Провадження №2-з/369/58/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.11.2025 року м. Київ

Суддя Києво-Святошинського районного суду Київської області Янченко А.В., перевіривши матеріали за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 про забезпечення позову у справі № 755/19650/25, -

В С Т А Н О В И В:

У провадження Києво-Святошинського районного суду Київської області надійшла заява ОСОБА_1 про забезпечення позову, згідно якої останній просив суд: заборонити відповідачу ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1 ) вчиняти будь-які правочини та інші дії, що прямо або опосередковано змінюють чи впливають на правовий статус наступних об`єктів нерухомого майна: - домоволодіння, загальною площею 365,80 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер 224); - земельна ділянка площею 0.19 га, кадастровий номер :02:001:0112, за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер 224); - квартира, загальною площею 161,50 кв.м., за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер 00); заборонити державним реєстраторам, нотаріусам та іншим уповноваженим особам вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо зазначених об`єктів нерухомості, у тому числі державну реєстрацію переходу права власності, внесення обтяжень, їх зняття чи зміну; накласти арешт на рухоме та нерухоме майно, а також грошові кошти відповідачки ОСОБА_2 у межах суми 3 307 750,00 (три мільйони триста сім тисяч сімсот п`ятдесят) гривень; заборонити будь-яким третім особам (включно з іпотекодержателями, набувачами, правонаступниками) вчиняти дії, спрямовані на відчуження чи обтяження зазначених об`єктів майна.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову, заявник посилається на те, що ОСОБА_3 планує найближчим часом звернутися до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення упущеної вигоди, інфляційних втрат, 3 % річних та відшкодування моральної шкоди у зв`язку з незаконною державною реєстрацією на себе належного нерухомого майна квартири за адресою: АДРЕСА_2 та подальшими діями, які унеможливили її користування цим майном і отримання доходу від нього.

Протиправність дій відповідачки підтверджується наявними судовими рішеннями: - рішенням Шевченківського районного суду міста Києва у справі № 755/7436/24, яким встановлено факт отримання орендних платежів від використання спірної квартири; - рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області у справі № 369/11248/21, яким встановлено незаконність державної реєстрації майна за відповідачкою.

Підставами для застосування заходів забезпечення позову є: - наявність ймовірності заподіяння майнової чи іншої шкоди, якщо забезпечення буде застосоване; - реальний ризик вчинення відповідачем або іншими особами дій, що унеможливлять чи утруднять відновлення порушеного права (зокрема, відчуження, перереєстрацію відступлення іпотеки, зняття обтяжень через треті особи тощо).

Крім того, 26.09.2025 року Київський апеляційний суд ухвалив постанову у справі № 369/11248/21, якою рішення суду першої інстанції залишено в силі частково (скасовано лише в окремій частині), однак у цілому підтверджено незаконність дій відповідачки та правомірність вимог заявника.

У даному випадку судовими рішеннями вже встановлено протиправність первинних дій відповідачки щодо незаконної державної реєстрації спірного майна; відповідачка на цей час є іпотекодержателем зазначеного майна, що створює у неї можливості і стимули вчиняти подальші реєстраційні чи майнові дії, у тому числі передавати права третім особам; вже фіксується активна протидія з боку попередніх власників та осіб, що набули майно, вони чинять перешкоди державній реєстрації та блокують фактичне повернення майна; без негайного забезпечення позову існує реальний ризик повторного незаконного вибуття майна та/або розпорошення активів відповідачки, що унеможливить або суттєво ускладнить виконання майбутнього рішення суду; майбутні позовні вимоги стосуються відшкодування значних збитків, розмір яких орієнтовно становить 3 307 750 грн.

На підставі наведеного, заявник просив суд вжити заходи забезпечення позову.

На підставі ухвали Дніпровського районного суду міста Києва від 06.10.2025 року заяву про забезпечення позову передано за виключною підсудністю до Києво-Святошинського районного суду Київської області.

На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.11.2025 року вказану заяву передано до розгляду судді Янченку А.В.

Дослідивши заяву про забезпечення позову, додані до неї матеріали, суддя приходить до наступного висновку.

