Справа № 144/481/25
Провадження № 22-ц/801/2289/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Магдяк Н. І.
Доповідач:Сопрун В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2025 рокуСправа № 144/481/25м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого Сопруна В.В.,

суддів Берегового О.Ю., Матківської М.В.,

розглянувши в письмовому провадженні цивільну справу №144/481/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» на рішення Теплицького районного суду Вінницької області від 17 вересня 2025 року,яке ухвалила суддя Магдяк Н.І. в Теплицькому районному суді Вінницької області, повний текст судового рішення складено 22 вересня 2025 року,

в с т а н о в и в:

В квітні 2025 року ТОВ «Юніт Капітал» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи його тим, що 03 жовтня 2019 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 425918299 у формі електронного документу з використанням електронного підпису одноразового ідентифікатора 929РТАV5. Після вчинення дій відповідачем, спрямованих на укладення договору, 03 жовтня 2019 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перерахувало шляхом ініціювання через банк провайдер грошові кошти в сумі 9500 грн на його банківську карту № НОМЕР_1 .

28 листопада 2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено Договір факторингу № 28/1118-01, строк дії якого закінчується 28 листопада 2019 року. В подальшому сторони погодили продовжити строк дії Договору рядом додаткових угод до 31 грудня 2024 року. Пунктом 2.1 Розділу 2 (предмет договору) Договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року передбачено, що згідно умов договору клієнт зобов`язується відступити Фактору Права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги. 08 січня 2020 року відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги №60 до Договору Факторингу 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року (з урахуванням додаткових угод до нього), до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 25071 грн.

05 серпня 2020 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» укладено Договір факторингу № 05/0820-01, строк дії якого закінчується 04 серпня 2021 року. В подальшому ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» уклали ряд додаткових угод, якими продовжено строк дії Договору факторингу до 30 грудня 2024 року. Відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги №8 від 17 грудня 2021 року до Договору факторингу №05/0820-01 від 05 серпня 2020 року від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 20550 грн.

14 лютого 2022 року між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та Позивачем укладено Договір факторингу № 14 /02/2022-01, відповідно до якого позивачу відступлено право грошової вимоги до відповідача за Кредитним договором. ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та позивач не здійснювали нарахування за кредитним договором.

Відповідач належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання щодо повернення коштів за кредитним договором №425918299 від 03 жовтня 2019 року, в зв`язку з чим виникла заборгованість у розмірі 20550 грн, яка складається з наступного: 9500 грн заборгованість по кредиту, 11050 грн заборгованість по несплачених відсотках за користування кредитом.

Рішенням Теплицького районного суду Вінницької області від 17 вересня 2025 року в задоволенні позову відмовлено.

Стягнуто з ТОВ «Юніт Капітал» на користь ОСОБА_1 10 000 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що у позивача ТОВ «Юніт Капітал» відсутнє право вимоги до відповідача.

Не погодившись з таким рішенням суду, ТОВ «Юніт Капітал» подало апеляційну скаргу, оскільки вважає, що його таким, що ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, які мають значення для справи, та невідповідністю висновків суду, обставинам справи й чинному законодавству, порушенням норм матеріального та процесуального права. ТОВ «Юніт Капітал» просило рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Вирішити питання щодо розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі посилається на те, що скаржник належним чином підтвердив факт переходу права вимоги, оскільки виконав умови договору факторингу та надав відповідні документи. Висновок суду першої інстанції про відсутність переходу права вимоги є необґрунтованим, оскільки ґрунтується на помилковому тлумаченні моменту виникнення права вимоги та його передачі за договором факторингу.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 адвокат Покоєвич А.О. просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін. Також просив стягнути з ТОВ «Юніт Капітал» на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 5000 грн.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 15 жовтня 2025 року розгляд справи в апеляційній інстанції призначено без повідомлення учасників справи згідно ч.1 ст.369 ЦПК України.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази в їх сукупності, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не відповідає цим вимогам.

ЦПК України встановлено, що:

- цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, і що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (статті 12 і 81);

- суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина 1 статті 13);

- доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76);

- належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (стаття 77).

Як вбачається з матеріалів справи, що 03 жовтня 2019 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 було укладено договір №425918299, за яким Товариство зобов`язувалось надати позичальникові кредит без конкретної споживчої мети на суму 9500 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язувався повернути кредит та сплатити проценти за його користування, нараховані згідно п. 1.4 цього Договору. Невід`ємною частиною цього договору є «Правила надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту продукту «Смарт» Товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога».

