Справа № 2-8006/11 Головуючий у 1 інстанції: Кихтюк Р. М.
Провадження № 22-ц/802/1260/25 Доповідач: Карпук А. К.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 листопада 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Карпук А.К.

суддів Бовчалюк З. А., Шевчук Л. Я.,

секретар Власюк О. С.

з участю: приватного виконавця Пироги С. С.,

боржника ОСОБА_1 ,

представника боржника ОСОБА_2 ,

представників стягувача Мельник В. М., Томащука І. П., Бурець Н. С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на дії приватного виконавця виконавчого округу Волинської області Пироги Сергія Степановича щодо визначення вартості (оцінки) майна за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 вересня 2025 року в складі судді Кихтюка Р. М.,-

В С Т А Н О В И В :

У січні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на дії приватного виконавця виконавчого округу Волинської області Пироги Сергія Степановича щодо визначення вартості (оцінки) майна, мотивуючи тим, що 13.11.2024 року для примусового виконання приватному виконавцю Пирозі С.С. було пред`явлено виконавчий лист № 2-8006/2011, виданий 11.09.2012 Луцьким міськрайонним судом Волинської області, про стягнення солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором №М-19 від 18.01.2007 в розмірі 38 040,98 доларів США, пеню в розмірі 93 515,20 грн., штраф в сумі 82 744,68 грн.; стягнення солідарно з ОСОБА_1 та ПФ «ЕЛЬБЕ» на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором № 3-32 від 07.05.2007 в розмірі 269 194,77 доларів США, пеню в розмірі 344 192,47 грн., штраф в сумі 356 436,49 грн.; стягнення солідарно з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» 1508,87 грн. судових витрат.

На підставі вказаного виконавчого листа 15.01.2024 приватним виконавцем Пирогою С.С. було відкрите виконавче провадження №76543565 та 27.11.2024 винесено постанову про опис та арешт майна боржника, а саме: нежитлової будівлі бондарного цеху З-1, загальною площею 553,8 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

Заявником 10.01.2025 було отримано лист від приватного виконавця, у якому містився звіт про оцінку від 26.12.2024, виконаного суб`єктом оціночної діяльності суб`єктом господарювання ТОВ КЕФ «Експертиза-тоутал» і вартість описаної та арештованої будівлі становить 2909757,00 грн.

Оцінка нежитлової будівлі здійснювалась без огляду об`єкта оцінки суб`єктом оцінювання. У висновку про вартість майна вказано, що оцінювання здійснювалось шляхом порівняльного підходу, проте оцінювачем не здійснено підбір об`єктів, які б підходили для порівняння об`єкту оцінки, відтак у висновку не вказано аналіз цін продажу пропонування на подібне майно. Не зрозуміло, на підставі яких технічних документів було визначено площу нежитлового приміщення-бондарного цеху, що став об`єктом оцінювання. Передача вказаної нерухомості на зберігання здійснено з порушенням норм чинного законодавства. Також вважає, що оцінка нерухомої будівлі не може бути здійснена без оцінки земельної ділянки, на якій знаходиться нерухомість.

Просив визнати неправомірними дії приватного виконавця виконавчого округу Волинської області Пироги С.С. щодо визначення вартості (оцінки) нежитлової будівлі-бондарного цеху З-1, загальною площею 553,8 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а також визнати недійсним висновок від 26.12.2024 про вартість вказаного нерухомого майна.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду від 22 вересня 2025 року скаргу залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить ухвалу скасувати, постановити нове судове рішення , яким задовольнити вимоги скарги. Покликається на те, що суб`єкт оціночної діяльності не здійснював огляду об`єкта оцінки,що підтверджено показаннями свідка ОСОБА_5 , яким суд не надав належної правової оцінки, оціночна вартість об`єкта відповідно до довідки про оціночну вартість значно вища від оцінки, зазначеної у звіті, оцінка проведена без наявної земельної ділянки,що ставить під сумнів можливість проведення оцінки саме бондарного цеху, що належить заявнику.

У відзиві на апеляційну скаргу приватний виконавець спростовує аргументи апеляційної скарги, просить оскаржене судове рішення залишити без змін.

Покликається на те, що обставина огляду експертом об`єкта оцінки підтверджується актом приватного виконавця, оцінка об`єкта нерухомості проведена з дотриманням закону, про що складено звіт на 58 аркушах, норми ст.120 ЗК України передбачають, що земля слідує за нерухомістю, що вказує на можливість оцінки нерухомого майна без земельної ділянки.

