Ухвала

20 листопада 2025 року

м. Київ

справа № 522/14775/23

провадження № 61-14452ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крат В. І. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Краснощоков Є. В., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана адвокатом Віценком Артемом Геннадійовичем, на постанову Одеського апеляційного суду від 14 жовтня 2025 року (дата складення повного тексту постанови 17 жовтня 2025 року) в справі за позовом Приватного підприємства «Керуюча компанія КОІН» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2023 року ПП «Керуюча компанія КОІН» звернулося з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надання житлово-комунальних послуг в розмірі 294 189,23 грн.

Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 13 червня 2024 року ПП «Керуюча компанія КОІН» залишено без задоволення.

Постановою Одеського апеляційного суду від 14 жовтня 2025 року:

апеляційну скаргу ПП «Керуюча компанія КОІН» задоволено частково;

заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 13 червня 2024 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким позов ПП «Керуюча компанія КОІН» задоволено;

стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПП «Керуюча компанія КОІН» заборгованість у розмірі 294 189,23 грн за надання житлово-комунальних послуг.

вирішено питання щодо судових витрат.

18 листопада 2025 року ОСОБА_1 через Електронний суд подав до Верховного Суду касаційну скаргу, яка підписана адвокатом Віценком А. Г., на постанову Одеського апеляційного суду від 14 жовтня 2025 року (дата складення повного тексту постанови 17 жовтня 2025 року).

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Рішенням Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023, зокрема, визнано таким, що відповідає Конституції України (є конституційним), пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

У касаційному порядку може бути здійснений перегляд судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, проте лише у випадках, визначених Кодексом (абзац четвертий пункту 7.5. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).

Верховний Суд як суд касаційної інстанції у цивільних справах із перегляду в касаційному порядку судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, має виконувати повноваження щодо усунення порушень норм матеріального та/або процесуального права, виправлення судових помилок і недоліків, а не нового розгляду справи та нівелювання ролі судів першої та апеляційної інстанцій у чиненні правосуддя та розв`язанні цивільних спорів (абзац п`ятий пункту 7.7. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).

Внормування процесуальних відносин у спосіб визначення в Кодексі підстав для касаційного перегляду судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, можливе як виняток і лише у разі, коли це обумовлено потребами, що є значущими для дієвості та ефективності правосуддя, зокрема потребою розв`язання Верховним Судом як найвищим судом у системі судоустрою України складного юридичного питання, яке має фундаментальне значення для формування судами єдиної правозастосовної практики (абзац другий пункту 7.8. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).

Припис пункту 2 частини третьої статті 389 Кодексу, що встановлює один із «фільтрів» для касаційного перегляду судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, - визнання справи малозначною - є зрозумілим за змістом та передбачним за наслідками застосування. Зазначений припис Кодексу також має правомірну мету - додержання принципу остаточності судового рішення (res judicata) як одного з аспектів вимоги юридичної визначеності (пункт 7.9. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).

Не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково (пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України).

Таким чином, ціна позову у цій справі становить 294 189,23 грн і не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У касаційній скарзі вказується, що ця справа має виняткове та фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики вирішення спорів між власниками нежитлових приміщень в нежитлових будинках та суб`єктами, які іменуються управителями таких нежитлових будинків або нежитлових комплексів щодо оплати платежів, які заявляє до стягнення управитель, за відсутності укладеного між сторонами договору (тобто в спорах, що не є житлово-комунальними). Ця касаційна скарга стосується питання права, що має фундаментальне значення для формування єдиної судової практики, оскільки предметом спору є визначення правової природи зобов`язань власників нежитлових приміщень у комплексах нежитлового типу (зокрема апартаментів) щодо оплати «квазі житлово-комунальних послуг». Водночас визначальним у спірних правовідносинах є належне встановлення з правильним застосуванням норм матеріального права правового статусу комплексу як об`єкта нерухомості (нежитлове приміщення, розташоване в нежитловій будівлі) - чи поширюються на нього норми Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та чи є власники нежитлових приміщень співвласниками спільного майна. Це питання має фундаментальне значення через системне існування в Україні сотень подібних комплексів, зареєстрованих як нежитлові об`єкти (апартаменти, багатофункціональні комплекси), де діють керуючі компанії, але договірна модель обслуговування користувачів не визначена законом однозначно. Особливо ця тенденція відбувається в західних та південних регіонах України. Вирішення цього питання Верховним Судом забезпечить однакове тлумачення прав та обов`язків власників нежитлових приміщень, що використовуються для постійного проживання чи ведення діяльності у багатофункціональних нежитлових комплексах. Відсутність єдиного підходу до кваліфікації цих відносин породжує численні судові спори, ризики подвійного стягнення коштів і порушує стабільність і прогнозованість договірних відносин у сфері надання послуг. Апеляційний суд визнав обов`язок відповідача сплачувати за послуги навіть за відсутності укладеного письмового договору, посилаючись на правові позиції Верховного Суду щодо обов`язку фактичного споживача послуг їх оплачувати. Відсутній правовий висновок Верховного Суду щодо застосування статей 1, 6, 9, 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до правовідносин, які виникають у зв`язку із власністю на нежитлове приміщення, розташоване в нежитловій будівлі. Проте особа, яка подала касаційну скаргу, не обґрунтовує, чому саме касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, і в чому проявляється виняткове значення для неї цієї справи. Посилання у касаційній скарзі на порушення норм матеріального та процесуального права фактично підтверджує незгоду особи, яка подала касаційну скаргу, з оскарженим судовим рішенням. І, відповідно, не свідчить, що скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики і має виняткове значення для відповідача.

Посилання на інші випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України за наявності яких судові рішення у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб підлягають касаційному оскарженню, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять.

Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитись з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховною Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (ZUBAC v. CROATIA, № 40160/12, § 122, ЄСПЛ, від 05 квітня 2018 року).

Вказівка в резолютивній частині постанови апеляційного суду про можливість її оскарження до Верховного Суду не є підставою для відкриття касаційного провадження судом касаційної інстанції, оскільки оскаржене рішення ухвалене у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню (пункт 1 частини другої статті 394 ЦПК України).

Таким чином, оскаржене судове рішення ухвалене у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга подана на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 260, 389, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , яка підписана адвокатом Віценком Артемом Геннадійовичем, на постанову Одеського апеляційного суду від 14 жовтня 2025 року в справі за позовом Приватного підприємства «Керуюча компанія КОІН» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Крат

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков