Справа № 308/1320/22
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 листопада 2025 року м. Ужгород

Суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Хамник М.М., ознайомившись із заявою ОСОБА_1 про перегляд рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 12.03.2025 року по справі №308/1320/22 за нововиявленими обставинами,-

В С Т А Н О В И В:

Представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Гумен Н.В. звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із вищевказаною заявою, відповідно до якої просить скасувати рішення суду від 12.03.2025 та відмовити у повному обсязі у задоволенні позову Закарпатської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, квартирно-експлуатаційного відділу м. Мукачеве до ОСОБА_1 , Оноківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, про усунення перешкод у здійсненні Міністерством оборони України та квартирно-експлуатаційним відділом м. Мукачеве права користування та розпорядження земельною ділянкою шляхом визнання незаконним та скасування рішення, усунення перешкод у здійсненні Міністерством оборони України та квартирно-експлуатаційним відділом м. Мукачеве права користування та розпорядження земельною ділянкою шляхом скасування у Державному земельному кадастрі державної реєстрації земельної ділянки та зобов`язання повернути земельну ділянку у власність держави в особі Міністерства оборони України та квартирно-експлуатаційного відділу м. Мукачеве.

В обґрунтування зазначила, що рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 12.03.2025 року по справі №308/1320/22 позовні вимоги задоволено частково, зокрема: зобов`язано ОСОБА_1 усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою Міністерства оборони України та квартирно-експлуатаційного відділу м. Мукачеве загальною площею 7,72 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , територіально відноситься до Оноківської сільської ради квартал 8/7), військове містечко № НОМЕР_1 , шляхом повернення земельної ділянки, площею 0,4947 га, кадастровий номер :10:010:0022, що розташована в с. Оноківці Ужгородського району Закарпатської області, яка входить до складу військового містечка № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 , територіально відноситься до Оноківської сільської ради квартал 8/7), у власність держави в особі Міністерства оборони України та квартирно-експлуатаційного відділу м. Мукачеве. Скасувано державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 0,4947 га, кадастровий номер :10:010:0022, що розташована в с. Оноківці Ужгородського району Закарпатської області, яка входить до складу військового містечка № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 , територіально відноситься до Оноківської сільської ради квартал 8/7, проведену 10 вересня 2018 року.

Заявниця зазначає, що нововиявленою обставиною є те, що відповідачу стали відомі фактичні дані, які кардинально суперечать доказам, що були надані стороною позивача у даній справі у суді першої інстанції, які відповідно стали підставою для задоволення позовних вимог. Заявник стверджує, що виявлені відповідачем факти свідчать про умисні недобросовісні дії позивача, який надав суду спотворені вибіркові докази, приховавши обставини, які є вирішальними і за наявності яких у справі, суд прийняв би однозначно протилежне рішення.

Так, вказує, що 28.10.2025 відповідач випадково дізнався від ОСОБА_2 , який був його сусідом по земельній ділянці, що на думку позивача Закарпатської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, квартирно-експлуатаційного відділу м. Мукачеве виступає складовою частиною цілісностого майнового об`єкту земельної ділянки загальною площею 7,72 га військового містечка № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 , що територіально відноситься до Оноківької сільської ради квартал №8/7) на даний час також виступає відповідачем у судові справі про витребування земельної ділянки площею 0,1 га, кадастровий номер :03:005:0064 в с. Оноківці Ужгородського району, яка входить до складу військового містечка № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 , територіально відноситься до Оноківської сільської ради, квартал 8/7), на користь Держави в особі Міністерства оборони України, шляхом її повернення у постійне користування квартирно-експлуатаційного відділу м. Мукачево.

Заявниця акцентує увагу на тому, що після розмови з ОСОБА_2 сторона відповідача здійснила спробу отримати докази, на які той посилався, однак у наданні таких з незрозумілих причин було відмовлено.

Відповідач дізнався від ОСОБА_2 , що згідно архівної копії розпорядження Ради Міністрів УРСР від 06.09.1958 №1073-094РС Міністерству оборони СССР під будівництво складу боєприпасів військової частини № НОМЕР_2 Прикарпатського воєнного округу в лісах першої групи зі згоди Міністерства сільського господарства СССР відведено 6,00 держлісфонду в лісах першої групи Радванського лісництва в кв. АДРЕСА_2 в постійне користування, без виключення із державного лісового фонду, на строк експлуатації склада з правом вирубки ліса на площі 1 га та передачі деревини користувачам в рахунок лісового фонду області.