АТ «КБ «ПриватБанк» у відзиві просить апеляційну скаргу залишити без задоволення , ухвалу суду першої інстанції без мін. Покликається на те, що право власності боржника на земельну ділянку не зареєстровано, тому оцінити землю неможливо, обов`язкова участь власника майна при огляді об`єкта оцінки не обов`язкова, експерт та представник банку підтвердили огляд об`єкта оцінки , що також вбачається із фотознімків, перешкод у доступі майна не було, довідка про вартість майна підтверджує вартість об`єкта для цілей оподаткування, тому не спростовує висновку експерта.

Судом першої інстанції встановлено, що на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Пироги С.С. перебуває виконавче провадження № 76543565 стосовно примусового виконання рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14.02.2012 у справі № 2-8006/2011 про солідарне стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором №М-19 від 18.01.2007 та солідарне стягнення з ОСОБА_1 та ПФ «ЕЛЬБЕ» на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором № 3-32 від 07.05.2007, а також судових витрат.

27.11.2024 приватним виконавцем Пирогою С.С. в межах вказаного виконавчого провадження винесено постанову про опис та арешт майна боржника, а саме: нежитлової будівлі бондарного цеху З-1, загальною площею 553,8 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

Постанова про опис та арешт майна боржника була надіслана до відома ОСОБА_1 рекомендованим листом та згідно з рекомендованим повідомлення про вручення поштового відправлення була одержана ним 10.12.2024.

Із звіту про оцінку нежитлової будівлі бондарного цеху З-1, загальною площею 553,8 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , вбачається, що її вартість визначено в сумі 2909757 грн. У звіті визначено мету оцінки: «Визначення ринкової вартості об`єкта оцінки як початкової ціни для подальшого відчуження арештованого майна на відкритих торгах».

27.11.2024 під час проведення опису вищезазначеної будівлі був присутній директор ТОВ КЕФ «Експертиза-тоутал» Обухов О.В., який особисто провів огляд нерухомості та під час проведення огляду здійснювалася фотофіксація об`єкта оцінки за допомогою цифрової фотокамери, фотографії приєднані до звіту про оцінку, що зафіксовано в Акті приватного виконавця від 27.11.2024, складеного в присутності представників стягувача АТ КБ «Приватбанк» Томащука І.П. та Бурець Н.С., директора КЕФ ТОВ «Експертизатоутал» Обухова О.В.

В матеріалах виконавчого провадження наявна копія технічного паспорта на нежитлову будівлю бондарний цех З-1, загальною площею 553,8 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , які були надані приватному виконавцю стягувачем АТ КБ «Приватбанк» та одержані від КП «Волиньпроект» на відповідний запит приватного виконавця.

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Згідно із частиною першою статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Виконання судового рішення відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 26 червня 2013 року № 5-рп/2013 у справі № 1-7/2013 є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження під час проведення виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно зі статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

У статті 449 ЦПК України передбачено, що скаргу може бути подано до суду: а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до суд із скаргою в межах десятиденного строку з часу отримання висновку про оцінку майна, тобто в межах строку, передбаченого статтею 449 ЦПК України.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з пунктом 15 частини другої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право залучати в установленому порядку понятих, працівників поліції, інших осіб, а також експертів, спеціалістів, а для проведення оцінки майна - суб`єктів оціночної діяльності - суб`єктів господарювання.

Для з`ясування та роз`яснення питань, що виникають під час здійснення виконавчого провадження і потребують спеціальних знань, виконавець приймає постанову про залучення експерта або спеціаліста (кількох експертів або спеціалістів), а для проведення оцінки майна - суб`єктів оціночної діяльності - суб`єктів господарювання. Експертом або спеціалістом може бути будь-яка дієздатна особа, яка має необхідні знання, кваліфікацію та досвід роботи у відповідній галузі. Експерт або спеціаліст зобов`язаний надати письмовий висновок, а суб`єкт оціночної діяльності - суб`єкт господарювання - письмовий звіт з питань, що містяться у постанові, протягом 15 робочих днів з дня ознайомлення з постановою виконавця. Цей строк може бути продовжений до 30 робочих днів за погодженням з виконавцем. Експерт або спеціаліст зобов`язаний надавати усні рекомендації щодо дій, які виконуються в його присутності (частини перша-третя статті 20 Закону України «Про виконавче провадження»).