Вказаний договір укладений у формі електронного документа з використанням електронного підпису з одноразовим ідентифікатором 929РТАV5, про що свідчить заявка на отримання грошових коштів в кредит від 03 жовтня 2019 року та довідка щодо дій позичальника в Інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога».

Згідно з довідки №11/2024 ПАТ КБ «ПриватБанк», виданої 18 листопада 2024 року відповідно до договору №8662 від 27 червня 2024 року за дорученням ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» проведено успішний платіж через платіжний сервіс LiqPay на карти клієнтів: ID платежу ; дата проведення операції 03 жовтня 2019 року 23:38; сума операції 9500 грн, номер картки одержувача коштів 4149-62ХХ-ХХХХ-5712 (т.1 а.с.23 24).

За вказаним договором кредитодавець зобов`язався надати позичальникові кредит на суму 9500 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти відповідно до умов зазначених у цьому договорі, додаткових до нього правилах. Кредит надається строком на 30 днів (п. п. 1.1, 1.2, 1.3 договору). Строк дії договору обчислюється з моменту його укладання сторонами.

Згідно з розрахунку заборгованість складає 20550 грн, з яких: 9500 грн заборгованість по кредиту; 11050 грн заборгованість по несплаченим відсотків за користування кредитом.

Заявлені позовні вимоги позивач обґрунтовує цілим рядом договорів (а також інших документів), копії яких долучено до позовної заяви, які (у відповідності до статті 204 ЦК України) є правомірними та чинними, оскільки докази про протилежне у матеріалах справи відсутні.

Щодо права вимоги позивача

Пунктом 2.1. Розділу 2 (предмет договору) договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року укладеного між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», передбачено, що згідно умов договору клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги.

Пунктом 1.2. Договору визначено, що перелік кредитних договорів наводиться у відповідних додатках до договору, а саме реєстрах прав вимоги.

В той же час, відповідно до п. 1.5. Договору факторингу, реєстр прав вимоги - означає перелік прав вимоги до боржників, що відступається за договором. Форма вказаного реєстру наведена в додатку №1 до договору.

Тобто, реєстр не є разовим документом, оскільки договір факторингу передбачає (не забороняє) можливість їх укладення множинну кількість разів, у випадку бажання та необхідності сторін.

Згідно п. 4.1. договору факторингу, право вимоги переходить від клієнта до фактора з моменту підписання ними відповідного реєстру прав вимог, по формі встановленій у відповідному додатку. Підписанням реєстру прав вимоги сторони засвідчують передачу права вимоги до боржників в повному обсязі, за відповідним реєстром права вимоги.

08 січня 2020 року відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги № 60 до Договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року (з урахуванням додаткових угод до нього), ТОВ «Таліон Плюс» отримало право вимоги до відповідача (т.1 а.с.40 41).

Відповідно, ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відступило дійсне право вимоги до ТОВ «Таліон Плюс», оскільки з урахуванням визначених строків дії цього договору (з урахуванням додаткових угод), його виконання здійснювалось не одномоментно, а протягом всього часу його дії.

Відтак, право вимоги за кредитним договором №425918299 від 03 жовтня 2019 року перейшло до ТОВ «Таліон Плюс» - 08 січня 2020 року, відповідно до підписання сторонами реєстру прав вимоги № 60, тобто - вже після укладення кредитного договору між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем 03 жовтня 2019 року.

Пунктом 2.1. Розділу 2 («Предмет договору») договору факторингу № 05/0820-01 від 05 серпня 2020 року укладеного між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК» Онлайн фінанс», клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим Договором.

Тобто предметом договору факторингу № 05/0820-01 від 05 серпня 2020 року є відступлення прав вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, і відповідно до витягу з реєстру прав вимоги № 8 від 17 грудня 2021 року від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги до відповідача (т.1 а.с.49 50).

Тобто, передача права вимоги відбулась в межах часових рамок чинності договору факторингу, оскільки даним договором не обмежена можливість передачі прав вимог лише тими договорами, які існували до моменту укладення Договору.

Як вбачається з вищенаведеного, договорами факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року та № 05/0820-01 від 05 серпня 2020 року (з урахуванням додаткових угод) передбачено передачу прав вимоги за договорами, перелік яких наведено у відповідних Реєстрах прав вимоги, а не відступлення прав вимоги за самими договорами факторингу.

Згідно з п. 4.1. цих договорів, право вимоги переходить від Клієнта до Фактора в момент підписання сторонами відповідного Реєстру прав вимоги, який є невід`ємною частиною договору.

Тобто, фактичне відступлення прав вимоги не обмежується моментом укладення кредитного чи договору факторингу, а здійснюється на підставі реєстру, який містить перелік прав вимоги, що можуть виникати як до, так і після укладення договору факторингу.

