Справа № 472/68/25
Провадження №2/472/203/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 грудня 2025 року с-ще Веселинове

Веселинівський районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого судді - Тустановського А.О.,

за участю секретаря - Маслюк А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду селища Веселинове Миколаївської області цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за Кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

17 січня 2025 року ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» звернулось до суду із позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за Кредитним договором.

Заявлені вимоги мотивують тим, що 23 липня 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Аванс Кредит» (далі ТОВ «Аванс Кредит») та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір № 31332-07/2023, який було підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання останнім одноразового ідентифікатора, що був надісланий на номер мобільного телефону відповідача, який зазначений в п.8, реквізити та підписи сторін. Відповідно до умов договору ТОВ «Аванс Кредит» надало відповідачу кредит у розмірі 13 800,00 грн., процентна ставка 1,99 % в день, строком на 360 днів до 16.07.2024 року.

В подальшому ТОВ «Аванс Кредит» на підставі договору факторингу № 21032024 від 21 березня 2024 року відступило ТОВ «ФК «ЄАПБ» право вимоги до боржників, в тому числі й до ОСОБА_1 .

Відповідно до Реєстру Боржників від 21.03.2024 року до Договору факторингу № 21032024 від 21.03.2024 року, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 20 958,46 грн., з яких: - 20 773,34 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; - 185,12 грн. сума заборгованості за відсотками.

В разі сплати відповідачем коштів на рахунок первісного кредитора, вони були б перераховані на рахунки ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» та зараховані на погашення існуючої заборгованості. Всупереч умовам Договору позики, незважаючи на повідомлення, відповідач не виконав свого зобов`язання. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, остання не здійснила жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ні на рахунки ТОВ «ФК «ЄАПБ», ні на рахунки попереднього кредитора. З моменту отримання права вимоги до відповідача, а саме з 21.03.2024 року позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій.

15 квітня 2016 року між Акціонерним товариством «Ідея Банк» (далі АТ «Ідея Банк») та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір № Р99.206.71884. Відповідно до умов договору АТ «Ідея Банк» надало відповідачу кредит у розмірі 6200,00 грн., реальна річна процентна ставка 130,3000 % , строком на 18 місяців.

В подальшому АТ «Ідея Банк» на підставі договору факторингу № 17112023 від 17 листопада 2023 року відступило ТОВ «ФК «ЄАПБ» право вимоги до боржників, в тому числі й до ОСОБА_1 .

Відповідно до Реєстру Боржників № 1 до Договору факторингу № 17112023 від 17 листопада 2023 року, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 7196,16 грн., з яких: заборгованість за комісіями 7196 (сім тисяч сто дев`яносто шість) 16 (шістнадцять) копійок.

В разі сплати відповідачем коштів на рахунок первісного кредитора, вони були б перераховані на рахунки ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» та зараховані на погашення існуючої заборгованості. Всупереч умовам Договору позики, незважаючи на повідомлення, відповідач не виконав свого зобов`язання. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, остання не здійснила жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ні на рахунки ТОВ «ФК «ЄАПБ», ні на рахунки попереднього кредитора. З моменту отримання права вимоги до відповідача, а саме з 17.11.2023 року позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій.

На підставі зазначеного просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитними договорами, в розмірі 28 154,62 грн. та понесені судові витрати.

Ухвалою суду від 13 лютого 2025 року позовна заява ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» прийнята до розгляду із відкриттям провадження у справі та призначенням до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

28 березня 2025 року до суду від представника відповідача Венделя О.М. надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначив, щопозивачем не додано до позовної заяви Розрахунку заборгованості за кредитним договором № 31332-07/2023 від 23.07.2023 року, а також доказів надання Відповідачу кредиту в розмірі 24.235,54 грн. (двадцять чотири тисячі двісті тридцять п`ять грн. 54 коп.), так як Відповідач підтверджує факт отримання кредиту в розмірі 13.800,00 грн. та заперечує факт отримання кредиту у розмірі 24.235,54 грн., а також зазначає, що кредитні зобов`язання виконані нею у повному обсязі, шляхом списання коштів Кредитором з її карткового рахунку.

Крім того позивач вказує, що відповідно до Договору факторингу № 21032024 від 21.03.2024 р., ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» відступило своє право вимоги за вказаним Кредитним договором Позивачу. З цього приводу представник зазначив, що відповідно до п. 1.2 зазначеного Договору факторингу «перехід від Клієнта до Фактора Прав Вимоги Заборгованості до Боржників відбувається в момент підписання Сторонами Акту прийому передачі Реєстру Боржників згідно Додатку № 2», але при цьому Позивачем не додано копії Додатку № 2 до вказаного Договору факторингу, а додано Копію Акту, з якого неможливо встановити його відповідність Додатку № 2, і тому вказаний Акт не може бути належним доказом переходу права вимоги до Позивача. Позивачем не долучено до позовної заяви копії Реєстру боржників (Додаток № 1), а долучено Витяг, який сформований самим представником Позивачем і який не містить навіть порядкового номеру Відповідача у вказаному Реєстрі, і не є дійсно Витягом з Реєстру, з якого б можна було встановити наявність Відповідача у даному Реєстрі Боржників, що не може бути належним та допустимим доказом переходу до Позивача права вимоги до ОСОБА_1 за Кредитним договором № № 31332-07/2023 від 23.07.2023 р.

Також, позивач зазначає, що АТ «Ідея Банк» свої зобов`язання за Кредитним договором виконало в повному обсязі, а саме надало Відповідачу кредит у розмірі 6.200,00 грн. (шість тисяч двісті грн. 00 коп.), але Відповідач належним чином своїх кредитних зобов`язань за вказаним Кредитним договором не виконала, у зв`язку з чим за Відповідачем утворилася заборгованість за комісією в розмірі 7.196,16 грн. (сім тисяч сто дев`яносто шість грн. 16 коп.) Але, при цьому, Позивачем не додано до позовної заяви Розрахунку вказаної заборгованості. а Відповідач заперечує факт наявності заборгованості, зазначаючи, що всі кредитні зобов`язання за даним Кредитним договором були виконані нею у повному обсязі

Крім того, відповідно із абз. 3 ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною, що узгоджується з положеннями ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування», згідно яких, умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

З урахуванням зазначеного, приймаючи до уваги, що у вказаному Кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, то умова цього договору про сплату комісії за обслуговування кредитної заборгованості є нікчемною, і сплата вказаної комісії є незаконною, а тому позовні вимоги щодо стягнення з Відповідача заборгованості за комісією в розмірі 7.196,16 грн. (сім тисяч сто дев`яносто шість грн. 16 коп.), не підлягають задоволенню.

Також, строк дії Кредитного договору № Р99.206.71884 від 15.04.2016 р. по 15.10.2017 р., і саме з цієї дати почався перебіг трирічного строку позовної давності за вимогами про стягнення заборгованості, який закінчився 15.10.2020 р., тоді як Позивач звернувся до суду з даним позовом 18.12.2024 р., тобто поза межами строку позовної давності, а тому позов не підлягає задоволенню також з підстав спливу строку позовної давності. Просить суд у задоволенні позовних вимог ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами відмовити повністю.

21 травня 2025 року до суду від представника відповідача Венделя О.М. надійшли додаткові пояснення, в яких зазначив, що у Відзиві на позовну заяву Відповідачем щодо позовних вимог за Кредитним договором № Р99.206.71884 від 15.04.2016 р. зазначалося про нікчемність комісії за обслуговування кредиту, у зв`язку з не зазначенням в Кредитному договорі переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, з посиланням на правові висновки, викладені у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 р. у Справі № 496/3134/19, Постановах Верховного Суду від 31.08.2022 р. у Справі № 202/5330/19, від 14.09.2022 р. у Справі № 755/11636/21, від 16.11.2022 р. у Справі № 755/9486/21, від 08.02.2023 р. у Справі № 168/349/20 та від 06.11.2023 р. у Справі № 204/224/21.

Крім того, просить звернути увагу на Постанову Верховного Суду від 10.01.2024 р. у Справі № 727/5461/23 (провадження № 61-17096св23), в якій Верховний Суд в черговий раз зазначив про нікчемність положень щодо нарахування комісій як за обслуговування кредиту, так і за розрахунково-касове обслуговування, і за надання кредиту та інше, знову таки звертаючи увагу при цьому, що Банком (Фінансовою установою) в Кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, а тому положення договору про обов`язок позичальника сплатити таку комісію є нікчемними.

Тому, з урахуванням зазначеного, приймаючи до уваги, що у вказаному Кредитному договорі № Р99.206.71884 від 15.04.2016 р. не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, то умова цього договору про сплату комісії за обслуговування кредитної заборгованості є нікчемною, і сплата вказаної комісії є незаконною, а тому позовні вимоги щодо стягнення з Відповідача заборгованості за комісією в розмірі 7.196,16 грн. (сім тисяч сто дев`яносто шість Документ сформований в системі «Електронний суд» 21.05.2025 2 грн. 16 коп.), не підлягають задоволенню.