Згідно із частинами першою-третьою статті 57 Закону України «Про виконавче провадження» визначення вартості майна боржника здійснюється за взаємною згодою сторонами виконавчого провадження. У разі якщо сторони виконавчого провадження, а також заставодержатель у 10-денний строк з дня винесення виконавцем постанови про арешт майна боржника не досягли згоди щодо вартості майна та письмово не повідомили виконавця про визначену ними вартість майна, виконавець самостійно визначає вартість майна боржника. У разі якщо сторони виконавчого провадження не дійшли згоди щодо визначення вартості майна, визначення вартості майна боржника здійснюється виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна. Для проведення оцінки за регульованими цінами, оцінки нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден виконавець залучає суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання.

Виконавець повідомляє про результати визначення вартості чи оцінки майна сторонам не пізніше наступного робочого дня після дня визначення вартості чи отримання звіту про оцінку. У разі якщо сторони не згодні з результатами визначення вартості чи оцінки майна, вони мають право оскаржити їх у судовому порядку в 10-денний строк з дня отримання відповідного повідомлення. Сторона вважається ознайомленою з результатами визначення вартості чи оцінки арештованого майна, якщо їй надіслано повідомлення про результати визначення вартості чи оцінки майна за адресою, зазначеною у виконавчому документі, або за місцем фактичного проживання чи перебування такої сторони, достовірно встановленим виконавцем (частина п`ята статті 57 Закону України «Про виконавче провадження»).

Правові засади здійснення оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності в Україні, її державного та громадського регулювання, забезпечення створення системи незалежної оцінки майна з метою захисту законних інтересів держави та інших суб`єктів правовідносин у питаннях оцінки майна, майнових прав та використання її результатів визначені Законом України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні».

Оцінка майна - це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами з оцінки майна, і є результатом практичної діяльності суб`єкта оціночної діяльності (стаття 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні»).

Відповідно до частин першої, шостоїстатті 9 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» методичне регулювання оцінки майна здійснюється у відповідних нормативно-правових актах з оцінки майна: положеннях (національних стандартах) оцінки майна, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, методиках та інших нормативно-правових актах, які розробляються з урахуванням вимог положень (національних стандартів) і затверджуються Кабінетом Міністрів України або Фондом державного майна України. Положення (національні стандарти) оцінки майна є обов`язковими до виконання суб`єктами оціночної діяльності під час проведення ними оцінки майна всіх форм власності та в будь-яких випадках її проведення.

За положеннями статті 11 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» замовники оцінки повинні забезпечити доступ об`єкта оціночної діяльності до майна, що підлягає оцінці на законних підставах, отримання ним (замовником) необхідної та достовірної інформації про зазначене майно для проведення оцінки.

Згідно із частинами першою, другою статті 12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності. Вимоги до змісту звіту про оцінку майна, порядку його оформлення та рецензування встановлюються положеннями (національними стандартами) оцінки майна. Зміст звіту про оцінку майна повинен містити розділи, що розкривають зміст проведених процедур та використаної нормативно-правової бази з оцінки майна.

Національний стандарт № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 10 вересня 2003 року № 1440, є обов`язковим для застосування під час проведення оцінки майна та майнових прав суб`єктами оціночної діяльності, а також особами, які відповідно до законодавства здійснюють рецензування звітів про оцінку майна.

Згідно з пунктами 15, 16 Національного стандарту № 1 методи проведення оцінки, що застосовуються під час визначення ринкової вартості об`єкта оцінки у разі використання порівняльного підходу, повинні ґрунтуватися на результатах аналізу цін продажу (пропонування) на подібне майно.

Визначення ринкової вартості об`єкта оцінки за допомогою порівняльного підходу ґрунтується на інформації про ціни продажу (пропонування) подібного майна, достовірність якої не викликає сумнівів у оцінювача. У разі відсутності або недостатності зазначеної інформації у звіті про оцінку майна зазначається, якою мірою це вплинуло на достовірність висновку про ринкову вартість об`єкта оцінки.

