ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2025 року

м. Київ

справа № 185/6481/24

провадження № 61-12305 св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В. (суддя-доповідач),

суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Ступак О. В., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач- ОСОБА_1

відповідачка - ОСОБА_2 ,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Богданівська сільська рада, Друга Павлоградська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області, державний реєстратор Глеюватської сільської ради Дніпропетровської області Волос Олена Володимирівна,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Патокін Микола Борисович, на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 травня 2025 року у складі судді Юдіної С. Г. та постанову Дніпровського апеляційного суду від 16 вересня 2025 року у складі колегії суддів: Никифоряка Л. П., Гапонова А. В., Новікової Г. В., і виходив з такого.

Зміст позовної заяви та її обґрунтування

1. У червні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , треті особи: Богданівська сільська рада, Друга Павлоградська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області, державний реєстратор Глеюватської сільської ради Дніпропетровської області Волос О. В., про визнання незаконними та скасування рішень про державну реєстрацію права власності, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом.

2. На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_3 зазначав, що він є спадкоємцем за законом після смерті батька ОСОБА_3 , до складу спадщини якого входить земельна ділянка кадастровий

№ :02:002:0484, що розташована за адресою:

АДРЕСА_1 .

3. Право власності ОСОБА_3 на зазначену земельну ділянку зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно

26 листопада 2019 року на підставі рішення державного реєстратора Павлоградської районної державної адміністрації Водолазького О. П.

4. Право власності ОСОБА_4 на житловий будинок АДРЕСА_2 , зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 19 січня 2023 року на підставі рішення державного реєстратора Глеюватської сільської ради Волос О. В. Свідоцтво про право на спадщину, а саме житловий будинок АДРЕСА_2 , видане ОСОБА_2 01 лютого 2023 року державним нотаріусом Другої Павлоградської державної нотаріальної контори Дутчак Ю. С. на підставі інформації з Державного реєстру речових правна нерухоме майно.

5. Зазначав, що ОСОБА_2 звернулася до Павлоградського міськрайонного суду з позовом до нього (справа № 185/9703/23), в якому просить суд визнати протиправними та скасувати рішення Богуславської сільської ради № 87-35/VII від 12 лютого 2019 року «Про надання дозволу на розробку проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_3 » та № 941-40/VII від 20 серпня 2019 року «Про затвердження проекту землеустрою земельної ділянки у власність ОСОБА_3 ». Також просить суд визнати незаконним і скасувати запис про право власності ОСОБА_3 на земельну ділянку кадастровий № :02:002:0484. Підставою для скасування зазначених рішень та дій ОСОБА_2 зазначає факт набуття нею у порядку спадкування після померлого ОСОБА_5 права власності на домоволодіння АДРЕСА_1 , частина якого (зокрема елементи огорожі) розташована на земельній ділянці, що належить йому.

6. Посилався на те, що внаслідок державної реєстрації права власності ОСОБА_4 на житловий будинок АДРЕСА_2 та наступної видачі ОСОБА_2 свідоцтва про право на спадщину, не визнаються та оспорюються його право власності на земельну ділянку, кадастровий № :02:002:0484, набуту в порядку спадкування після смерті батька ОСОБА_3 .

7. Вважав, що право власності ОСОБА_4 набуто неправомірно, з огляду на те, що його попередній власник ОСОБА_4 не мав будь-яких документів, що б посвідчували його право власності на житловий будинок

АДРЕСА_2 . При цьому ОСОБА_2 не є спадкоємицею ОСОБА_4 , а тому не могла реєструвати право власності останнього на спірний будинок.

