Провадження №№ 2-о/932/184/25
РІШЕННЯ

іменем України

26.11.2025 Шевченківський районний суд міста Дніпра в складі:

головуючого: судді Салькової В.С.,

за участі секретаря судового засідання Щербаченко А.В.,

заявника ОСОБА_1 , її представника адвоката Тульчинської Н.В.,

представника заінтересованої особи Міністерства оборони України Зінченка С.О.,

заінтересованої особи ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі цивільну справу окремого провадження за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Міністерство оборони України, ОСОБА_2 , про встановлення факту утримання батьком своєї дитини,

ВСТАНОВИВ:

І. Короткий зміст заявлених вимог

Заявник ОСОБА_1 звернулася до суду з цією заявою про встановлення факту перебування на утриманні її батька ОСОБА_3 , який загинув під час виконання бойових дій ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування заяви посилається на те, що з 14 років та до досягнення нею повноліття батько здійснював її фінансову підтримку шляхом щомісячної сплати аліментів на користь її матері ОСОБА_4 на її утримання, оскільки 11.11.2016 шлюб між матір`ю та батьком був розірваний та 15.11.2018 судом був розглянутий позов матері про стягнення аліментів.

Після досягнення нею повноліття вона стабільно отримувала кошти від свого батька на життя та використовувала їх як основне джерело проживання, що підтверджується рухом коштів по картковим рахункам банку.

Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_1 вона має право на пільги, встановлені законодавством України для сімей загиблих (померлих) Захисників і Захисниць України.

Батько забезпечував її всім необхідним для проживання, матеріальну допомогу надавав систематично, і ця допомога була постійним та основним джерелом її існування. Встановлення факту її перебування на утриманні батька необхідне їй в першу чергу для встановлення справедливості, а також має вирішальне значення для реалізації нею права на отримання одноразової грошової допомоги як компенсації за втрату батька, який захищав Батьківщину.

Зі втратою батька вона втратила не лише матеріальну підтримку, але й моральну та духовну опору, без якої буде значно складніше будувати доросле життя, купувати житло чи влаштовуватися у суспільство.

Її заяву до Міністерства оборони України про призначення та виплату одноразової грошової допомоги було повернуто на доопрацювання через недостатність підтвердження, і визнання судом бажаного нею факту сприятиме прискоренню розгляду її заяви та ухваленню рішення.

Просила суд встановити факт її утримання батьком ОСОБА_3 , який загинув при виконанні обов`язків військової служби.

В судовому засіданні заявник та її представник підтримали заявлені вимоги. ОСОБА_1 пояснено, що вона навчається у вищому навчальному закладі на заочній формі навчання, однак не працює, тому кошти, які надавав їй батько, були єдиним джерелом її існування. Зараз їй матеріально допомагають мати та бабуся. Вона не є непрацездатною особою, однак вважає справедливим, якщо держава надасть їй кошти, оскільки саме батько оплачував її навчання та загалом покривав її життєві потреби.

ІІ. Позиції заінтересованих осіб

Міністерство оборони України в наданих суду письмових поясненнях зазначило, що не погоджується з вимогами ОСОБА_1 . Так. встановлення даного факту необхідно їй для звернення за отриманням одноразової грошової допомоги в зв`язку з загибеллю батька-військовослужбовця. Відповідно до ст.41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовців здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Згідно з ч.1 ст.16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі Закон №2011-XII) одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті) військовослужбовців гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання. Стаття 16-1 Закону №2011-ХІІ (в редакції на день загибелі ОСОБА_3 ) визначає, що у випадках, зазначених у п.п.1-3 п.2 ст.16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають батьки, один із подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, утриманці загиблого (померлого). Утриманцями вважаються члени сім`ї, які мають право на пенсію у разі втрати годувальника відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі Закон №2262-XII) за загиблого (померлого) військовослужбовця. Відповідно до вищезазначеного Закону утриманцями вважаються члени сім`ї, які мають право на пенсію у разі втрати годувальника відповідно до Закону №2262-XII. Частиною першою статті 30 Закону №2262-XII визначено, що право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сімей загиблих, померлих або таких, що пропали безвісти військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які перебували на їх утриманні (стаття 31). Частиною першою статті 30 Закону №2262-XII також визначено, що непрацездатними членами сім`ї вважаються, зокрема: діти, брати, сестри та онуки, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали особами з інвалідністю до досягнення 18 років. При цьому братам, сестрам та онукам право на пенсію надається у тих випадках, якщо у них немає працездатних батьків. Таким чином, системне тлумачення положень статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (у редакції, чинній на дату загибелі військовослужбовця) та положень статей 30, 31 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» дає підстави для висновку, що право на виплату одноразової грошової допомоги як утриманці загиблого військовослужбовця мають його члени сім`ї за одночасного існування двох умов: вони є непрацездатними та вони перебували на його утриманні, при цьому повинні мати право на пенсію у разі втрати годувальника відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» за загиблого (померлого) військовослужбовця.

