Справа № 173/2115/25
Провадження №2/173/1265/2025
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

27 листопада 2025 року м. Верхньодніпровськ

Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області в складі

головуючого судді Кожевник О.А.,

за участю секретаря судового засідання Голованьової К.С.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Верхньодніпровського відділу державної виконавчої служби у Кам`янському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про зняття арешту з нерухомого майна,

ВСТАНОВИВ:

До Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області надійшла цивільна справа за позовною заявою ОСОБА_1 до Верхньодніпровського відділу державної виконавчої служби у Кам`янському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про зняття арешту з нерухомого майна.

Згідно з поданою позовною заявою позивач зазначає, що 15.12.1002 державним виконавцем ВДВС Верхньодніпровського РУЮ Шевцовою Н.В. накладено обтяження у вигляді арешту на майно позивача, підставою якого є постанова про відкриття виконавчого провадження ВП № 30389388.

Обтяження у вигляді арешту майна, порушує її право власності.

При зверненні до Відділу державної виконавчої служби позивач дізналася, про відсутність у відділі на виконанні станом на 01 лютого 2023 року будь яких виконавчих проваджень. Надати будь-яку інформацію з приводу виконавчого провадження можливості немає, оскільки строк їх зберігання відповідно до Інструкції з діловодства в органах ДВС - 3 роки.

При зверненні до ДВС у листопаді 2024 року позивач дізналася, що на виконанні у відділі у період з 15.12.2011 по 24.05.2012 перебувало виконавче провадження № 30389388 з примусового виконання виконавчого листа № 6-2409, виданого 17.08.2011 р. Новозаводським райсудом м. Чернігова про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Альфа-Банк» боргу з загальній сумі 28609 грн. 92 коп. та 38,50 грн. судових витрат по даному виконавчому провадженні накладено арешт на майно боржника. 24 травня 2012 року виконавче провадження завершене відповідно до постанови про повернення виконавчого документи стягувачу ( п. 2 ч 1 ст.47 ЗУ Про виконавче провадження") та повторно на виконання не пред`являлося. Станом 07 серпня 2025 року на виконанні не перебуває.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу розподілено судді Кожевник О.А.

Ухвалою судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області Кожевник О.А. від 20 серпня 2020 року справу прийнято до свого провадження та постановлено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін.

Учасникам справи надіслано копію ухвали про відкриття провадження у справі та одночасно відповідачу надіслано копію позовної заяви та доданих до неї документів, яку відповідачем отримано особисто, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення.

Приймаючи до уваги, що відповідач у строк не подав до суду відзиву на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами відповідно до частини 2 статті 178 ЦПК України.

Відповідно до частини 5 статті 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що заявлений позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що 15 грудня 2011 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 30525191 з примусового виконання виконавчого листа № 6-2409, виданого 17.08.2011 р. Новозаводським райсудом м. Чернігова про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Альфа-Банк» боргу з загальній сумі 28609 грн. 92 коп. та 38, 50 грн. судових витрат, що підтверджується копією відповідного виконавчого провадження.

Відповідно до довідки № 1935/17.31 від 02 лютого 2023 року, виданої начальником Верхньодніпровського ВДВС у Кам`янському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), станом на 01 лютого 2023 року будь-які виконавчі провадження, за якими стороною є ОСОБА_1 , у відділі відсутні.

Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 4, 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року, відповідно до Закону від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основоположних свобод 1950р. Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи безперешкодно користуватись своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватись і розпоряджатись належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

На підставі ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності.

Статтею 391 ЦК України передбачене право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Відповідно до ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

З довідки № 184698 від 06 листопада 2024 року вбачається, що у період з 15 грудня 2011 року по 24 травня 2012 року перебувало виконавче провадження № 30389388 з примусового виконання виконавчого листа № 6-2409 виданого 17.08.2011 року Новозаводським райсудом про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Альфа-Банк» боргу з загальній сумі 28609 грн. 92 коп. та 38,50 грн. судових витрат. В рамках даного виконавчого провадження накладено арешт на майно боржника, що також підтверджується інформацією з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, де об`єктом обтяження є все нерухоме майно ОСОБА_1 .

Таким чином, судом встановлено, а позивачем підтверджується факт того, що боржником у виконавчому провадженні, за яким накладено арешт на нерухоме майно є саме позивач ОСОБА_1 .

Оскільки позивач був боржником у виконавчому провадженні, у якому накладено арешт на належне йому нерухоме майно, він не може пред`являти позов про зняття арешту з майна, оскільки законодавством України у цьому випадку передбачений інший спосіб судового захисту (Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 лютого 2025 року у справі № 295/6687/24).

Так, законодавством України у цьому випадку передбачений інший спосіб судового захисту, а саме, оскарження боржником дій державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.

Крім того, з матеріалів справи встановлено, що стягувачеві на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» повернено виконавчий лист. Тобто, матеріали справи не містять підтвердження факту виконання рішення суду в частині стягнення з боржника суми заборгованості.

Так, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені протягом року виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Також, як встановлено, арешт на майно боржника накладався в інтересах ПАТ «Альфа-Банк», що вказує на неналежність залученої особи у якості відповідача по справі.

Відповідно до ч. 2 ст. 51 ЦПК України, якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Клопотання про заміну неналежного відповідача від позивача суду не надходило. Крім того, один із відповідачів є належним, а відтак заміна неналежного відповідача належним судом не здійснювалася.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача (неналежного складу відповідачів) є самостійною підставою для відмови в позові (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 жовтня 2023 року у справі № 300/808/19 (провадження № 61-11144св22), постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 грудня 2023 року у справі № 363/2300/20 (провадження № 61-6922св23), постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 грудня 2023 року у справі № 753/8710/21 (провадження № 61-6090св23)).

Так, відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі № 905/386/18 (провадження № 12-85гс19)). Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 травня 2020 року у справі № 554/8004/16 (провадження 14-431цс19)).

Законодавством не передбачено обов`язку державного (приватного) виконавця зняти арешт, накладений на майно боржника, у разі повернення виконавчого документа стягувачу, оскільки таке повернення не свідчить про закінчення виконавчого провадження та в такому випадку стягувач має право повторно звернутися із заявою про примусове виконання рішення суду, яке не виконано, протягом установлених законом строків.

Законодавець чітко передбачив два випадки, коли державний (приватний) виконавець зобов`язаний зняти арешт з майна боржника та зазначити про це у відповідній постанові, а саме: у разі закінчення виконавчого провадження та в разі повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав.

Законодавством не передбачено обов`язку державного (приватного) виконавця зняти арешт, накладений на майно боржника, у разі повернення виконавчого документа стягувачу, оскільки таке повернення не свідчить про закінчення виконавчого провадження й у такому випадку стягувач має право повторно звернутися із заявою про примусове виконання рішення суду, яке не виконано, протягом установлених законом строків.

Водночас ВП ВС звертає увагу, що законодавець у Законі України № 1404-VIII «Про виконавче провадження», який набрав чинності з 5 жовтня 2016 року, передбачив випадки, за яких арешт з майна знімається одночасно з поверненням виконавчого документа стягувачу (ч. 3 ст. 37 Закону).

Отже, повернення виконавчого документа стягувачу не є підставою для зняття арешту з майна боржника (за винятком випадків, передбачених у ч. 3 ст. 37 Закону).

Згідно з частиною третьої статті 13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (частина перша статті 44 ЦПК України).

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

З врахуванням наведеного, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог до Верхньодніпровського відділу державної виконавчої служби у Кам`янському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), оскільки останній є неналежним відповідачем по справі враховуючи, що у виконавчому провадженні арешт накладено на майно боржника, яким є позивач, за рішенням суду в інтересах ПАТ «Альфа-Банк».

Оскільки судом в позовних вимогах відмовлено в повному обсязі, питання про розподіл судових витрат не розглядається.

Керуючись ст. 12, 13, 89, 141, 259,263,264,265,268, 273 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

У позові ОСОБА_1 до Верхньодніпровського відділу державної виконавчої служби у Кам`янському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про зняття арешту з нерухомого майна відмовити.

Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У випадку подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного тексту рішення.

Суддя О.А. Кожевник