Відповідно до договору факторингу №14/02/2022-01 від 14 лютого 2022 року укладеного між ТОВ «Юніт Капітал» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс», та реєстру боржників №2 від 15 лютого 2022 року до договору факторингу №14/02/2022-01 від 14 лютого 2022 року, до ТОВ «Юніт Капітал» перейшло право вимоги до відповідача (т.1 а.с.51 56).

Таким чином, перехід права вимоги за кредитним договором стосувався дійсного на той момент зобов`язання та відбувся на законних підставах, оскільки реєстри прав вимоги укладені в межах чинності договорів факторингу та вже після укладення кредитного договору, а отже ТОВ «Юніт Капітал» довело своє право вимоги до відповідача.

Тому висновки суду першої інстанції про те, що ТОВ «Юніт Капітал» не довело порушення їх прав відповідачем, а також те, що не підтверджено перехід права вимоги до позивача є безпідставними та спростовуються матеріалами справи.

Щодо розміру заборгованості за кредитним договором

Матеріалами справи підтверджено, що ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» виконав свої зобов`язання за кредитним договором №425918299 від 03 жовтня 2019 року в повному обсязі, надавши відповідачу кредит відповідно до умов укладеного кредитного договору на зазначений ОСОБА_1 картковий рахунок (т.1 а.с.79 80).

Позичальник ОСОБА_1 свої зобов`язання не виконував належним чином, в зв`язку з чим виникла заборгованість.

Згідно з розрахунку заборгованість складає 20550 грн, з яких: 9500 грн заборгованість по кредиту; 11050 грн заборгованість по несплаченим відсотків за користування кредитом.

У позовній заяві, як новий кредитор, ТОВ «Юніт Капітал» просило, крім тіла кредиту в розмірі 9500 грн, стягнути складові його повної вартості, зокрема, заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом в розмірі 11050 грн, а всього в розмірі 20550 грн.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватися визначених у договорі строків (термінів), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти.

Частиною першою статті 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13 та від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16 зазначено, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

З наведеного вбачається, що протягом дії договірних відносин, розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором та протягом дії останнього сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору, а після закінчення строку договору, у випадку наявності невиконаного грошового зобов`язання, у кредитора виникає право вимоги відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України.

Згідно з пунктами 1.2-1.4. кредитного договору строк користування кредитом за цим договором становить 30 днів від дати отримання кредиту позичальником. На період, визначений п.1.2 Договору, нарахування процентів за користування кредитом здійснюється щоденно за дисконтною процентною ставкою в розмірі 1,38 відсотків від суми кредиту за кожний день користування ним. У випадку користування кредитом понад строк, встановлений п.1.2. Договору, умови щодо нарахування процентів за дисконтною процентною ставкою скасовуються і застосовується базова процентна ставка в розмірі 1,70 відсотків від суми кредиту на кожний день користування кредитом.

Розмір відсотків згідно з додатком №1 «Графік розрахунків» до цього договору встановлено в сумі 3941 грн (т.1 а.с.80 на звороті).

Із сформованого ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» розрахунку вбачається, що за період з 03 жовтня 2019 року по 05 листопада 2019 року, первісний кредитор нарахував заборгованість відповідача по відсотках за кредитним договором у загальному розмірі 11050 грн.

З огляду на викладене апеляційний суд дійшов висновку, що нарахування відсотків за користування кредитом починаючи з 06 листопада 2019 року, тобто після закінчення строку повернення кредиту, встановленого в пункті 1.2 договору, паспорту споживчого кредиту до договору та в графіку розрахунків, є безпідставним, оскільки право кредитодавця нараховувати передбачені кредитним договором проценти за кредитом припинилось після спливу визначеного договором строку кредитування.

Відтак, розмір відсотків за користування кредитом у межах строку дії договору (з 03 жовтня 2019 року по 02 листопада 2019 року) складає 3933 грн. Крім того, згідно з розрахунку заборгованості ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відповідач 02 листопада 2019 року сплатив 450 грн відсотків, а 05 листопада 2019 року 15 грн (т.1 а.с.57 58). Отже, у відповідача існує заборгованість за відсотками за користування кредитом у сумі 3468 грн (3933 грн - 450 грн - 15 грн).

Розмір заборгованості по тілу кредиту в розмірі 9500 грн відповідач не спростував, тому також підлягає стягненню.