Заявник на момент загибелі батька була повнолітньою, не є особою з інвалідністю. Також відсутні докази, що вона є членом сім`ї ОСОБА_3 (спільно проживали, вели спільне господарство, мали взаємні права та обов`язки) та має право на пенсію у разі втрати годувальника. Та обставина, що батько допомагав повнолітній доньці та пересилав їй певні кошти, не може свідчити про утримання загиблим своєї доньки, враховуючи також той факт, що ОСОБА_1 мала змогу утримувати себе самостійно. Тобто заявником не надано суду належних і допустимих доказів, які б підтверджували її належність до категорії непрацездатних осіб, які мають право отримання пенсії у разі втрати годувальника відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», а отже не доведено факт перебування на утриманні, що є підставою для відмови в задоволенні заяви.

Заінтересована особа ОСОБА_2 подала суду письмові пояснення та посилалася на них в судовому засіданні. Так, вона підтверджує, що її син ОСОБА_3 все життя утримував свою доньку ОСОБА_1 , не зважаючи на розірвання шлюбу з її матір`ю, він регулярно надавав доньці матеріальну допомогу: до повноліття сплачував аліменти, а потім продовжував регулярно передавати їй кошти як готівкою при особистих зустрічах, так само й через банківські перекази. Син неодноразово приїжджав до онуки, цікавився її життям, навчанням, здоров`ям, надавав не лише матеріальну, а й моральну підтримку. Кошти, які син передавав, були для ОСОБА_1 постійним та основним джерелом існування. Вважає, що встановлення факту утримання є питанням справедливості, просить задовольнити заяву.

ІІІ. Фактичні обставини справи, встановлені судом

Заявник ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 та є донькою ОСОБА_3 (а.с.9).

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 15.11.2018 у справі №200/13609/18 з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі 1500,00 грн з 21.08.2018 і до повноліття дитини (а.с.23-24). 25.01.2019 судом видано виконавчий лист за вказаним рішенням (а.с.25-26).

ОСОБА_3 , військовослужбовець в/ч НОМЕР_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Новобахмутівка Донецької області (а.с.13,17). Травма, отримана 27.02.2024 ОСОБА_3 , послужила причиною його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 , причина смерті є такою, що пов`язана з захистом Батьківщини (а.с.21).

Згідно з посвідченням серії НОМЕР_1 , дійсним до 12.03.2026, ОСОБА_1 має право на пільги, встановлені законодавством України для сімей загиблих (померлих) Захисників і Захисниць України (а.с.18).

Відповідно до довідки в/ч НОМЕР_3 від 26.04.2024 №1247, виданої на ім`я ОСОБА_2 , загиблий ОСОБА_3 дійсно в період з 18.11.2022 по 30.11.2022 брав безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією РФ проти України, перебуваючи у н.п. Біленьке Запорізької області (а.с.22).

Комісією Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум 02.05.2025 документи ОСОБА_1 для призначення одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю її батька ОСОБА_3 повернуті на доопрацювання з метою надання документів, які відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» підтверджують, що вона перебувала на утримання загиблого військовослужбовця, що дають право на отримання одноразової грошової допомоги або документів, які підтверджують право на пенсію в разі втрати годувальника (а.с.10-12).

Згідно з випискою про рух коштів по картці Монобанку клієнта ОСОБА_1 від 03.07.2025, наданої за період з 01.12.2022 по 03.07.2025, від ОСОБА_3 на цю карту здійснювалися перекази коштів 17.01.2023 3000,00 грн, 21.01.2023 3000,00 грн, 11.02.2023 5000,00 грн, 08.03.2023 3000,00 грн, 20.03.2023 2000,00 грн. 10.04.2023 5000,00 грн, 10.05.2023 5000,00 грн, 08.06.2023 5000,00 грн, 08.07.2023 5000,00 грн. 09.08.2023 5000,00 грн, 30.08.2023 2000,00 грн та 23.09.2023 3000,00 грн, всього 46000,00 грн (а.с.15-16).

За відомостями з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору за період з січня 2016 по вересень 2025 станом на 29.10.2025 ОСОБА_1 отримувала заробітну плату від ОСОБА_5 у травні-вересні 2024 року, періодично отримувала додаткове благо від АТ «Універсал Банк» в сумах, не більших за 174,14 грн на місяць, інших доходів не мала та не має.

Свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в судовому засіданні окремо одна від одної підтвердили факт утримання ОСОБА_3 його доньки ОСОБА_1 на постійній основі шляхом надання батьком доньці грошових коштів як в готівковій формі, так само й шляхом банківських переказів, які вона витрачала на харчування, навчання, задоволення своїх потреб.

IV. Норми права та мотиви суду

Встановлення факту перебування заявника на утриманні батька, який загинув, має для неї юридичне значення і потрібне для встановлення справедливості та отримання одноразової грошової допомоги сім`ям загиблих (померлих) Захисників і Захисниць України.

Виходячи з мети встановлення заявником факту перебування на утриманні свого батька, суду необхідно встановити, чи входить вона до кола осіб, що мають право на такі виплати згідно з вимогами, передбаченими Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу», Законом України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців і членів їх сімей» та постановою Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 №168 (в редакції чинній на момент загибелі військовослужбовця).

