УХВАЛА

27 листопада 2025 року

м. Київ

справа № 760/12437/24

провадження № 61-14817ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Сердюка В. В. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Фаловської І. М.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 02 липня 2025 року у справі за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2024 року Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (далі -

КП «Київтеплоенерго») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1

про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги в загальному розмірі 147 389,74 грн.

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 31 жовтня 2024 року позов КП «Київтеплоенерго» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь КП «Київтеплоенерго» 191,42 грн - заборгованості за послуги з централізованого опалення за період з травня

2021 року до березня 2024 року, 1 392,51 грн - заборгованості за послуги

з централізованого постачання гарячої води за період з травня 2021 року

до березня 2024 року, 11 416,55 грн - заборгованості за послуги з постачання теплової енергії за період з 01 листопада 2021 року до 31 березня 2024 року, 5 940,67 грн - заборгованості за послуги з постачання гарячої води за період

з 01 листопада 2021 року до 31 березня 2024 року, 33,16 грн - заборгованості

зі сплати внесків за обслуговування вузла комерційного обліку послуг

з централізованого опалення у період з травня 2021 року до березня 2024 року, 225,23 грн - заборгованості з оплати за абонентське обслуговування з послуг

з постачання теплової енергії за період з 01 листопада 2021 року

до 31 березня 2024 року, 111,29 грн - заборгованості з плати

за абонентське обслуговування з послуг з постачання гарячої води за період

з 01 листопада 2021 року до 31 березня 2024 року.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Відмовлено у задоволенні інших позовних вимог.

Постановою Київського апеляційного суду від 02 липня 2025 року рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 31 жовтня 2024 року скасовано

з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь КП «Київтеплоенерго» заборгованість за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення в розмірі 3 450,72 грн, заборгованість за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з централізованого гарячого водопостачання в розмірі 1 371,35 грн, заборгованість за спожиті з 01 травня 2018 року до 31 жовтня 2021 року послуги централізованого опалення в розмірі 43 700,15 грн, заборгованість за спожиті

з 01 травня 2018 року до 31 жовтня 2021 року послуги з централізованого постачання гарячої води в розмірі 34 260,74 грн, заборгованість за спожиті

з 01 листопада 2021 року послуги з постачання теплом енергії в розмірі

45 666,19 грн, заборгованість за спожиті з 01 листопада 2021 року послуги

з постачання гарячої води в розмірі 23 762,66 грн, заборгованість зі сплати

за абонентське обслуговування за постачання теплової енергії (ТЕ) в розмірі 900,91 грн, заборгованість зі сплати за абонентське обслуговування за постачання гарячої води (ГВ) у розмірі 445,15 грн, заборгованість за внесками

за обслуговування вузлів комерційного обліку послуги з централізованого опалення в розмірі 464,17 грн, витрати, пов`язані з отриманням інформації

з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у розмірі 43,00 грн.

Компенсувано КП «Київтеплоенерго» судовий збір за подання позовної заяви

у розмірі 3 028,00 грн та за подання апеляційної скарги 4 542,00 грн за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

21 листопада 2025 року ОСОБА_2 , засобами поштового зв`язку, звернулася

до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Київського апеляційного суду від 02 липня 2025 року у цій справі, у якій заявниця, посилаючись

на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить постанову Київського апеляційного суду від 02 липня 2025 року і залишити в силі рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 31 жовтня 2024 року.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

За змістом положень статті 55 Конституції України права і свободи людини

і громадянина захищаються судом.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини,

яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень

та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви.

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури

у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, враховуючи

те, що провадження здійснюється судом після розгляду справи судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 жовтня 2020 року у справі

№ 127/18513/18 (провадження № 14-145цс20) вказала, що касаційний перегляд вважається екстраординарним з огляду на специфіку повноважень суду касаційної інстанції з точки зору обмеження виключно питаннями права та більшим ступенем формальності процедур.

У ЦПК України визначено баланс між такими гарантіями права на справедливий судовий розгляд, як право на розгляд справи судом, встановленим законом (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод),

та принципом остаточності судових рішень res judicata, фактично закріплено перехід до моделі обмеженої касації, що реалізується за допомогою введення процесуальних фільтрів з метою підвищення ефективності касаційного провадження.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах

з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же статті ЦПК України.

Встановлення у процесуальному законі виняткових підстав для касаційного оскарження судових рішень у малозначних справах та справах з ціною позову,

що не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, лише у тих випадках, коли таке оскарження є дійсно необхідним (зокрема, коли касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу), має гарантувати право на остаточне та обов`язкове до виконання судове рішення, сприяти дотриманню розумного строку розгляду справи, а також визначеності

й стабільності у цивільних правовідносинах.

Предметом позову є стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги

в загальному розмірі 147 389,74 грн, тому ціна позову в цій справі станом

на 01 січня 2025 року не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3 028,00 грн х 250 = 757 000,00 грн).

Доводів щодо наявності підстав для відкриття касаційного провадження у справі відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України заявницею

у касаційній скарзі не наведено.

Таким чином, обставин, за наявності яких судове рішення у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб підлягає касаційному оскарженню, Верховним Судом

у цій справі не встановлено.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають статті 129 Конституції України, згідно з якою основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведене повністю узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини (далі - Суд) згідно з якою умови прийнятності касаційної скарги, відповідно

до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури

у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services

v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції), «Brualla Gomez de la Torre

v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії)).

Суд вказує, що важко погодитись з тим, що Верховний Суд, у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволяло йому відфільтровувати справи, що надходять на розгляд до нього, зобов`язаний враховувати помилки, яких припустилися суди нижчої інстанції при визначенні того, чи надавати доступ

до нього. Ухвалення іншого рішення могло б суттєво завадити роботі Верховного Суду і унеможливило б виконання Верховним Судом своєї особливої ролі.

У практиці Суду вже підтверджувалося, що повноваження Верховного Суду визначати свою юрисдикцію не можуть обмежуватися у такий спосіб

(п. 122 рішення у справі «Zubac v. Croatia» (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня

2018 року).

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє

у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано

на судові рішенні, які не підлягають касаційному оскарженню.

З урахуванням наведеного, оскільки ОСОБА_1 подала касаційну скаргу на судове рішення, що згідно з положеннями ЦПК України не підлягає касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі належить відмовити.

За наведених обставин не потребує окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 02 липня 2025 року у справі за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, відмовити.

Копію ухвали та додані до касаційної скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В. В. Сердюк

С. О. Карпенко

І. М. Фаловська