Згідно з ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ст. 151 ЦПК України суд на прохання осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову. У заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: причини, у зв`язку з якими потрібно забезпечити позов, вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтування його необхідності, інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Згідно з ст. 152 ЦПК України позов забезпечується: накладенням арешту на майно або грошові кошти, забороною вчиняти певні дії, встановленням обов`язку вчинити певні дії, забороною іншим особам здійснювати платежі або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання, зупиненням продажу описаного майна, зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку, передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» суд, при розгляді заяви про забезпечення позову, повинен з`ясувати характер спору, що виник між сторонами, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Забезпечення позову - це сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо існує ймовірність невиконання судового рішення у майбутньому або виникнення складнощів під час його виконання.

Тобто, вжиття заходів забезпечення позову є заходом забезпечення в майбутньому виконання судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини вказує на необхідність дотримання принципу справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (у справі "Спорронг і Льоннрот проти Швеції", "Джеймс та інші проти Сполученого королівства") положення статті 1 Першого протоколу містять три окремих правила, які не застосовуються окремо: перше правило проголошує принцип мирного володіння майном, друге стосується позбавлення майна і визначає певні умови для визнання втручання у власність правомірним, третє правило визнає за державами контролювати використання майна за наявності певних умов для цього. Також, щоб зробити висновок, чи відповідає певний захід втручання в право власності принципу правомірного та допустимого втручання, слід оцінити, чи є захід законним, чи переслідує втручання суспільний інтерес, чи є такий захід пропорційним переслідуваним цілям.

У статті 150 ЦПК України встановлені види забезпечення позову, до яких, зокрема, належить заборона вчинення певних дій та інші заходи у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Між тим, суд не вбачає підстав для задоволення вказаної заяви з огляду на те, що позивач просить забезпечити позов у визначений ним спосіб без надання жодних доказів того, що в разі невжиття заходів забезпечення може бути утрудненим та неможливим виконання рішення суду у випадку задоволення позову, зважаючи на зміст позовних вимог.

Заявником не надано доказів на підтвердження вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення позову до суду. А тому самі лише твердження позивача про потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення у разі задоволення позову без долучення відповідних доказів та обґрунтувань, не є достатньою підставою для задоволення заяви про забезпечення позову.

Також зважаючи на наведені норми, при вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову, суд насамперед має дослідити, чи існує небезпека ускладнення можливості виконання рішення суду, чи є така небезпека реальною, та чи співмірні запропоновані заходи забезпечення позову позовним вимогам. При цьому єдиною передбаченою законом підставою для застосування заходів забезпечення позову є ризик ускладнення виконання або неможливості виконання рішення суду у справі.

Жодного доказу на підтвердження вартості майна відповідачки, на яке позивач просить накласти арешт (домоволодіння, земельна ділянка та квартира) не надано, а відтак у суду відсутня об`єктивна можливість встановлення відповідності заходів забезпечення позову позовним вимогам в частині співмірності.

Таким чином, заявником не наведено і судом не встановлено, що невжиття таких заходів забезпечення позову про які ним заявлено, може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду у цій справі, тому в задоволенні заяви про забезпечення позову слід відмовити.

Одночасно суд роз`яснює, що ця відмова не позбавляє заявника на повторне звернення до суду із заявою про забезпечення позову в порядку встановленому ЦПК України, з урахуванням аргументів, вказаних в мотивувальній частині ухвали.

За таких обставин, аналізуючи вищевикладені обставини, приймаючи до уваги наведені норми процесуального законодавства, з врахуванням роз`яснення Верховного Суду України, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів представника позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін; наявності зв`язку між заходом щодо забезпечення позову і предметом позовної вимоги, в тому числі, спроможності заходів, яких заявник просить вжити у порядку забезпечення позову, забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; суд приходить до висновку, що вказана заява про забезпечення позову задоволенню не підлягає, оскільки на даний час судом не встановлено, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду в разі задоволення позову, а також заявником належним чином не обґрунтовано свої вимоги щодо забезпечення позову.

На підставі викладеного та керуючись вимогами ст. ст. 149-154, 353 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 про забезпечення позову у справі № 755/19650/25 - залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги на ухвалу суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвалу складено та підписано: 26.11.2025 року.

Суддя А.В. Янченко