Відповідно до статті 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовців здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Згідно з частиною першою статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті) військовослужбовців (далі одноразова грошова допомога) гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Відповідно до пп.1 п.2 ст.16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі, зокрема, загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби.

Пунктом 2 Постанови №168 (в редакції, чинній на момент загибелі військовослужбовця) установлено, що сім`ям загиблих осіб, зазначених у пунктах 1-1-2 цієї постанови, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 15 000 000 гривень, яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів, передбачених у статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», крім громадян РФ або РБ та осіб, які постійно проживають на територіях цих країн, осіб, які засуджені за державну зраду, колабораційну діяльність, пособництво державі-агресору. Особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цією постановою, можуть реалізувати це право з дня його виникнення. Днем виникнення такого права є дата загибелі особи, зазначеної у пункті 1 цієї постанови, в період дії воєнного стану, що зазначена у свідоцтві про смерть.

Згідно зі ст.16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (у редакції, чинній на 27.02.2024, тобто на дату загибелі військовослужбовця) у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають батьки, один із подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, утриманці загиблого (померлого). Утриманцями вважаються члени сім`ї, які мають право на пенсію у разі втрати годувальника відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» за загиблого (померлого) військовослужбовця.

Стаття 30 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» визначає членів сім`ї, які мають право на пенсію в разі втрати годувальника.

Так, право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сімей загиблих, померлих або таких, що пропали безвісти військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які перебували на їх утриманні (стаття 31). Незалежно від перебування на утриманні годувальника пенсія призначається, зокрема: непрацездатним дітям. Непрацездатними членами сім`ї вважаються діти, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали особами з інвалідністю до досягнення 18 років. Вихованці, учні, студенти, курсанти, слухачі, стажисти, які навчаються за денною формою навчання у загальноосвітніх навчальних закладах, а також професійно-технічних, вищих навчальних закладах (у тому числі у період між завершенням навчання в одному із зазначених навчальних закладів та вступом до іншого навчального закладу або у період між завершенням навчання за одним освітньо-кваліфікаційним рівнем та продовженням навчання за іншим за умови, що такий період не перевищує чотирьох місяців), мають право на пенсію в разі втрати годувальника до закінчення навчальних закладів, але не більш як до досягнення ними 23 років. Діти-сироти мають право на пенсію в разі втрати годувальника до досягнення ними 23 років незалежно від того, навчаються вони чи ні.

Відповідно до ч.1 ст.31 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» члени сім`ї померлого вважаються такими, що перебували на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Таким чином, системне тлумачення положень статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (у редакції, чинній на дату загибелі військовослужбовця) та положень статей 30, 31 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» дає підстави для висновку, що право на виплату одноразової грошової допомоги як утриманці загиблого військовослужбовця мають його члени сім`ї за одночасного існування двох умов: 1) вони є непрацездатними та 2) вони перебували на його утриманні.

Особи, які вважаються непрацездатними, вказані в ст.30 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», а умови перебування на утриманні вказані в ст.31 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Дослідженими у справі доказами підтверджується, що заявник після розірвання шлюбу між її батьками регулярно отримувала від батька грошові кошти на своє утримання: у вигляді стягнутих судом аліментів до повноліття та у вигляді добровільної матеріальної допомоги після досягнення нею 18-річчя, при цьому не мала інших власних доходів, достатніх для забезпечення базових життєвих потреб.

Водночас, як встановлено судом, на момент загибелі батька ОСОБА_1 була повнолітньою і, як нею підтверджено суду, працездатною особою, студенткою заочної форми навчання. Крім того, заявником не надано доказів того, що вона на момент смерті батька була членом його сім`ї. Так, Конституційний Суд України в рішенні від 03.06.1999 №5-рп/99 у справі про офіційне тлумачення терміну «член сім`ї» роз`яснив, що членами сім`ї є, зокрема, особи, які постійно мешкають разом і ведуть спільне господарство. Матеріали справи не містять доказів проживання заявника з батьком та ведення ними спільного господарства.

Сам по собі факт надання батьком матеріальної допомоги повнолітній працездатній дочці, навіть якщо така допомога носила регулярний характер, не може ототожнюватися із повним утриманням, оскільки не свідчить про постійну і виключну матеріальну залежність заявника від померлого.

V. Висновок суду

Оскільки заявник не довела належними та допустимими доказами своєї належності до непрацездатних осіб, які мають право на пенсію у зв`язку із втратою годувальника відповідно до положень Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», а також не підтвердила факту перебування на утриманні батька в розумінні ст.31 цього Закону, підстав для задоволення її вимог суд не вбачає.

Керуючись ст.ст.2,4,12,13,81,263-265,315,352,354,355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Міністерство оборони України, ОСОБА_2 , про встановлення факту утримання батьком своєї дитини відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення суду складене та проголошене 26.11.2025.

Суддя: В.С. Салькова