Миколаївський районний суд Миколаївської області
Справа № 945/143/25
Провадження № 2/945/738/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2025 року Миколаївський районний суд Миколаївської області в складі головуючої судді Лопіної О.О., за участю секретаря судового засідання Швець Л.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Веснянської селищної ради Миколаївського району Миколаївської області про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом,

встановив:

21 січня 2025 року позивач ОСОБА_1 (далі-позивач) звернулась до Миколаївського районного суду Миколаївської області з позовною заявою до Веснянської селищної ради Миколаївського району Миколаївської області (далі -відповідач) про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач ОСОБА_1 посилалася на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_2 , після якої залишилась спадщина. З метою оформлення спадщини та отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку 2,0 га вона звернулась до державного нотаріуса третьої Миколаївської державної нотаріальної контори у Миколаївській області Фоменко С.П. про отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку 2 га, але постановою державного нотаріуса від 26.09.2023 року їй було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії з посиланням на те, що нею не надані правовстановлюючі документи на підтвердження права власності її померлої матері ОСОБА_2 на земельну ділянку 2 га.

У зв`язку з вище зазначеним позивачка не може реалізувати свої права та прийняти спадщину, а тому змушена з даним позовом звернутись до суду.

Ухвалою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 27 січня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 прийнято до розгляду та відкрито провадження. Постановлено розглядати справу за правилами загального позовного провадження та призначити у справі підготовче судове засідання.

26 лютого 2025 року судом направлено запит до Четвертої миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області про надання витягу (інформаційної довідки) зі Спадкового реєстру про наявність спадкової справи після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (а. с. 31).

04 березня 2025 року на адресу Миколаївського районного суду Миколаївської області від Четвертої миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області надійшла Інформаційна довідка зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 80277493 від 27 лютого 2025 року про наявність інформації у Спадковому реєстрі щодо спадкової справи після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (а. с. 32, 43 і на звороті).

04 березня 2025 року судом направлено запит до Третьої миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області щодо надання копії спадкової справи № 550/2012 після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (а. с. 34).

02 квітня 2025 року на адресу Миколаївського районного суду Миколаївської області від Третьої миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської областінадійшла спадкова справа № 550/2012, заведена після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Згідно із спадкової справи спадкоємцями є позивачка ОСОБА_1 та її брат ОСОБА_3 .

08 травня 2025 року позивачка ОСОБА_1 долучила до матеріалів справи копію свідоцтва про смерть ОСОБА_3 .

Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть, громадянин ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , актовий запис № 12851 від 22.07.2021, помер ІНФОРМАЦІЯ_4 у віці 63 роки.

Ухвалою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 26 травня 2025 року постановлено закрити підготовче провадження у цивільній справі № 945/143/25 за позовом ОСОБА_1 до Веснянської селищної ради Миколаївського району Миколаївської області про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом, та призначено справу до судового розгляду по суті.

У судові засідання, призначені на 06.06.2025 та 16.06.2025 позивач ОСОБА_1 не з`явилась, при цьому 20 червня 2025 року на адресу суду подала заяву про відкладення розгляду справи у зв`язку з необхідністю залучення представника.

26.06.2025 року до суду подано заяву представника ОСОБА_4 про відкладення розгляду справи у зв`язку з необхідністю їй додаткового часу для витребування додаткових доказів.

15.07.2025 представник позивача - адвокат Брюханова Т.О. подала заяву про долучення до матеріалів позовної заяви копій запитів до Веснянської селищної ради та ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області. Просила про відкладення розгляду справи у зв`язку з тим, що відповідей не отримала.

31.07.2025 судове засідання не відбулось у зв`язку з неявкою представника позивача, подано заяву про відкладення судового засідання.

Судові засідання, призначені на 02.09.2025 та 25.09.2025 не відбулись у зв`язку з неявкою позивача та представника позивача, про причини неявки не повідомили.

У судовому засіданні, що відбулось 23 жовтня 2025 року представник позивача втретє просила відкласти засідання у зв`язку з неотриманням додаткових доказів на підставі запитів, які на її думку мають значення у справі.

У судові засідання, що призначались на 13.11.2025 та 25.11.2025, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце їх проведення, представник позивача адвокат Брюханова Т.О. без повідомлення причин не з`явилась.

Представник відповідача Веснянської селищної ради Миколаївського району Миколаївської будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце судового засідання не з`явився, відзив не подав.

Враховуючи неявку у судове зсідання всіх учасників справи, фіксація судового засідання не здійснювалась та суд провів розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.

Суд дослідив матеріали справи та дійшов такого.

ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці 80 років в місті Миколаєві, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 (а. с. 9).

