ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 530/1318/24 Номер провадження 22-ц/814/3341/25Головуючий у 1-й інстанції Ситник О.В. Доповідач ап. інст. Дряниця Ю. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя , Дряниця Ю.В.

судді Пилипчук Л.І., Чумак О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Полтава цивільну справу за апеляційною скаргою Виконавчого комітету Зіньківської міської ради на рішення Зіньківського районного суду Полтавської області від 04 липня 2024 року

у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи ОСОБА_2 , виконавчий комітет Зіньківської міської ради Полтавської області як орган опіки та піклування про встановлення факту, що має юридичне значення,-

в с т а н о в и в:

Заявник ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про встановлення факту того, що він є єдиною особою, що зайнятий постійним доглядом за своїм батьком ОСОБА_2 у зв`язку з тим, що він є інвалідом другої групи та потребує постійного стороннього догляду у зв`язку з відсутністю інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд за ним.

В обґрунтування заяви вказував, що ОСОБА_2 згідно довідки МСЕК серія 12 ААГ № 534380 від 08.05.2024 року є інвалідом другої групи та потребує стороннього догляду. Заявник ОСОБА_1 вказує, що піклується про свого батька, має можливість забезпечувати його необхідним доглядом так як він особа з інвалідністю другої групи і у силу свого загального захворювання не може самостійно забезпечити себе необхідним доглядом. Враховуючи те, що на сьогоднішній день надати батькові ОСОБА_2 якісний догляд більше ніхто не може, тому всю необхідну постійну сторонню допомогу та догляд надає він, його син, купуючи необхідні медичні препарати, продукти харчування, готує їжу, має з батьком спільний побут, права та обов`язки. Офіційний догляд через органи соціального захисту населення за ОСОБА_2 , як за особою що має наявні порушення функцій організму через які не може самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребує постійної сторонньої допомоги ОСОБА_1 оформити не може.

Заявник ОСОБА_1 постійно та фактично проживає за адресою АДРЕСА_1 разом із батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , інший син ОСОБА_2 ОСОБА_3 та його дружина ОСОБА_4 не проживають разом з ним, не підтримують родинних стосунків та не спілкуються, донька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 - на даний час неповнолітня, навчається в школі, в зв`язку з чим не може надавати постійний догляд батьку, враховуючи зазначене, заявник звернувся із заявою до суду.

Вказаний факт встановлюється з метою юридичного закріплення факту одноосібного надання ОСОБА_1 постійного догляду за батьком ОСОБА_2 , як за особою з інвалідністю II групи, яка потребує, постійного стороннього догляду у зв`язку з відсутністю інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд та забезпечення соціальних гарантій, передбачених для осіб, які здійснюють такий догляд.

Рішенням Зіньківського районного суду Полтавської області від 04.07.2024 заяву ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення - задоволено.

Встановлено факт того, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є єдиною особою, що може бути зайнятим постійним доглядом за батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , як за особою з інвалідністю II групи, яка потребує постійного стороннього догляду у зв`язку з відсутністю інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд.

Із рішеннями районного суду не погодився представник виконавчого комітету Зіньківської міської ради та оскаржив його в апеляційному порядку.

Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення районного суду скасувати та ухвалити нове, яким провадження у справі закрити.

Зазначає, що основні організаційні та правові засади надання соціальних послуг регламентовано Законом України «Про соціальні послуги», а механізм призначення і виплати компенсацій з цим пов`язаних - Порядком подання та оформлення документів, призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 23.09.2020 №859.

Наведені норми закону не вимагають для призначення виплат особі, що здійснює догляд, встановлення в судовому порядку факту здійснення постійного догляду особи. Необхідність такого догляду та сам факт його здійснення, встановлюються уповноваженим органом на підставі поданих документів, що виключає можливість їх встановлення у судовому порядку в окремому провадженні.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приймає до уваги наступне.

Судом установлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 уродженець с. Лютенські Будища, Зіньківського району, Полтавської області, проживає за адресою АДРЕСА_1 , Батьком заявника є ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідно до витягу від 11.06.2024 №1, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрований у АДРЕСА_1 . ОСОБА_2 згідно довідки МСЕК серія 12 ААГ № 534380 від 08.05.2024 року є інвалідом другої групи та потребує стороннього догляду. ОСОБА_2 в заяві до суду вказав що бажає щоб догляд здійснював за ним син ОСОБА_1 , оскільки інших осіб які могли б це робити немає. З пояснень свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 районним судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є їх сусідами, вказують що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживають разом, також з ними проживає неповнолітня донька ОСОБА_2 ОСОБА_5 , інших осіб які б проживали з ними немає, підтверджують що ОСОБА_1 здійснює догляд за своїм батьком ОСОБА_2 який є інвалідом другої групи.

Задовольняючи заяву та встановлюючи факт, що має юридичне значення, районний суд виходив із підстав доведеності, що заявник є єдиною особою, що може здійснювати постійний догляд за ОСОБА_2 , як за особою з інвалідністю ІІ-ї групи, у зв`язку із відсутністю інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд.

Апеляційний суд визнає такі висновки районного суду помилковими, із огляду на наступне.

Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (частина перша статті 293 ЦПК України).

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 293 ЦПК України однією з категорій справ окремого провадження є справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Статтею 315 ЦПК України визначено перелік справ про встановлення факту, який не є вичерпним; у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

При вирішенні питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, окрім перевірки відповідності поданої заяви вимогам закону щодо форми та змісту, зобов`язаний з`ясувати питання про підсудність та юрисдикційність. Оскільки чинним законодавством передбачено позасудове встановлення певних фактів, що мають юридичне значення, то суддя, приймаючи заяву, повинен перевірити, чи може взагалі ця заява розглядатися в судовому порядку і чи не віднесено її розгляд до повноважень іншого органу. Наведене відповідає позиції Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2019 у справі №320/948/18.

Таким чином, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

1) факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

2) встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

3) заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);

4) чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Наведене відповідає сталій позиції Верховного Суду, сформульованій у справах №752/20365/16-ц від 19.06.2019, №750/9847/18 від 05.12.2019, №644/9753/19 від 03.02.2021, №643/6447/19 від 16.06.2021, №641/5187/20 від 08.09.2021.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду від 29.03.2024 у справі №378/760/23, обставини яких є подібними, Верховний Суд погодився з висновками місцевого суду про те, що факт постійного догляду встановлюється в позасудовому порядку. Оскільки положення чинного законодавства, зокрема, Закону України «Про соціальні послуги», не вимагають для призначення виплат особі, що здійснює догляд, вставлення в судовому порядку факту здійснення постійного догляду особи похилого віку, з когнітивними порушеннями. Необхідність такого догляду та сам факт його здійснення, встановлюється уповноваженим органом на підставі поданих документів.

Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у відкритті провадження, а коли справу вже відкрито закриває провадження у ній (постанова Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2019 у справі №320/948/18).

При постановленні оскаржуваного рішення суд першої інстанції викладені норми права неправильно застосував, залишивши поза увагою, що юридичний факт постійного догляду встановлюється виключно в позасудовому порядку, що є підставою для застосування вимог п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України.

Згідно із частиною першою статті 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення скасуванню, провадження у справі слід закрити.

Керуючись п.1 ч.1 ст.255, ст.ст.367, 374, 377, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Виконавчого комітету Зіньківської міської ради - задовольнити.

Рішення Зіньківського районного суду Полтавської області від 04 липня 2024 року скасувати.

Провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи ОСОБА_2 , виконавчий комітет Зіньківської міської ради Полтавської області як орган опіки та піклування про встановлення факту, що має юридичне значення- закрити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Ю.В. Дряниця

Судді Л.І. Пилипчук

О.В. Чумак