Відповідно до пункту 52 Національного стандарту № 1 оцінювач самостійно здійснює пошук інформаційних джерел (за винятком документів, надання яких повинен забезпечити замовник оцінки згідно з договором), їх аналіз та виклад обґрунтованих висновків. При цьому оцінювач повинен проаналізувати всі інформаційні джерела, пов`язані з об`єктом оцінки, тенденції на ринку подібного майна, інформацію про угоди щодо подібного майна, які використовуються у разі застосування порівняльного підходу, та іншу істотну інформацію. У разі неповноти зазначеної інформації або відсутності її взагалі у звіті про оцінку майна зазначається негативний вплив цього факту на результати оцінки.

Пунктами 50-55 Національного стандарту № 1 визначені загальні вимоги до проведення незалежної оцінки майна.

Національний стандарт № 2 «Оцінка нерухомого майна», затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 28 жовтня 2004 року № 1442, є обов`язковим для застосування під час проведення оцінки нерухомого майна (нерухомості) суб`єктами оціночної діяльності, а також особами, які відповідно до законодавства здійснюють рецензування звітів про оцінку майна та проводять державну експертизу звітів з експертної грошової оцінки земельних ділянок державної та комунальної власності у разі їх продажу.

Отже, оцінка нерухомого майна має здійснюватися відповідно до Національного стандарту № 2 «Оцінка нерухомого майна», з урахуванням вимог Національного стандарту № 1.

Необхідно відзначити, що суб`єкт оціночної діяльності є учасником виконавчого провадження, а не посадовою особою державної виконавчої служби, і його звіт про оцінку майна є результатом практичної діяльності фахівця-оцінювача, а не актом державного органу.

Звіт про оцінку майна є документом, який фіксує дії суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо оцінки майна, здійснювані ним у певному порядку та спрямовані на виконання його професійних обов`язків, визначених законом і встановлених відповідним договором.

Звіт про оцінку майна не створює жодних правових наслідків для учасників правовідносин з оцінки майна, а лише відображає та підтверджує зроблені суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання висновки і його дії щодо реалізації своєї практичної діяльності.

Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 08 січня 2024 року в справі № 2-3894/09 (провадження № 61-8199св23), від 08 серпня 2024 року в справі № 824/10/23 (провадження № 61-5854ав24).

Встановлена правова природа звіту про оцінку майна унеможливлює здійснення судового розгляду щодо застосування до нього наслідків, пов`язаних зі скасуванням юридичних актів чи визнанням недійсними правочинів.

Подібні за змістом висновки висловлено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2018 року у справі № 914/881/17 (провадження № 12-18гс18), і враховано судом апеляційної інстанції під час розгляду цієї справи, а також у постановах Верховного Суду від 06 лютого 2019 року в справі № 168/828/16-ц (провадження № 61-21793св18), від 07 лютого 2024 року у справі № 607/12426/18 (провадження № 61-4767св23), від 10 вересня 2024 року в справі № 754/10703/22 (провадження № 61-9923св24).

Водночас визначення вартості майна боржника є процесуальною дією державного виконавця (незалежно від того, яка конкретно особа - сам державний виконавець чи залучений ним суб`єкт оціночної діяльності - здійснювала відповідні дії) щодо примусового виконання рішень відповідних органів, уповноважених осіб та суду (постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року в справі № 308/12150/16, від 20 березня 2019 року в справі № 821/197/18/4440/16, від 20 липня 2022 року в справі № 910/10956/15).

Оскільки у цій справі оцінка майна проводилася на виконання рішення Луцького міськрайонного суду від 11.09.2012 у справі № 2-8006/2011, то приватний виконавець виконавчого округу Волинської області Пирога С.С. відповідно до вимог закону прийняв постанову від 11.12.2024 року про залучення суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання ТОВ КЕФ «Експертиза тоутал» для проведення оцінки майна.

Згідно з матеріалами виконавчого провадження, окремі копії яких долучено до матеріалів справи, приватний виконавець Пирога С.С. вчинив всі необхідні дії для повідомлення боржника ОСОБА_1 про хід виконавчого провадження постанова про відкриття виконавчого провадження, постанова про опис та арешт майна направлена рекомендованим листом про вручення боржнику, у тому числі на виконання вимог ч.5 ст. 57 Закону, приватний виконавець повідомив боржника про результати визначення вартості чи оцінки майна.

Із змісту мотивувальної частини Звіту про оцінку майна, складеного оцінювачем ТОВ КЕФ «Експертиза тоутал» Обуховим О.В. (далі Звіт), вбачається, що майно оцінювалось шляхом візуального обстеження об`єкта оцінки (Розділ 2.7, 5.3, 10 Звіту).

