавства, що регулює питання порядку встановлення та прийняття на облік вузла розподільчого обліку теплової енергії, не припиняє можливість споживача теплової енергії за наявності встановленого у передбаченому порядку (на момент встановлення) індивідуального приладу обліку тепла оплачувати такі послуги за показниками відповідного лічильника.

Зміна законодавцем технічних вимог щодо порядку встановлення вузлів розподільного обліку теплової енергії не є підставою для встановлення споживачем нового обладнання для обліку тепла, за умови, що таким споживачем до прийняття нового Порядку № 829 вже встановлено індивідуальний вузол розподільчого обліку теплової енергії.

Законом України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» та Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, було визначено право споживача на встановлення квартирних засобів обліку та взяття їх на абонентський облік, а також проведення оплати за спожиті послуги згідно з показниками індивідуальних приладів обліку.

Таким чином, показники лічильників, встановлених та прийнятих на облік у встановленому законом порядку до прийняття Порядку № 829, повинні враховуватися виконавцем послуг КП ВК КМР (КМДА) «Київтеплоенерго».

Верховний Суд в постанові від 02.11.2021 року у справі № 756/2361/20-ц звернув увагу на те, що Порядок № 829 не передбачає необхідність приведення раніше встановленого вузла обліку у відповідність до цього Порядку та не встановлює заборони щодо врахування показників за такими лічильниками, які надаються споживачами. Вказаний порядок не передбачає повторне прийняття на абонентський облік вузла розподільного обліку відповідно з новою процедурою, який раніше був прийнятий на абонентський облік, до набрання чинності Порядку № 829.

Судом встановлено, що влаштування вузла комерційного обліку теплової енергії виконане на підставі робочого проєкту обладнання квартирного вузла обліку теплової енергії, погодженого ПАТ «Київенерго» та в подальшому прийнято на облік КП «Київтеплоенерго».

Постачальник послуг з центрального опалення ПАТ «Київенерго» та в подальшому КП «Київтеплоенерго» вказаний лічильник квартирного обліку теплової енергії прийняло на комерційний облік, у зв`язку з чим постачальником послуг виставлялись рахунки на оплату згідно показів теплолічильника та витрачених Гкал, лічильник пройшов повірку та за свідоцтвом є чинним до 12 листопада 2025 року.

Зауважень щодо встановлення вузла комерційного обліку теплової енергії та взяття на облік у відповідача не було.

Отже, враховуючи те, що КП «Київтеплоенерго», яке є виконавцем послуг з централізованого опалення квартири АДРЕСА_1 , всупереч положенням Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», обмежило право ОСОБА_1 здійснювати оплату вартості фактично отриманої теплової енергії відповідно до даних встановленого індивідуального вузла розподільчого обліку теплової енергії у належній йому квартирі.

Незважаючи на наявність у квартирі позивача встановленого вузла розподільчого обліку теплової енергії, нарахування оплати за теплову енергію відповідач проводив на загальних підставах, без урахування його показників.

Здійснюючи нарахування позивачу вартості послуги з централізованого опалення в опалювальний сезон 2019-2024 року без урахування показників лічильника теплової енергії, відповідач обмежив право позивача на раціональне споживання теплової енергії та оплату за фактично отриманні послуги з постачання теплової енергії.

Враховуючи викладене, суд вважає, що дії КП «Київтеплоенерго» щодо нарахування ОСОБА_1 вартості послуг з центрального опалення квартири АДРЕСА_1 без урахування показників лічильника теплової енергії № 58605550 в опалювальні сезони 2019-2024 років без урахування щомісячних показників лічильника, є неправомірними. З огляду на неправомірність дій відповідача щодо зняття з обліку встановленого в квартирі позивача приладу обліку теплової енергії та нарахування йому оплати за комунальну послугу з централізованого опалення в опалювальні сезони 2019-2024 років без урахування щомісячних показників лічильника, суд вважає, що відповідач має здійснювати нарахування оплати за опалення в квартирі позивача з урахуванням показань вузла розподільного обліку тепла, що встановлений у квартирі.

За таких підстав суд дійшов висновку про доведеність позовних вимог про неправомірність дій відповідача щодо зняття з обліку встановленого в квартирі позивача приладу обліку теплової енергії та нарахування йому оплати за комунальну послугу з централізованого опалення без урахування щомісячних показників лічильника.

Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди, суд виходить із такого.

Згідно зі статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 01 вересня 2020 року у справі №216/3521/16-ц дійшла висновку, що, виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення.

Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода може полягати як у фізичному болю та стражданнях, так і у душевних переживаннях, які фізична особа зазнала у внаслідок протиправної поведінки відносно неї.