28 жовтня 2025 року до суду від представника відповідача ОСОБА_2 надійшли додаткові пояснення, в яких зазначив, що згідно Виписки на рахунок ОСОБА_1 23.07.2023 р. дійсно на картковий рахунок НОМЕР_1 надходили кошти в розмірі 13.800,00 грн., що також підтверджується Випискою за період з 23.07.2023 р. по 31.07.2024 р. по картковому рахунку НОМЕР_2 . Вказане підтверджує факт отримання Відповідачем кредиту саме в розмірі 13.800,00 грн. а не 24.235,54 грн., як зазначає Позивач.

Крім того, згідно вказаної Виписки за період з 23.07.2023 р. по 31.07.2024 р. Відповідачем було погашено вказаний кредит шляхом поповнення карткового рахунку НОМЕР_2 на суми: 1.996,00 грн. (27.07.2023 р.), 7.500,00 грн. (26.10.2023 р.), 14.251,44 грн. (22.02.2024 р.), 11.976,00 грн. (17.05.2024 р.) та 5.988,00 грн. (03.07.2024 р.), що складає загальну суму 41.711,44 грн.

Відповідно ж до Додаткової угоди від 30.08.2023 р. до вказаного Кредитного договору, доданої Позивачем до позову, загальна сума кредиту з процентами за період з 23.07.2023 р. по 30.08.2023 р. складає 24.235,54 грн., тоді як Відповідачем 28.10.2025 2 сплачено 41.711,44 грн., що свідчить про повне погашення кредиту. Також Позивачем так і не надано належної копії Реєстру боржників (Додаток № 1) до Договору факторингу № 21032024 від 21.03.2024 р., що позбавляє можливості встановити факт переходу права вимоги від первісного Кредитора до Позивача.

Жодна з Виписок по рахункам ОСОБА_1 за період з 15.04.2016 р. по 26.08.2025 р., що надійшли на виконання Ухвали суду від 28.05.2025 р. не містять інформації про перерахування ОСОБА_1 кредитних коштів в розмірі 6.200,00 грн., що може свідчити про безпідставність позовних вимог Позивача. Вважає, що позовні вимоги Позивача за Кредитними договорами № 31332-07/2023 від 23.07.2023 р. та № Р99.206.71884 від 15.04.2016 р. в розмірі 24.235,54 грн. (двадцять чотири тисячі двісті тридцять п`ять грн. 54 коп.) та 7.196,16 грн. (сім тисяч сто дев`яносто шість грн. 16 коп.) не підлягають задоволенню.

Представник позивача ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» в судове засідання не з`явився. В відповіді на відзив було зазначено про розгляд справи у відсутність представника позивача, просить позов задовольнити повністю.

Відповідач ОСОБА_1 та представник відповідача ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилися, але до суду від представника відповідача Венделя О.М. надійшла заява про розгляд справи у його відсутність та відповідача, просить суд у задоволенні позовних вимог позивача відмовити з підстав, викладених у Відзиві на позовну заяву, Додатковому поясненні від 21.05.2025 року, поясненні на заяву від 04.06.2025 року та Додатковому поясненні від 28.10.2025 року.

В зв`язку з неявкою всіх учасників справи, у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд, дослідивши матеріали справи, в межах заявлених вимог та наданих доказів, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 23 липня 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Аванс Кредит» (далі ТОВ «Аванс Кредит») та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір № 31332-07/2023, який було підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання останнім одноразового ідентифікатора, що був надісланий на номер мобільного телефону відповідача, який зазначений в п.8, реквізити та підписи сторін. Відповідно до умов договору ТОВ «Аванс Кредит» надало відповідачу кредит у розмірі 13 800,00 грн., процентна ставка 1,99 % в день, строком на 360 днів до 16.07.2024 року (а.с. 6-10).

Згідно виписки за договором № б/н за період 15.04.2016 - 26.08.2025 вбачається, що на картковий рахунок № НОМЕР_3 відповідача ОСОБА_1 23.07.2023 року було зараховано кошти в сумі 13800 грн.