Таким чином констатує, що у вказаному розпорядженні Ради Міністрів УРСР від 06.09.1958 №1073-094PС чітко зазначено строк користування Міністерством оборони СССР спірної земельної ділянки, а саме на строк експлуатації складу боєприпасів військової частини № НОМЕР_2 Прикарпатського воєнного округу і вказана земельна ділянка була надана у користування без виключення її із державного лісового фонду.

Звернено увагу, що цільове призначення земельної ділянки було визначено будівництво склада боєприпасів.

Так, рішенням №025 «суженного заседания исполкома Закарпатского обласного Совета депутатов трудящихся» від 18.06.1958 року військовій частині НОМЕР_2 відведено земельну ділянку площею 6 га із земель Держлісфонду Радванського лісництва Ужгродського лісового господарства і дозволено вирубку лісу під сховище боєприпасів на площі 1 га.

Таким чином резюмує, що після ліквідації складу боєприпасів ця земельна ділянка не використовувалась за призначення і на такій був зведений об?єкт, який очевидно був самобудом і його статус було легалізовано значно пізніше рішенням третейського суду у справі № 092108, яке теж умисно не було додано позивачем до справи.

Заявниця стверджує, що так, суд встановив би відразу, що станом на дату подання позову у позивача існувало право власності виключно на узаконений рішенням суду об?єкт самочинного будівництва - бойню, сховище, склад, господарську споруду, два навіси тощо, які розташовані на 1, 72 га., тоді як земельна ділянка була надана виключно для будівництва складу боєприпасів.

Саме тому спірна земельна ділянка згідно облікової картки № НОМЕР_3 обліку земельної ділянки облікується на балансі КЕВ тільки з 03.01.2018 року. І виключно на частину земельної ділянки 1, 72 га позивач має право користування і володіння.

Крім того звертає увагу на те, що всупереч тому, що після проведення 22.02.1993 року Міністерством оборони України інвентаризації земель військової частини НОМЕР_4 комісією вказано на необхідність оновлення державного акту на право користування земельною ділянкою площею 7,72 га, позивач не виконав цих вимог, адже матеріали справи не містять оновленого державного акту.

Вказаний акт інвентаризації є безсумнівним доказом того, що державний акт серії Б №029097 від 1979 року, яким посвідчується право постійного користування спірної земельної ділянки вже станом на вказану дату був недійсним.

Однак позивач ввів в оману суд, надавши вибіркові докази по справі, що підтверджували його право постійного користування спірною земельною ділянкою, умисно приховавши документи, які підтверджують ту обставину, що строк користування був з самого початку чітко визначений, зокрема «на строк експлуатаці складу боєприпасів» і такий після ліквідації складу припинився в силу вимог 3К.

3 огляду на те, що станом на дату подачі позову до суду у позивача відсутній діючий державний акт на право постійного користування спірною землею, така тривалий час не використовуються за призначенням (експлуатації складу боєприпасів) вочевидь необхідність подальшої експлуатації складу боєприпасів військової частини № НОМЕР_2 Прикарпатського воєнного округу відпала і тому позивач не вжив жодних дій для отримання оновленого державного акту на право користування спірною ділянкою.

В даному випадку через об?єктивні причини - закінчення строку експлуатації складу боєприпасів - жодних законом передбачених дозволів від МОУ отримувати не потрібно, адже він не є ані законним власником ані користувачем спірної земельної ділянки.

3 огляду на те, що надані позивачем докази очевидно є вибірковими, встановити всю хронологію дій, що стосуються ділянки через такий тривалий час складно, однак очевидно, що наказом Голови Державного комітету по земельним ресурсам і МОУ від 03.12.1992 року № 34/203 було чітко регламентовано порядок інвентаризації земель.

Заявниця зазначає, що позивач не здійснив перереєстрацію і закріплення юридичних прав на користування спірною землею з об?єктивних причин, зокрема закінчення строку дії складу боєприпасів, а тому має місце припинення права користування земельною ділянкою, що не використовуються для потреб оборони і використовуються не за цільовим призначенням.