Тлумачення вказаних норм свідчить, що:

1) за загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі;

2) зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди;

3) у разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини;

4) завдання моральної шкоди явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи;

5) гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновленого стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості;

6) по своїй суті зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, а саме щодо способу та розміру компенсації. Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, що завдала моральної шкоди, може бути: (1) договір особи, що завдала моральної шкоди, з потерпілим, в якому сторони домовилися зокрема, про розмір, спосіб, строки компенсації моральної шкоди; (2) у випадку, якщо не досягли домовленості, то рішення суду в якому визначається спосіб та розмір компенсації моральної шкоди.

Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. При вирішенні спорів про відшкодування шкоди за статтями 1166, 1167 ЦК України доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками».

Вказані висновки узгоджуються з позиціями, викладеними в постанові Верховного Суду від 25 травня 2022 року в справі №487/6970/20.

Отже, позивач повинен довести не тільки протиправність поведінки відповідача, а й наявність самої моральної шкоди та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Позивач звертаючись до суду з вимогами про відшкодування моральної шкоди, посилається на те, що йому було завдано моральну шкоду, розмір якої оцінює у 30 000, 00 грн.

Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, як встановлено частиною другою статті 77 ЦПК України.

Згідно з частиною першою статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до частини п`ятої статті 12 ЦПК України, суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Відповідно до статті 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Таким чином, доказуванням є процесуальна і розумова діяльність суб`єктів доказування, яка здійснюється в урегульованому цивільному процесуальному порядку і спрямована на з`ясування дійсних обставин справи, прав і обов`язків сторін, встановлення певних обставин шляхом ствердження юридичних фактів, зазначення доказів, а також подання, прийняття, збирання, витребування, дослідження і оцінки доказів; докази і доказування виступають процесуальними засобами пізнання в цивільному судочинстві.

Процес доказування (на достовірність знань про предмет) відбувається у межах передбачених процесуальних форм і структурно складається з декількох елементів або стадій, які взаємопов`язані й взаємообумовлені. Виділяються такі елементи: твердження про факти; визначення заінтересованих осіб щодо доказів; подання доказів; витребування доказів судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі; дослідження доказів; оцінка доказів.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Суд наголошує, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує.

Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Верховний Суд звертається до власних висновків у Постанові від 02.10.2018 року у справі №910/18036/17.

Разом із тим, на порушення наведених норм позивач не довів наявність завданої йому шкоди, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями відповідача та вину останнього в її заподіянні.

За викладених позивачем обставин на обґрунтування позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди, суд вважає, що з урахуванням обставин справи, відсутності будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження душевних та моральних страждань, позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Враховуючи викладене позов ОСОБА_1 до Комунального підприємства Виконавчого органу Київської міської Ради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго», про захист прав споживачів - підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати у вигляді судового збору.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 1-23,76-81, 89, 95, 131, 141, 258-259, 263-265, 279, 352, 354, 355 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Комунального підприємств а виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Товариства з обмеженою відповідальністю «Рада 1», про захист прав споживачів, - задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії Комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» щодо зняття з проєкту лічильника та проведення нарахування ОСОБА_1 оплати за комунальну послугу з централізованого опалення в опалювальні сезони 2019-2024 років року без урахування щомісячних показників вузла розподільного обліку теплової енергії SHARKY № 58605550.

Зобов`язати Комунальне підприємство виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» здійснити перерахунок вартості послуг з постачання теплової енергії, починаючи з жовтня 2019 року, враховуючи показники вузла розподільного обліку теплової енергії SHARKY № 58605550, розташованого у квартирі АДРЕСА_1 .

Зобов`язати Комунальне підприємство виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» здійснювати нарахування вартості послуг з централізованого опалення (теплопостачання) квартири АДРЕСА_1 на підставі показників лічильника теплової енергії SHARKY № 58605550.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Комунального підприємства Виконавчого органу Київської міської Ради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» в дохід держави судовий збір у розмірі 3 220 (три тисячі двісті двадцять) грн. 80 коп.

Позивач - ОСОБА_1 : АДРЕСА_4 ; РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач - Комунальне підприємство Виконавчого органу Київської міської Ради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго»: 01001, м. Київ, вул. Івана Франка, 5; .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Товариство з обмеженою відповідальністю «Рада 1»: 02068, м. Київ, вул. Ахматової, 3; .

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційні скарги на рішення подаються учасниками справи до Київського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено та підписано 01.08.2025 року.

Суддя Євген ХАЙНАЦЬКИЙ