8. Ураховуючи наведене, ОСОБА_1 просив суд:

- визнати незаконним і скасувати рішення державного реєстратора Глеюватської сільської ради Волос О .В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (із відкриттям розділу), індексний номер 66176847 від 24 січня 2023року про реєстрацію за ОСОБА_4 права власності на житловий будинок і прибудови за адресою: АДРЕСА_1 , з одночасним припиненням права власності ОСОБА_4 на вказаний житловий будинок;

- визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом

від 01 лютого 2023 року, яке видане Другою Павлоградською державною нотаріальною конторою і зареєстроване в реєстрі за номером № 144, на спадщину померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 його доньці

ОСОБА_2 , а саме на житловий будинок

АДРЕСА_1 , з господарським будівлями та спорудами;

- визнати незаконним та скасувати рішення державного нотаріуса Другої Павлоградської державної нотаріальної контори Дутчак Ю. С. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 66260930 від 01 лютого 2023року, а саме про реєстрацію за ОСОБА_2 права власності на житловий будинок з прибудовами за адресою: АДРЕСА_1 , номер відомостей про речове право 49116010, з одночасним припиненням права власності ОСОБА_2 на вказаний житловий будинок.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

9. Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 травня 2025 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

10. Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що під час здійснення державної реєстрації права власності ОСОБА_4 на житловий будинок АДРЕСА_1 державним реєстратором Глеюватської сільської ради Волос О. В. були порушені вимоги частини третьої статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Однак, з огляду на те, що фактично між сторонами існує спір щодо меж земельних ділянок, скасування рішення державного реєстратора, визнання свідоцтва про право на спадщину та скасування державної реєстрації права власності не відновить порушене право позивача. Позивачем обрано спосіб захисту права, який не відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення та спричиненим цими діяннями наслідкам,.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

11. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 16 вересня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення Павлоградського міськрайонного суд Дніпропетровської області від 14 травня 2025 року залишено без змін.

12. Суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог

ОСОБА_1 , з огляду на обрання позивачем неналежного способу захисту його прав. Зауважено, що заходи, про застосування яких просить позивач, не будуть співмірними до принципу непорушності права власності відповідачки. Разом з тим, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном, однак таких вимог

ОСОБА_1 не заявлено.

Узагальнені доводи касаційної скарги

13. 02 жовтня 2025 року від імені ОСОБА_1 - адвокат Патокін М. Б. подав до Верховного Суду через підсистему «Електронний суд» касаційну скаргу на вказані судові рішення, у якій просить їх скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

14. При відкритті провадження встановлено, що підставою касаційного оскарження заявник зазначає застосування норм права без урахування висновку щодо застосування норми права, викладеного у постановах Великої Палати Верховного Суду та Верховного Суду від 22 травня 2023 року у справі

№ 522/10182/19, від 20 травня 2021 року у справі № 361/953/16-ц, від 21 січня 2020 року у справі № 915/1844/18, від 21 грудня 2022 року у справі № 914/2350/18 (914/608/20), від 20 червня 2023 року у справі № 633/408/18, від 15 січня 2025 року у справі № 755/15383/23, від 20 листопада 2024 року у справі № 373/2163/21 (пункт 1 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України).

15. Касаційна скарга обґрунтована посиланням на те, що суди попередніх інстанцій не врахували, що на території земельної ділянки ОСОБА_1 , кадастровий номер :02:002:0484, відсутнє будь-яке нерухоме майно чи тимчасові споруди (в тому числі і елементи огорожі), належні іншим особам, в тому числі і ОСОБА_2 . Його право власності на вказану земельну ділянку ніким, в тому числі і ОСОБА_2 , не порушувалося і не порушується. Не існувало і не існує ніякої огорожі між земельною ділянкою кадастровий

№ :02:002:0484 і територією на АДРЕСА_1 , чого суди попередніх інстанцій належним чином не оцінили.

16. Заявник акцентує увагу на тому, що він ніколи не говорив і не говорить про порушення його права на земельну ділянку кадастровий № :02:002:0484, а зазначає лише про невизнання та оспорення цього права.

17. ОСОБА_2 не визнає його право власності на земельну ділянку, площею 0,2 га, кадастровий № :02:002:0484, вважаючи частину цієї земельної ділянки (0,07 га) своєю власністю. Разом з тим, ОСОБА_2 має намір позбавити його права власності на зазначену земельну, про що свідчить поданий нею позов у справі № 185/9703/23.

18. Зазначає, що до моменту первинної реєстрації права власності ОСОБА_4 на вищевказаний будинок (19 січня 2023 року) ні у родичів ОСОБА_2 , ні у неї самої не було та і не могло бути ніяких претензій до нього, оскільки у них не існувало прав, про порушення яких вони могли б заявляти.

19. Вважає, що висновок судів попередніх інстанцій щодо невірно обраного ним способу захисту прав є помилковим, оскільки заявлені ним позовні вимоги (обрані способи захисту) передбачені законом, а саме пунктами 2 та 4 частини першої статті 16 ЦК України.

20. Також зауважує про порушення державним реєстратором при проведенні державної реєстрації пункту 66 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 1127 від 25 грудня 2015 року. Вказує, що реєстрацію права власності ОСОБА_4 на зазначений вище житловий будинок проведено на підставі заяви ОСОБА_2 та за відсутності документів, які б підтверджували право власності ОСОБА_4 на спірне домоволодіння. Вважає, що ні технічний паспорт на будинок, ні виписка з погосподарської книги, не є документами, що підтверджують набуття ОСОБА_4 права власності на будинок АДРЕСА_1 .

21. Оскільки ОСОБА_4 за життя не набув право приватної власності на цей будинок, вказане нерухоме майно не входить до складу спадщини, тому свідоцтво про право на спадщину за законом від 01 лютого 2023 року, яке видане ОСОБА_2 на житловий будинок АДРЕСА_1 Другою Павлоградською державною нотаріальною конторою Дніпропетровської області і зареєстроване в реєстрі за № 144, є недійсним.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

22. Ухвалою Верховного Суду від 06 жовтня 2025 року відкрито касаційне провадження у справі № 185/6481/24, витребувано матеріали справи з суду першої інстанції.

23. 28 жовтня 2025 року матеріали цивільної справи № 185/6481/24надійшли до Верховного Суду.

24. Ухвалою Верховного Суду від 19 листопада 2025 року справу призначено до судового розгляду колегією з п`яти суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

25. Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14 листопада 2025 року, у зв`язку з обранням до Великої Палати Верховного Суду судді Білоконь О. В., справу передано судді-доповідачу.

Відзив на касаційну скаргу до Верховного Суду не надійшов

Фактичні обставини справи, встановлені судами

26. Право власності ОСОБА_3 на земельну ділянку, кадастровий

№ :02:002:0484, площею 0,2 га, для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 26 листопада 2019 року на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 49924759, державного реєстратора Павлоградської районної державної адміністрації Водолазького О. П.

27. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 помер.

28. 11 січня 2024 року за ОСОБА_1 , як спадкоємцем померлого батька ОСОБА_3 , зареєстровано право власності на земельну ділянку, кадастровий № :02:002:0484, площею 0,2 га, для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого 11 січня 2024 року державним нотаріусом Першої Павлоградської державної нотаріальної контори Тимченко О. М.

29. 01 лютого 2023 року державним нотаріусом Другої Павлоградської державної нотаріальної контори Дутчак Ю. С. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 66260930, про реєстрацію за ОСОБА_2 права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 42,6 кв. м, житловою площею 27,5 кв. м, опис: А1 - житловий будинок, а2 - прибудова, Б1 - сарай, пдБ1 - підвал, В1 - вбиральня, № 1 - свердловина, № 2 - хвіртка, ворота, № 3 - паркан.

30. Право власності за ОСОБА_2 зареєстровано на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

31. Згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за законом, будинок АДРЕСА_1 належав ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , спадкоємцем якого за законом був його син - ОСОБА_5 , який спадщину прийняв згідно зі статтею 1268 Цивільного кодексу України, але не оформив спадкових прав у зв`язку зі смертю. Право власності на цей житловий будинок за померлим ОСОБА_4 було зареєстровано 19 січня 2023 року державним реєстратором Глеюватської сільської ради Дніпропетровської області Волос О. В. в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 49045606, відповідно до пункту 66 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127.

32. У 2023 році ОСОБА_2 звернулася до Павлоградського міськрайонного суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просила суд визнати протиправними та скасувати рішення Богуславської сільської ради № 87-35/VII від 12 лютого 2019 року «Про надання дозволу на розробку проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_3 » та № 941-40/VII від 20 серпня 2019 року «Про затвердження проекту землеустрою земельної ділянки у власність ОСОБА_3 », а також визнати незаконним і скасувати запис про право власності ОСОБА_3 на земельну ділянку, кадастровий № :02:002:0484. ОСОБА_2 у позові стверджує, що на території належної ОСОБА_1 земельної ділянки знаходяться належні їй споруди, зокрема, елементи огорожі домоволодіння АДРЕСА_1 .

33. 19 січня 2023 року ОСОБА_2 звернулася до державного реєстратора Глеюватської сільської ради Волос О. В. із заявою про державну реєстрацію права власності.

34. 24 січня 2023 року державним реєстратором Глеюватської сільської ради Волос О. В. було прийнято рішення № 66176847 про проведення державної реєстрації, а саме зареєстровано право власності ОСОБА_4 , який помер

ІНФОРМАЦІЯ_3 .

35. Згідно з довідкою Другої Павлоградської державної нотаріальної контори № 702/02-14 від 21 листопада 2022року, ОСОБА_2 є спадкоємцем ОСОБА_5 .

36. Крім того, ОСОБА_2 надала державному реєстратору витяг про реєстрацію у спадковому реєстрі спадкової справи, щодо майна померлого

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 .

37. Згідно з матеріалами спадкової справи № 114/2022, зведеної після смерті ОСОБА_5 , до ОСОБА_2 перейшли права та обов`язки її батька ОСОБА_5 , а не діда ОСОБА_4 .

38. З Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 24 січня 2023 року та матеріалів реєстраційної справи №120 вбачається, що реєстрація права власності

ОСОБА_4 на будинок АДРЕСА_1 здійснена на підставі технічного паспорта Т101:0399-7448-1304-1596

від 10 грудня 2022 року, виготовленого ФОП ОСОБА_6 , виписки з погосподарської книги № 1650 від 19 грудня 2022 року, виданої виконавчим комітетом Богданівської сільської ради Павлоградського району.

Позиція Верховного Суду

39. Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла таких висновків.

40. Відповідно до пунктів 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

41. Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

42. Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

43. Положеннями статей 15, 16 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

44. Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.

45. Розпорядження своїм правом на захист є приписом цивільного законодавства і полягає в наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

46. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 лютого 2021 року в справі № 925/642/19 зазначено, що порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. При цьому позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову.

47. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

48. За статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 цієї Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення.

49. Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права (пункт 5.6 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16).

50. Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (пункт 40), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 11 вересня 2019 року у справі

№ 487/10132/14-ц (пункт 89), від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23)).

51. Судами попередніх інстанцій встановлено, що сторони у справі є сусідніми землекористувачами. ОСОБА_1 належить на праві приватної власності, набутому у порядку спадкування після смерті ОСОБА_3 , земельна ділянка, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_2 належить на праві приватної власності, набутому у порядку спадкування після смерті ОСОБА_5 , житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

52. З метою реалізації свого права на отримання у власність земельної ділянки, на якій розташований житловий будинок, ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, Богданівської сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області про визнання недійсними рішень, скасування запису про реєстрацію права власності (справа № 185/9703/23). Підставою для оскарження рішень про передачу ОСОБА_3 земельної ділянки, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 зазначає не врахування фактичних меж такої земельної ділянки та накладення на сусідню земельну ділянку, якою користується вона (площа накладення 0,07 га), що позбавляє її можливості оформити у встановленому законом порядку своє право на земельну ділянку, на якій розташований належний їй житловий будинок.

53. ОСОБА_1 , посилаючись на невизнання та оспорення у зв`язку із подачею ОСОБА_2 позову у справі № 185/9703/23 його права на земельну ділянку, вважає належним способом захисту своїх прав - скасування державної реєстрації права власності спадкодавця відповідачки, а також її самої на житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

54. З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що фактично спірні правовідносини стосуються захисту прав сусідніх землекористувачів на землю, визначення накладення меж сусідніх земельних ділянок.

55. Земля є унікальним обмеженим природним ресурсом. Земля є базисним ресурсом, на якому будується добробут суспільства.

56. Отже, розподіл землі є особливо чутливим до принципів справедливості, розумності і добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України).

57. Згідно зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

58. Частиною першою статті 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

59. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (стаття 317 ЦК України).

60. Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

61. Статтею 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

62. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України).

63. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (стаття 391 ЦК України).

64. Встановивши, що ОСОБА_1 не пред`являє жодних вимог щодо оспорювання права власності на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , не входить до кола спадкоємців, яким могли б належати права на зазначене нерухоме майно, не є його користувачем, не оспорює факту належності такого майна померлому ОСОБА_4 , а лише посилається на неправомірність дій ОСОБА_2 , яка набувши у власність нерухоме майно, має намір оформити право на земельну ділянку, на якій воно розташоване, суди попередніх інстанцій дійшли мотивованого висновку, що скасування державної реєстрації права власності на зазначений житловий будинок за спадкодавцем відповідачки та за нею самою не призведе до захисту порушених, невизнаних чи оспорених прав позивача.

65. Велика Палата Верховного Суду зауважувала, щосама по собі державна реєстрація не є окремою підставою набуття особою права власності, а є офіційним засвідченням державою набуття особою права власності (пункт 123 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 грудня 2022 року у справі

№ 914/2350/18 (914/608/20)).

66. Державна реєстрація права власності не породжує права власності, в силу державної реєстрації це право не виникає, вона визначає лише момент, з якого право власності виникає, за наявності інших юридичних фактів, передбачених законом як необхідних для виникнення такого права. Факт набуття права власності має передувати державній реєстрації, оскільки юридичний зміст державної реєстрації полягає у визнанні і підтвердженні державою цього факту (пункти 121-123 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 листопада

2023 року у справі № 916/1174/22).

67. Колегія суддів зауважує, що між сторонами фактично існує спір щодо меж сусідніх земельних ділянок, зокрема в частині площі їх накладення у розмірі 0,07 га. Жодна із сторін не оспорює наявність в іншої права на відповідні об`єкти, як такі. Водночас, земельна ділянка, якою користується відповідачка, не сформована та не виділена їй у власність у встановленому законом порядку.

68. З урахуванням наведеного, достатньо обґрунтованим слід визнати висновок судів попередніх інстанцій, що належним способом захисту прав ОСОБА_1 на належну йому на праві власності земельну ділянку є усунення перешкод у її користуванні, у разі вчинення сусіднім землекористувачем таких дій на спірній частині земельної ділянки (0,07 га), належній ОСОБА_1 .

69. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

70. Згідно з пунктом 5 частини третьої статті 2 ЦПК України однією із основних засад (принципів) цивільного судочинства є диспозитивність.

71. Відповідно до частин першої, третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

72. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

73. Суди попередніх інстанцій правильно визначились з характером спірних правовідносин, правами (інтересами) позивача, за захистом яких він звернувся до суду, та з огляду на необхідність забезпечення поновлення порушеного права, дійшли мотивованого висновку, що обраний позивачем спосіб захисту є неналежним та не забезпечить виконання завдань цивільного судочинства.

74. Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника по суті спору та їх відображення в оскарженому судовому рішенні, питання вмотивованості висновків судів першої та апеляційної інстанцій, Верховний Суд виходить з того, що у справі, яка розглядається сторонам надано мотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені у касаційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду.

75. Висновки судів першої та апеляційної інстанцій, з урахуванням встановлених у цій справі фактичних обставин, не суперечать висновкам Верховного Суду, на які посилається заявник у касаційній скарзі.

76. Зважаючи на різноманітність правовідносин та обставин, які стають підставою для виникнення спорів у судах, ураховуючи фактичні обставини, які встановлюються судами на підставі наданих сторонами доказів у кожній конкретній справі, суди повинні самостійно здійснювати аналіз правовідносин та оцінку релевантності і необхідності застосування правових висновків Великої Палати Верховного Суду в кожній конкретній справі (постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 лютого 2022 року у справі № 201/16373/16-ц,

від 08 серпня 2023 року у справі № 910/8115/19(910/13492/21)).

77. Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

78. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

79. З урахуванням доводів касаційної скарги ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Патокін М. Б., які стали підставою для відкриття касаційного провадження у справі, меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 400 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для скасування оскаржених судових рішень.

Керуючись статтями 402, 409, 410, 415, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Патокін Микола Борисович, залишити без задоволення.

2. Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 травня 2025 року та постанову Дніпровського апеляційного суду

від 16 вересня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

О. В. Ступак

В. В. Шипович