З цих підстав державний акт серії Б №029097 від 1979 року, яким посвідчується право постійного користування земельної ділянки загальною площею 7,72 га військового містечка № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 , що територіально відноситься до Оноківської сільської ради квартал №8/7), є недійсним.

Вказує, що це також підтверджується Розпорядженням голови Ужгородської районної державної адміністрації від 03.12.1996 року № 840 «Про затвердження технічних матеріалів по виготовленню державних актів на право постійного користування землею Ужгородському державному лісгосподарському підприємству в адміністративних межах Ужгородського району» надано в постійне користування Ужгородському державному лісгосподарському в адміністративних межах Ужгородського району землі загальною плошею 14372,6 га та видано 13.12.1996 року Державний акт 1-ЗК № 000386 на право постійного користування землею.

Заявниця вказує, що жодних відомостей про те, що на даний час на спірній земельній ділянці знаходиться та експлуатується Міністерством оборони України склад боєприпасів військової частини, або ж така використувується в цілях ЗСУ матеріали справи не містять.

У відповідності до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №351331108 від 22.10.2023 року КЕВ м. Мукачево є власником свинарника, бойні, сховища, склада, господарської споруди, двох навісів за адресою: АДРЕСА_1 на підставі рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації бюро технічної інвентаризації Закарпатської області у справі 092/08 від 13.12.2008 року.

Вказані довідки підтверджують право власності позивача тільки на декілька об?єктів нерухомості та на земельну ділянку № 58/1 КН :10:010:0001- 1,7200 га. Вказане нерухоме майно згідно отриманих відповідачем доказів також не використовується в інтересах ЗСУ, як це позивач переконав суд.

Разом з тим факт отримання Ужгородським державним лісогосподарським підприємством 13.12.1996 року Державного акту І-ЗК № 000386 на право постійного користування спірною землею, як і розпорядження Ради Міністрів УРСР від 06.09.1958 №1073-094РС, де чітко зазначено строк користування Міністерством оборони СССР спірної земельної ділянки, а саме на строк експуатації складу боєприпасів військової частини № НОМЕР_2 Прикарпатського воєнного округу і що вказана земельна ділянка була надана у користування без виключення її із державного лісового фонду однозначно підтверджують, що позивач не надав суду жодного правовстановлюючого документу, який би підтверджував його право власності на земельну ділянку, що належить відповідачу.

Разом з тим Закарпатська спеціалізована прокуратура у сфері оборони Західного регіону звернулася до суду з віндикаційним позовом, тобто позовом власника про витребування речі з чужого незаконного володіння.

Вирішуючи питання щодо можливості відкриття провадження у справі про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, дослідивши зміст заяви, а також вивчивши додані на її обґрунтування докази, суд виходить з наступного.

Частиною 1 ст.423 ЦПК України передбачено, що рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

Відповідно до п.1 ч. 1ст. 423ЦПК України підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами: 1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи; 2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом (ч. 4ст. 423ЦПК України).

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 4 "Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами", нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.

Необхідними умовами нововиявлених обставин, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі.

Для визначених у ч.ч. 1, 2ст.423ЦПК України, нововиявлених обставин необхідними умовами є те, що вони існували на час розгляду справи, але підстави виникли після ухвалення рішення у справі, спростовують обставини, встановлені судом на час розгляду справи, та мають важливе значення для її розгляду.

Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

Згідно положень п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 4 "Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами", судам необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами.

Саме такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 15.01.2020 в справі № 554/325/16-ц, вказавши, що вирішуючи питання про наявність нововиявлених обставин, суд повинен розмежовувати нововиявлені обставини та нові обставини. Судам необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами.

Аналізуючи викладене, суд зазначає, що нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.