Апеляційний суд вважає, що належними та допустимими доказами у справі підтверджені факти укладання між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 кредитного договору №425918299 від 03 жовтня 2019 року у передбаченій законом формі, виконання кредитором умов договору щодо надання позичальнику кредитних коштів та невиконання останнім зобов`язань з повернення цих коштів разом із нарахованими відповідно до умов договору відсотками за користування кредитними коштами, а також перехід прав вимоги за цим договором до ТОВ «Юніт капітал», що є підставою для стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором на користь позивача.

Таким чином, рішення суду ухвалено судом першої інстанції внаслідок неправильного застосування положень матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, та порушенням вимог процесуального закону щодо оцінки доказів, а тому в силу положень пунктів 3, 4 частини 1 статті 376 ЦПК України його слід скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити частково позовні вимоги.

Щодо розподілу судових витрат.

Відповідно до частин 1, 3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

В силу частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 2 цієї ж статті передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 13 статті 141 ЦПК України визначено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За правилами статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (частина 1).

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (частина 2 статті 137 ЦПК України).

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (частина 3 статті 137 ЦПК України).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина 4 статті 137 ЦПК України).

У разі недотримання цих вимог суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини 5, 6 статті 137 ЦПК України).

В позовній заяві позивач також просив стягнути з відповідача, крім судового збору, 6000 грн витрат на професійну правничу допомогу, надавши відповідні докази таких витрат договір надання правничої допомоги №10/03/25-02 від 10 березня 2025 року між позивачем та адвокатським бюро «Тараненко та партнери», протокол погодження вартості послуг до цього договору, довіреність на представництво адвокатом Тараненком А.І. інтересів позивача, свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю Тараненка А.І., акт прийому-передачі наданих послуг від 10 березня 2025 року на суму 6000 грн, додаткову угоду №10 від 10 березня 2025 року.

Колегія суддів, розподіляючи витрати, понесені позивачем на професійну правничу допомогу, приходить до висновку про те, що наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу у вказаному розмірі з відповідача, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у додатковій постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 753/15687/15.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що предметом позову є стягнення заборгованості за кредитним договором. Справа є малозначною в силу вимог закону та не є складною.

Враховуючи складність справи та виконані роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, а також часткове задоволення позовних вимог позивача, колегія суддів дійшла висновку про необхідність стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Юніт Капітал» понесені у даній справі витрати на професійну правничу допомогу під час розгляду справи в розмірі 5000 грн.

Представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Покоєвич А.О. в суді першої інстанції просив стягнути витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10000 грн, а в суді апеляційної інстанції 5000 грн, а всього 15000 грн.

Враховуючи, що позовні вимоги ТОВ «Юніт Капітал» задоволені частково, а відповідачем понесені витрати на правничу допомогу, то апеляційний суд приходить до висновку, що з позивача на користь відповідача підлягає стягненню витрати на правничу допомогу в розмірі 5000 грн.

Разом з тим, відповідно до ч.10 ст.141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Отже, з урахуванням того, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 5000 грн витрат на правничу допомогу та з позивача на користь відповідача 5000 грн, колегія суддів, з врахуванням ч.10 ст.141 ЦПК України, приходить до висновку про залишення за сторонами понесених ними судових витрат на правничу допомогу.

Крім цього, позовні вимоги позивача задоволені частково на 63,10 % (розрахунок 12968 грн (задоволена частинна вимог) х 100 : 20550 грн (ціна позову) = 63,10 %). Позивачем при зверненні в суд з позовом сплачено 2422,40 грн судового збору, при зверненні з апеляційною скаргою сплачено 3633,60 грн, а всього 6056 грн.

Таким чином, згідно з положень частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України з ОСОБА_1 необхідно стягнути на користь ТОВ «Юніт Капітал» судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги в розмірі 3821,34 грн (6056 грн х 63,10% = 3821,34 грн).

Відповідно до частини 3 статі 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Так як ціна позову складає 20550 грн, що менше двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то судове рішення не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 141, 258, 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» задовольнити частково.

Рішення Теплицького районного суду Вінницької області від 17 вересня 2025 рокускасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» () заборгованість за кредитним договором №425918299 від 03 жовтня 2019 року в сумі 12968 грн (дванадцять тисяч дев`ятсот шістдесят вісім грн), яка складається з: заборгованості по кредиту в розмірі 9500 грн (дев`ять тисяч п`ятсот грн); заборгованість по несплаченим відсотками за користування кредитом в розмірі 3468 грн (три тисячі чотириста шістдесят вісім грн),а також судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги в розмірі 3821,34 грн (три тисячі вісімсот двадцять одна грн 34 коп.).

В решті позову відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 28 листопада 2025 року.

Головуючий Сопрун В.В.

Судді Береговий О.Ю.

Матківська М.В.