26 вересня2023 року постановою державного нотаріуса третьої Миколаївської державної нотаріальної контори у Миколаївській області Фоменко С.П. Пал ОСОБА_5 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 матері ОСОБА_2 на спадщину за законом, на земельну ділянку 2 га, у зв`язку з тим, що нею не подано документи, що підтверджують право власності померлої на нерухоме майно, необхідні для вчинення нотаріальної дії (а. с. 7, 8).

У матеріалах справи міститься копія розпорядження Миколаївської районної державної адміністрації Миколаївської області № 165р від 15.05.2003, згідно з яким надано громадянам України в приватну власність земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства. Долучено список громадян, яким надаються земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства, відповідно до якого ОСОБА_2 надано 2,0 га (а. с. 10, 11) на території Веснянської сільської ради.

Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно з положеннями ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 3 ст. 1223 ЦК України право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 125 Земельного Кодексу України (далі ЗК) право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав.

Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності:

- ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки;

- виготовлення технічної документації на земельні ділянки;

- визначення меж земельної ділянки в натурі;

- погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами;

- одержання у встановленому порядку Державного акта на землю;

- реєстрація права власності на земельну ділянку.

Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до ст. 1216 ЦК не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія п. 1 розділу X "Перехідні положення" ЗК.

Якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі ст. 125 ЗК, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку.

На підставі абз. 2 п. 1 розділу X "Перехідні положення" ЗК рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету КМУ від 26 грудня 1992 року "Про приватизацію земельних ділянок" (втратив чинність на підставі Закону України від 14 вересня 2006 року № 139-V) є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку (пункт 1 розділу X доповнено абз. 2 згідно із Законом від 16 вересня 2008 року № 509-VI).

Отже, якщо видача державного акта про право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету КМУ від 26 грудня 1992 року "Про приватизацію земельних ділянок", до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку. Зазначений порядок встановлений законодавством у разі набуття права власності на земельні ділянки шляхом їх приватизації громадянами (ч. 3 ст. 116 ЗК).

Крім того, пунктом 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» визначено, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку(пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай).

Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України 1990 року, Указу Президента України від 8 серпня 1995 року N 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям». У цьому разі слід ураховувати, що згідно з пунктом 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

Відповідно до пункту 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю (пункт 17розділ X «Перехідні положення» ЗК України).

Спори про визнання права власності на земельну ділянку та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, або в державному акті є неточності, які підлягають виправленню, розглядаються судами з урахуванням вимог закону та роз`яснень, викладених в пунктах 10, 11 ППВСУ від 30 травня 2008 року № 7 про те, що відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут).

Разом з тим, окрім неналежної копії розпорядження № 165р Миколаївської районної державної адміністрації від 15.05.2003 року та копії списку громадян, яким надаються земельні ділянки, позивачем та її представником будь-яких належних та допустимих доказів прав спадкодавці на земельну ділянку, у розмірі 2,0 га не надано.

Зокрема, в матеріалах позовної заяви відсутні відомості: чи отримувала спадкодавиця за життя сертифікат на право на земельну частку пай, чи зверталась до компетентних органів щодо виготовлення технічної документації на земельну ділянку, чи було здійснено визначення меж земельної ділянки в натурі, чи погоджено із суміжними землевласниками та землекористувачами та чи видавався у встановленому порядку Державний акт на землю. Крім того, не встановлено чи реалізувала своє право позивач на звернення до органів місцевого самоврядування з метою завершення оформлення процедури отримання у власність земельної ділянки.

Таким чином, відповідно до ст. 1218 ЦК України суд не має можливості установити, які права належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті останньої.

Статтею 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно із вимогами ст. 83 ЦПК України, позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Будь-яких посилань щодо неможливості подання доказів до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від позивача, матеріали справи не містить.

Так, за змістом статей 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Суд звертає увагу і на поведінку позивача та представника позивача.

Судові засідання неодноразово відкладались за заявою представника позивача, а 13.11.2025 та 25.11.2025 представник позивача без повідомлення причин до судової зали взагалі не з`явилась.

Враховуючи розумність строків розгляду справи, відсутність заяв та клопотань позивача та його представника, суд розглянув справу за наявними доказами та приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог за їх недоведеністю.

Керуючись статтями 12, 13, 259, 264, 265 ЦПК України, суд

ухвалив:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Веснянської селищної ради Миколаївського району Миколаївської області про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом відмовити.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 273 ЦПК України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до ст. 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Згідно з положеннями ст. 355 ЦПК України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції - Миколаївського апеляційного суду.

Суддя Олена ЛОПІНА