справа № 489/8061/25 провадження №2/489/3633/25
РІШЕННЯ

Іменем України

25 листопада 2025 року м. Миколаїв

Інгульський районний суд міста Миколаєва у складі головуючого судді Коваленка І.В., розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (в порядку письмового провадження) цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

встановив:

У жовтні 2025 року позивач, через свого представника адвоката Кодь В.О., звернувся до суду з позовом в якому просить розірвати шлюб, зареєстрований між ним та відповідачем ОСОБА_2 .

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що подружні відносини між ним та відповідачем ОСОБА_2 фактично припинені, більше ніж три місяці сторони не проживають спільно, спільний побут не ведуть, між ними відсутнє взаєморозуміння. Позивач вважає, що збереження сім`ї неможливе. Від спільного шлюбу мають двох малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідач надала до суду відзив на позов в якому просить позовні вимоги залишити без задоволення, посилаючись на наступне. Позовна заява подана без жодного доказу обставин, на яких вона ґрунтується, та її зміст не відповідає дійсності. Спільне життя та спільне ведення побуту з позивачем неможливе з моменту реєстрації шлюбу, оскільки весь час перебування у шлюбі позивач є військовослужбовцем Збройних Сил України, який проходить військову службу та знаходиться у військовій частині за місцем проходження служби, що виключає можливість спільного проживання з дружиною та ведення спільного побуту. До того ж, вони з позивачем є особами, які раніше проживали на територіях, які на цей час є окупованими, у них немає власного житла, або майна на підконтрольній території України, користуючись яким, вони могли б вести спільний побут. Через військові агресію рф вона з малолітніми дітьми вимушена була виїхати до м. Миколаєва, де проживають в орендованому житлі та мають статус внутрішньо переміщених осіб. Вони з позивачем спілкуються у телефонному режимі, за допомогою месенджерів, та він приїздить у місто Миколаїв у відпустку та для проходження лікування і у періоди його перебування у місті проживали спільно та мали спільний побут. Іншої можливості спільного проживання та ведення спільного побуту, враховуючи перебування позивача на військовій службі, не існувало.

Крім того, зазначила, що не відповідає дійсності твердження представника позивача про те, що порядок виховання дітей, побачення із дітьми між сторонами погоджено. Невірно зазначено у позовній заяві дату народження дитино ОСОБА_5 , та вказано, що адреса електронної пошти позивача невідома. Сукупність допущених недоліків у позовній заяві свідчить про її формальне оформлення, так як у цьому позові дотримана лише форма позову та не враховано суть конкретної ситуації, справжній стан речей. Представником позивача на підтвердження позовних вимог не надано доказів, та не доведено, що шлюб між сторонами носить формальний характер, не зазначено дійсних причин позову та дійсних мотивів розірвання шлюбу, не наведено доказів того, що подальше збереження шлюбу суперечитиме інтересам сторін та інтересам їхніх дітей, не зазначено ступінь значимості цих інтересів для позивача. До того ж, наголошує на необхідності врахування наявності малолітніх дітей з метою забезпечення охорони їх інтересів. Враховуючи викладене, вважає, що позов є необґрунтованим та не підтвердженим належними і допустимими доказами, а відтак правові підстави для його задоволення відсутні.

Ухвалою Інгульського районного суду міста Миколаєва від 02.10.2025 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Клопотань від учасників справи про проведення судового засідання з повідомленням (викликом) сторін відповідно до частини 5 статті 279 ЦПК України не надходило.

У відповідності до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно вимог статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Виходячи з вимог частини п`ятої статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання.

Суд, дослідивши матеріали справи і оцінивши наявні в ній докази, вважає, що позовна заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Із позовної заяви встановлено, що на теперішній час подружні відносини між сторонами припинені та подальше їх спільне життя, як подружжя, і збереження шлюбу суперечитиме їхнім інтересам.

Шлюб між сторонами зареєстрований 24.06.2023 Дніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис №234, що підтверджується копією вказаного актового запису про шлюб.

Від спільного шлюбу сторони мають малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується актовими записами про народження №435 та №436.

Відповідно до частини 3 статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги статті 110 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Таке положення національного законодавства України відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.1948, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.

Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (статті 110 СК України).

Відповідно до частини 2 статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення.

У постанові Верховного Суду від 26.11.2018 у справі №761/33261/16-ц зроблено висновок по застосуванню статті 111 СК України та вказано, що примирення подружжя здійснюється судом лише за умови, що це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру тощо. Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя. Надання додаткового строку для примирення є виключно правом суду, а не його обов`язком.

Аналогічні правові висновки зазначено у постанові Верховного Суду від 28.11.2018 по справі №206/3459/16-ц та у постанові Верховного Суду від 21.11.2019 по справі №264/3830/18.

Як слідує із зазначених вищенаведених правових норм, небажання збереження шлюбу не потребує доведенню відповідними доказами, оскільки це є правом особи припинити шлюбні відносини, а суд, розглядаючи такий спір, повинен лише встановити фактичні взаємини подружжя, причини подання позову, наявність неповнолітніх дітей та інші обставини життя подружжя, і за умови встановлення, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, ухвалити рішення про розірвання шлюбу.

Позивач 05.11.2025 направив на адресу суду клопотання в якому просив провести розгляд справи за його відсутності, обґрунтовуючи це своїм перебуванням на військовій службі, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити у повному обсязі.

Дослідивши матеріали цивільної справи та оцінивши докази у справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки судом встановлено, що подружні відносини між сторонами припинено, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим та буде суперечити інтересам позивача по справі.

За такого, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору у відповідності до пункту 13 частини першої статті 5 Закону України "Про судовий збір", на підставі статті 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1211,20 грн.

Керуючись статтями 12, 13, 259, 263- 265, 268 ЦПК України, суд

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 про розірвання шлюбу задовольнити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 24.06.2023 Дніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис №234.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 1211,20 грн. (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 коп.).

Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складання повного тексту рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників справи:

позивач ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ;

відповідач ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 .

Повний текст судового рішення складено 25.11.2025.

Суддя І.В.Коваленко