Під час підготовки Звіту про оцінку будівлі промислової нерухомості виробничо-складського призначення - будівлі-бондарного цеху З-1, загальною площею 553,8 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , суб`єкт господарювання встановив всі економічно-планувальні характеристики майна, місце розташування оцінюваного об`єкта, виклав визначення вартості дохідним підходом та порівняльним, проаналізувавши результати оцінки, отримані двома різними підходами, зробив вмотивований висновок, що вартість отримана порівняльним підходом відповідає меті оцінки , якою є визначення ринкової вартості об`єкта оцінки як початкової ціни для подальшого відчуження арештованого майна на відкритих торгах.

Доводи апеляційної скарги про те, що оцінювачем не здійснено підбір об`єктів, які б підходили для порівняння об`єкту оцінки спростовуються змістом Звіту, у якому в розділі 8 (таблиця 6) наведено характеристики аналогів.

Аргументи апеляційної скарги про те, що насправді оцінювач ОСОБА_6 не здійснював візуального огляду об`єкта нерухомості, що фотографування не здійснювалось, а на доданих до Звіту фотографіях зображено об`єкт, який не відповідає фактичному стану об`єкта станом на 27.11.2024 зводяться до суб`єктивних заперечень, які не підтверджені належними та допустимими доказами, тому апеляційним судом відхиляються. Також суд ураховує, що як актом приватного виконавця від 27 листопада 2024 року , складеним за наслідками опису будівлі-бондарного цеху З-1, загальною площею 553,8 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , підтверджується, що при проведенні опису, крім інших осіб, був залучений та присутній директор ТОВ КЕФ «Експертиза тоутал» Обухов О.В., який і є експертом, та який проводив огляд та фотографування зазначеного об`єкта нерухомості у день, вказаний в акті.

У цьому ж акті вказано, що перешкод у доступі до приміщень не було.

Надані заявником фотографії об"єкта нерухомості (у тому числі на електронному носії) на підтвердження доводів про те, що до Звіту експерта додано фотознімки іншого об"єкта, який не відповідає стану об"єкта нерухомості на 27.11.2024 року з покликанням на відмінність покриття даху, наявність дерев на задньому плані, в той час як насправді станом на 27.11.2024 року такі дерева вже були зрізаними, а дах перекритий, апеляційний суд відхиляє, оскільки відмінності, про які заявляє ОСОБА_4 , неможливо підтвердити чи спростувати у зв"язку із здійсненням заявником фотозйомки з іншого ракурсу та відстані, ніж зроблено експертом, також наявність дерев на фото не є ідентифікуючою ознакою будівлі.

Посилання в апеляційній скарзі на порушення суб`єктом оціночної діяльності під час проведення спірної оцінки вимог національних стандартів оцінки майна, що призвело до заниження вартості нерухомого майна, є необґрунтованими.

Суб`єктивна оцінка в апеляційній скарзі наданих в суді першої інстанції пояснень експерта Обухова О.В., пояснень представників АТ «КБ «ПриватБанку», на підставі якої заявник в апеляційній скарзі стверджує, що такі пояснення підтверджують обставину непроведення огляду нерухомого майна, не узгоджуються з поняттям доказів в цивільному процесі, закріпленим у ст. 76 ЦПК України.

Зокрема, згідно з приписами частин першої - другої статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

Отже пояснення сторін та експерта не відносяться до доказів.

Апеляційний суд вважає неспроможними доводи апеляційної скарги про некоректність проведеної оцінки з посиланням на довідку про оціночну вартість об`єкта оцінки у зв`язку з таким.

Відповідно до абзацу четвертого частини другої статті 4 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» однією із форм оцінки майна є рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна), яке полягає в їх критичному розгляді та наданні висновків щодо їх повноти, правильності виконання та відповідності застосованих процедур оцінки майна вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, в порядку, визначеному цим Законом та нормативно-правовими актами з оцінки майна.

Відповідно до частин першої, третьої статті 13 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна) здійснюється на вимогу особи, яка використовує оцінку майна та її результати для прийняття рішень, у тому числі на вимогу замовників (платників) оцінки майна, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, судів та інших осіб, які мають заінтересованість у неупередженому критичному розгляді оцінки майна, а також за власною ініціативою суб`єкта оціночної діяльності. Підставою для проведення рецензування є письмовий запит до осіб, які відповідно до цієї статті мають право здійснювати рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна).

Рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна), якщо зазначена оцінка погоджується, затверджується або приймається органом державної влади або органом місцевого самоврядування, є обов`язковим.

Тобто зазначений Закон передбачає, що однією із форм оцінки майна є рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна), яке полягає у їх критичному розгляді та наданні висновків щодо їх повноти, правильності виконання та відповідності застосованих процедур оцінки майна вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, у порядку, визначеному цим Законом та нормативно-правовими актами з оцінки майна.

Отже, рецензування звіту з оцінки є законодавчо встановленим способом спростування результатів оцінки, який у межах виконавчого провадження дозволяв швидко та ефективно захистити права боржника.

У свою чергу, Закон України «Про виконавче провадження» не містить обов`язку приватного виконавця здійснювати рецензування звіту про оцінку майна, здійснену суб`єктом оціночної діяльності.

Зазначене узгоджується із правовими висновками, викладеними, зокрема, у постановах Верховного Суду від 29 квітня 2020 року в справі № 826/6706/18, від 01 липня 2020 року в справі № 2-1160/11, від 27 серпня 2020 року в справі № 295/11078/14, від 03 лютого 2021 року в справі № 442/649/17.

Боржник ОСОБА_4 не скористався законодавчо встановленим способом спростування результатів оцінки - рецензування звіту з оцінки спірного нерухомого майна. Тобто ОСОБА_4 не довів належними та допустимими доказами, що вартість майна, визначена в оспорюваному Звіті, є заниженою порівняно з ринковою, а наведені скаржником доводи є лише припущенням про ймовірну невідповідність цієї оцінки про вартість описаного та арештованого майна, у зв`язку з чим не можуть бути взяті колегією суддів до уваги.

На думку колегії суддів суд першої інстанції обґрунтовано не прийняв до уваги показання свідка ОСОБА_5 , який в суді першої інстанції стверджував про те, що 27.11.2024 приватний виконавець не здійснював огляду приміщень, приїзджав за цією адресою - АДРЕСА_1 , без інших осіб, оскільки такі показання спростовуються постановою про опис та арешт майна боржника та актом приватного виконавця від 27.11.2024, а дії приватного виконавця Пироги С.С. щодо проведення опису та арешту цього майна в судовому порядку неправомірними не визнані.Тому правові підстави не брати до уваги вказаних документів виконавчого провадження - відсутні.

Під час розгляду справи встановлено, що будівля бондарного цеху З-1, загальною площею 553,8 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 розташована на землях комунальної власності, земельна ділянка під будівлею та яка необхідна для обслуговування не сформована, тому дії приватного виконавця Пирога С.С. щодо призначення оцінки об`єкта нерухомості без земельної ділянки, на якій цей об`єкт розташований, не суперечить приписам статті 120 ЗК України.

Предметом вимог скарги ОСОБА_1 є визнання неправомірними дій приватного виконавця щодо проведеної оцінки майна, тому покликання в апеляційній скарзі на неможливість відчуження нерухомого майна без земельної ділянки, на правову позицію ВП Верховного Суду від 04 грудня 2018 року у справі № 910/18560/16, в якій висловлений правовий висновок щодо застосування положень статті 120 ЗК України щодо порядку переходу права власності на земельну ділянку при переході права власності на будівлю виходить за межі предмета оскарження, а сформованоа правова позиція Великою Палатою у зазначеній справі є нерелевантною при вирішенні цієї скарги.

Інші аргументи апеляційної скарги зводяться до суб`єктивного тлумачення зібраних у справі доказів, цитування та аналізу норм матеріального права виходячи із суб`єктивної оцінки обставин справи, тому апеляційним судом відхиляються.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Установивши, що приватний виконавець Виконавчого округу Волинської області під час вчинення виконавчих дій щодо визначення вартості описаного та арештованого майна, зокрема під час визначення суб`єкта оціночної діяльності, доручення йому подати Звіт про оцінку майна та повідомлення сторін виконавчого провадження про вартість майна, діяв у межах наданих йому повноважень, у порядку та у спосіб, визначені чинним законодавством України, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні скарги.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи викладене колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись статтями 367,368, 374, 375,381-384 ЦПК України , суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 вересня 2025 року в цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді