Справа № 603/505/25
Провадження №2/603/304/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

28 листопада 2025 рокум. Монастириська

Монастириський районний суд Тернопільської області у складі:

головуючого судді Пасічника А.З.,

за участі секретаря судового засідання Лучкович Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник адвокат Андрусенко І.Я. на підставі доручення про надання безоплатної вторинної допомоги особам, які визначені пунктами 1-2, 9-23, 26-29 частини першої статті 14 Закону України «Про безоплатну правничу допомогу» від 15 серпня 2025 року №017/04.2/7417, звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3 , в якій просить визнати відповідачку такою, що втратила право користування житлом, а саме житловим будинком, що розташований за адресою АДРЕСА_1 .

В обґрунтування заявлених вимог представник позивача зазначив про те, що позивач та відповідачка ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 27 квітня 2002 року. Рішенням Монастириського районного суду Тернопільської області від 04 березня 2021 року (справа № 603/27/21) шлюб розірваний. З моменту реєстрації шлюбу і до його розірвання позивач разом із відповідачкою проживали у житловому будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на 1/2 якого зареєстроване за відповідачем ще до реєстрації шлюбу. Відповідачка в свою чергу була зареєстрована у цьому житловому будинку, проте не володіла його часткою. Відповідачка не проживає у будинку щодо якого існує спір та не з`являється там більше п`яти років, перешкод у користуванні житлом їй, протягом вказаного строку ніхто не чинив. Жодних домовленостей між власником та відповідачкою про збереження за нею права користування житлом не було, витрат на утримання будинку вона не несе. Окрім того, зазначає про те, що у позивача виникають проблеми зі сплатою надмірних комунальних послуг, які не надаються, але нараховуються на зареєстрованих осіб, чим порушуються права власника. Через те, що відповідачка зареєстрована у житловому будинку в цілому, позивач вважав за необхідне залучити до справи ОСОБА_3 , яка є власником іншої 1/2 частини житлового будинку, що за адресою: АДРЕСА_1 . З підстав наведеного просить позов задовольнити та визнати відповідачку ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житлом, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Монастириського районного суду Тернопільської області від 30 вересня 2025 року цивільна справа за вказаним позовом прийнята до розгляду та відкрите провадження у справі. Постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, його представник адвокат Андрусенко І.Я. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав наведених в позовній заяві та просив їх задовольнити. Щодо ухвалення заочного рішення не заперечив.

Відповідачка ОСОБА_2 , будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи,повторно не з`явилась в судове засідання, не повідомила про причини неявки, до початку розгляду справи по суті відзиву на позовну заяву не подала.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3 , будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце судового розгляду в судове засідання не з`явилась, про причини неявки суд не повідомила. До початку розгляду справи жодних заяв чи клопотань на адресу суду на подала.

Протокольною ухвалою Монастириського районного суду Тернопільської області від 25 листопада 2025 року постановлено в даній цивільній справі провести заочний розгляд та ухвалити заочне рішення.

За результатами дослідження матеріалів справи судом встановлені такі обставини.

У відповідності до рішення Монастириського районного народного суду Тернопільської області від 31 січня1989 року, яке набрало законної сили 28 лютого 1989 року, ОСОБА_1 виділена 1/2 частина житлового будинку, що знаходиться за адресою в АДРЕСА_1 .

Згідно з дублікатом реєстраційного посвідчення, яке видане на підставі рішення Монастириського районного народного суду від 13 січня 1989 року у справі №2-9, 1/2 частина будинковолодіння АДРЕСА_1 зареєстрована за ОСОБА_1 про що 05.12.2002 внесений запис у реєстрову книгу за реєстровим номером 600.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 27 квітня 2004 року. Рішенням Монастириського районного суду Тернопільської області від 04 березня 2021 року (справа № 603/27/21) шлюб розірваний (рішення суду набрало законної сили 07 квітня 2021 року).

Згідно відомостей про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб, які надані відділом реєстрації та обліку місця проживання фізичних осіб Монастириської міської ради від 19.08.2025, видно, що у житловому будинку за адресою АДРЕСА_1 , власником якого є ОСОБА_1 зареєстровані ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з 04.11.1992 по теперішній час та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з 17.12.2002 по теперішній час.

За результатами розгляду заяви ОСОБА_1 про необхідність обстеження місця проживання зареєстрованих, а саме: ОСОБА_2 та ОСОБА_4 в АДРЕСА_1 , виконавчим комітетом Монастириської міської ради у складі комісії складений акт обстеження будинковолодіння, який затверджений міським головою 05.07.2024. За даними цього акту, в ході обстеження комісією встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_4 в житловому будинку, що за адресою: АДРЕСА_1 на даний час не проживають. Сусіди: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 підтвердили те, що ОСОБА_2 та ОСОБА_4 не проживають у вказаному будинку протягом останніх двох років.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 надав покази, у відповідності до яких, встановлено, що такий є сусідом позивача та проживає від нього близько 50 м. ОСОБА_2 знає, як дружину позивача, зазначив про те, що вона протягом 2-3 років не проживає в будинку, проте стверджувати це не може, оскільки більше 4 років не був у позивача на подвір`ї. Востаннє бачив ОСОБА_9 на ринку більше одного року тому.

Вивчивши матеріали цивільної справи, дослідивши та оцінивши в судовому засіданні письмові докази в їх сукупності, встановивши таким чином фактичні обставини справи, суд дійшов таких висновків.

У відповідності до частини 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За змістом ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 317 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, що кореспондується із нормами ст. 41 Конституції України.

У відповідності до вимог ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на свій розсуд.

Згідно ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Разом з тим, згідно з ст.47 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Статтею 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї та інших осіб.

Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Частиною першою статті 156 ЖК України передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить стаття 405 ЦК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Таким чином, у разі виникнення спору між власником та особами, які вселялися в житло у якості членів сім`ї, суд враховує, що право користування житлом має речово-правовий характер, у зв`язку з чим припинення цього права повинно відбуватися згідно з вимогами статей 405, 406 ЦК України, зокрема таке право може бути припинене за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення або через відсутність особи понад один рік у спірному житловому приміщенні.

Частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як встановлено в судовому засіданні, 1/2 частки цього житлового будинку, що за адресою: АДРЕСА_1 належить позивачу з 31.01.1989. Позивач разом із відповідачкою проживали у вказаному житловому будинку разом з моменту реєстрації шлюбу, а саме з 27.04.2004 року та його до розірвання 27.02.2021. Відповідачка ОСОБА_2 фактично протягом 2 років не проживала у ньому.

Таким чином, зважаючи на вищенаведене, а також на те, що подальше збереження права користування житловим приміщенням за відповідачкою порушуватиме право позивача вільно володіти свої майном, суд приходить до переконання про обґрунтованість позовних вимог, а тому вважає за необхідне визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, що за адресою: АДРЕСА_1 .

Частина 1 ст. 141 ЦПК України визначає, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відтак з урахування вказаних норм закону сплачений судовий збір підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача.

Керуючись ст.ст.12, 13, 81, 89, 263-265, 279 ЦПК України, ст.317, 319, 391, 405 ЦК України, суд,

у х в а л и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 такою, що втратила право користування житлом, а саме житловим будинком, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 1211 (одну тисячу двісті одинадцять) грн 20 коп.

Копію заочного рішення направити сторонам протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Тернопільського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідачка: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків дані відсутні.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 , остання відома адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків дані відсутні.

Головуючий суддя А.З. Пасічник