Пленум Верховного Суду України в п. 5 Постанови від 21 лютого 1981 року "Про перегляд судами у зв`язку з нововиявленими обставинами рішень, ухвал, постанов у цивільних справах, що набрали законної сили" роз`яснив, що як нововиявлені можуть розглядатися обставини, що обґрунтовують вимоги або заперечення сторін чи мають інше істотне значення для правильного вирішення справи, які існували під час постановлення рішення, ухвали, постанови, але про них не знали і не міг знати заявник і суд. Не можуть бути визнані нововиявленими нові, тобто такі, що виникли чи змінилися після постановлення рішення обставини, а також обставини, на які посилалася особа, яка брала участь у справі, у своїх поясненнях, касаційній скарзі або які могли бути встановлені при виконанні судом вимог ЦПК.

Процедура перегляду остаточного судового рішення за нововиявленими обставинами не є тотожною новому розгляду справи та не передбачає повторної оцінки всіх доводів сторін. Суд має переглянути раніше ухвалене рішення лише в межах нововиявлених обставин. Підставою такого перегляду є не недоліки розгляду справи судом (незаконність та (або) необґрунтованість судового рішення, постанови чи ухвали, неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права), а те, що на час ухвалення рішення суд не мав можливості врахувати істотну обставину, яка могла суттєво вплинути на вирішення справи, оскільки її учасники не знали про цю обставину та, відповідно, не могли підтвердити її у суді. Тобто перегляд справи у зв`язку з нововиявленими обставинами спрямований не на усунення судових помилок, а на перегляд судового рішення у вже розглянутій справі з урахуванням обставини, про існування якої стало відомо після ухвалення такого рішення (див. постанову Великої Палати Верховного Суду у справі N 19/028-10/13 від 30 червня 2020 року (пункти 7.4-7.5)).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 березня 2023 року у справі № 154/3029/14-ц зазначено, що "нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення за нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається. Необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами. Процесуальні недоліки розгляду справи (зокрема, неповне встановлення фактичних обставин справи, порушення порядку дослідження доказів) не вважаються нововиявленими обставинами, проте можуть бути підставою для перегляду судового рішення в апеляційному або касаційному порядку. Обставини, на які посилалася особа, яка брала участь у справі, у своїх поясненнях, в апеляційній чи касаційній скарзі або які могли бути встановлені при всебічному і повному з`ясуванні судом обставин справи, не є нововиявленими обставинами. Неподання стороною або особою, яка бере учать у справі, доказу, про який їй було відомо та який підтверджує відповідні обставини, а також відмова суду у прийнятті доказів не є підставами для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами. При вирішенні питання про перегляд судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами суд має виходити з визначених частиною другою статті 423 ЦПК України підстав, перелік яких є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає, та дотримання заявником умов, що містяться у статтях 424, 426 ЦПК України. Необхідними умовами нововиявлених обставин є те, що підстави повинні виникнути після ухвалення рішення у справі (істотні обставини стали відомі стороні після ухвалення рішення, скасовано рішення, яке стало підставою для ухвалення іншого рішення, встановлені факти завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів після ухвалення незаконного рішення, тощо)".

Як вбачається із рішення Європейського Суду з прав людини від 06.12.2005 року у справі «Попов проти Молдови» № 2 (Popov v.Moldova № 2), заява № 19960/04, п. 46), процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду.

Обставини, на які посилається заявник, як на підставу для перегляду у зв`язку з нововиявленими обставинами судового рішення не є нововиявленими обставинами у розумінні п.1 ч. 2ст. 423 ЦПК України, а доводи заявника зводяться до переоцінки доказів, незгоди із прийнятим рішенням суду.

Також слід звернути увагу на те, що у разі непогодження сторін з рішеннями судів першої інстанції місцевий суд не має повноважень здійснювати їх перегляд, оскільки це входить до компетенції судів вищої інстанції, після відповідного оскарження сторонами, правом на що вже скористався ОСОБА_1 .

Зважаючи на викладене на те, що зазначені обставини не можуть бути підставою для перегляду рішення за нововиявленими обставинами, відповідно до положень ст. 423 ЦПК України, суд дійшов висновку, що у відкритті провадження за заявою про перегляд рішення суду у зв`язку з нововиявленими обставинами заявнику слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.4, 19, 423, 426, 427, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Відмовити у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 про перегляд рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 12.03.2025 року по справі №308/1320/22 за нововиявленими обставинами.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду. Якщо ухвалу було постановлено у письмовому провадженні або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду

Закарпатської області М.М.Хамник