Відповідно до заявки на реструктуризацію заборгованості за Договором про надання фінансового кредиту № 31332-07/2023 від 23.07.2023 року та додаткової угоди до Договору про надання фінансового кредиту № 31332-07/2023 від 23.07.2023 року, відповідачу ОСОБА_1 було надано фінансовий кредит в розмірі 24235,54 грн. на умовах строковості, зворотності, платності. Кредит надається строком на 128 днів, процентна ставка становить 0,01 % в день (3,65 % річних) (а.с. 11, 12)

В подальшому ТОВ «Аванс Кредит» на підставі договору факторингу № 21032024 від 21 березня 2024 року відступило ТОВ «ФК «ЄАПБ» право вимоги до боржників, в тому числі й до ОСОБА_1 (а.с. 14-16)

Відповідно до Реєстру Боржників від 21.03.2024 року до Договору факторингу № 21032024 від 21.03.2024 року, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 20 958,46 грн., з яких: - 20 773,34 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; - 185,12 грн. сума заборгованості за відсотками (а.с. 17-18).

15 квітня 2016 року між Акціонерним товариством «Ідея Банк» (далі АТ «Ідея Банк») та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір № Р99.206.71884. Відповідно до умов договору АТ «Ідея Банк» надало відповідачу кредит у розмірі 6200,00 грн., реальна річна процентна ставка 130,3000 % , строком на 18 місяців (а.с. 22-24).

В подальшому АТ «Ідея Банк» на підставі договору факторингу № 17112023 від 17 листопада 2023 року відступило ТОВ «ФК «ЄАПБ» право вимоги до боржників, в тому числі й до ОСОБА_1 (а.с. 29-30)

Відповідно до Реєстру Боржників № 1 до Договору факторингу № 17112023 від 17 листопада 2023 року, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 7196,16 грн., з яких: заборгованість за комісіями 7196 (сім тисяч сто дев`яносто шість) 16 (шістнадцять) копійок (а.с.31).

За приписами ч. ч. 1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).

За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

В силу ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Із положень ч. 1 ст. 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. ст. 205, 207 ЦК України).

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі №127/33824/19.

Відповідно до ч. ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію" пропозиції укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами Законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч. 12 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію").

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 вказаного Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ, який накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається.

З врахуванням встановлених судом обставин справи та досліджених доказів, суд приходить до висновку, про укладеність вищевказаних кредитних договорів між відповідачем та відповідною фінансовою установою, невиконання позичальником своїх зобов`язань щодо повернення, отриманих в борг коштів та наявності в нього боргових зобов`язань перед позивачем який набув за договором факторингу права вимоги за вищевказаним кредитним договором.

За приписами статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-383/2010 зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Представником відповідача Вендель О.М. зазначалося, що згідно вказаної Виписки по картковому рахунку за період з 23.07.2023 р. по 31.07.2024 р. Відповідачем було погашено вказаний кредит шляхом поповнення карткового рахунку НОМЕР_2 на суми: 1.996,00 грн. (27.07.2023 р.), 7.500,00 грн. (26.10.2023 р.), 14.251,44 грн. (22.02.2024 р.), 11.976,00 грн. (17.05.2024 р.) та 5.988,00 грн. (03.07.2024 р.), що складає загальну суму 41.711,44 грн., але суд не вбачає з даної виписки, що саме ці кошти зараховувалися на погашення кредиту.

Отже, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" щодо нарахування суми заборгованості за основною сумою боргу 20 773 (двадцять тисяч сімсот сімдесят три) гривень 34 (тридцять чотири) копійок, та сума заборгованості за відсотками 185 (сто вісімдесят п`ять) гривень 12 (дванадцять) копійок за Кредитним договором №31332-07/2023 від 23.07.2023 року, є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Що стосується нарахування позивачем заборгованості за комісіями за Кредитним договором № Р99.206.71884 від 15.04.2026 року, суд виходить з наступного.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19 дійшла такого висновку:

10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку з чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування2.

Положення частин 1 і 2, 5 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними, проте, враховуючи ультраактивну форму дії Закону України «Про захист прав споживачів», визначені ним наслідки включення до договору споживчого кредиту умови, якою встановлено плату за надання інформації щодо кредиту, підлягають перевірці на відповідність змісту положень Закону України «Про споживче кредитування».

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Відповідно до частини 2 статті 8ЗаконуУкраїни«Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.

На виконання вимог, у тому числі пункту 4 частини 1 статті 1 та частини 2 статті 8ЗаконуУкраїни «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».

Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.

Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит).

Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.

Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості.

З огляду на зазначене, суд, приходить до переконання про стягнення з відповідачки заборгованості за комісіями за Кредитним договором № Р99.206.71884 від 15 квітня 2016 року у розмірі 7196 (сім тисяч сто дев`яносто шість) гривень 16 (шістнадцять) копійок.

Щодо заяви представника відповідача про застосування строку позовної давності, суд враховує таке.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Для обчислення давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України.

Згідно ч. 3, ч. 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до ч. 1 ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався.

Запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID-19, які безпосередньо впливають на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, введено певні обмеження прав та свобод людини і громадянина.

Законом України №530-ІХ від 17 березня 2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» введення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, віднесено до форс-мажорних обставин (частина друга статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати»).

Законом України від 30 березня 2020 року №540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема пунктом 12 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».

Зазначений Закон України від 30.03.2020 №540-IX набрав чинності 02.04.2020.

У постановах Верховного Суду від 7 вересня 2022 року, прийнятій у справі № 679/1136/21 (провадження № 61-5238св22) та від 20 квітня 2023 року, прийнятій у справі №728/1765/21 (провадження № 61-6640св21) зазначено, що «у пункті 12 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року №540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)».

Постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року №651 відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої короновірусом SARS-CoV-2.

Крім того, відповідно до п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, чинного на момент звернення позивача до суду з позовом, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.

24.02.2022 року Указом Президента України № 64/2022, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації по відношенню до України, відповідно пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» - на території України з 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року введено воєнний стан, строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався та затверджувався Верховною радою України та діє до цього часу.

Таким чином, якщо закінчення строку позовної давності за вимогами позивача припадає на час дії карантину або воєнного стану, то він продовжується на строк їх дії.

Ураховуючи установлення на всій території України карантину, на період дії якого строки позовної давності продовжувалися, та зупинення перебігу строку позовної давності на період дії воєнного стану, введеного в Україні, при зверненні з позовом до суду ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" не пропустило строк позовної давності.

З огляду на наведене, доводи представника відповідача про пропуск строку позовної давності є необґрунтованими.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, про задоволення позову, а саме, з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача слід стягнути заборгованість за Кредитним договором № 31332-07/2023 від 06 травня 2024 року у розмірі 20958 (двадцять тисяч дев`ятсот п`ятдесят вісім) гривень 46 (сорок шість) копійок, з яких: сума заборгованості за основною сумою боргу 20 773 (двадцять тисяч сімсот сімдесят три) гривень 34 (тридцять чотири) копійок, та сума заборгованості за відсотками 185 (сто вісімдесят п`ять) гривень 12 (дванадцять) копійок; заборгованість Кредитним договором № Р99.206.71884 від 15 квітня 2016 року у розмірі 7196 (сім тисяч сто дев`яносто шість) гривень 16 (шістнадцять) копійок, з яких: заборгованість за комісіями 7196 (сім тисяч сто дев`яносто шість) 16 (шістнадцять) копійок. Всього стягнути заборгованості за договорами у загальному розмірі 28 154 (двадцять вісім тисяч сто п`ятдесят чотири) гривні 62 (шістдесят дві) копійок.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат по справі, суд зазначає наступне.

Згідно ч.1 та ч. 2 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що позовні вимоги задоволені судом в повному обсязі, то з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 3028 грн, який позивач сплатив при подачі позову до суду.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 89, 141, 223, 247, 258, 259, 263, 265, 274- 279, 353, 354 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ :

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за Кредитним договором задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» ( , юридична адреса: 01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, 30, НОМЕР_5 у АТ «ТАСкомбанк») заборгованість за Кредитним договором № 31332-07/2023 від 06 травня 2024 року у розмірі 20958 (двадцять тисяч дев`ятсот п`ятдесят вісім) гривень 46 (сорок шість) копійок, з яких: сума заборгованості за основною сумою боргу 20 773 (двадцять тисяч сімсот сімдесят три) гривень 34 (тридцять чотири) копійок, та сума заборгованості за відсотками 185 (сто вісімдесят п`ять) гривень 12 (дванадцять) копійок; заборгованість Кредитним договором № Р99.206.71884 від 15 квітня 2016 року у розмірі 7196 (сім тисяч сто дев`яносто шість) гривень 16 (шістнадцять) копійок, з яких: заборгованість за комісіями 7196 (сім тисяч сто дев`яносто шість) 16 (шістнадцять) копійок. Всього стягнути заборгованості за договорами у загальному розмірі 28 154 (двадцять вісім тисяч сто п`ятдесят чотири) гривні 62 (шістдесят дві) копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» » ( , юридична адреса: 01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, 30, НОМЕР_5 в АТ «ТАСкомбанк») понесені судові витрати в розмірі 3 028 (три тисячі двадцять вісім) гривень 00 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 02 грудня 2025 року.

Суддя Веселинівського районного суду

Миколаївської області А.О. Тустановський