Справа № 138/2631/24
Провадження №:2/138/84/25
РІШЕННЯ

Іменем України

01 грудня 2025 року м. Могилів-Подільський

Могилів-Подільський міськрайонний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Холодової Т.Ю.,

за участю: секретарів Паламарчук І.В., Сілантьєвої Л.А.,

представника позивача адвоката Морозова О.В.

представників відповідачів: адвокатів Роя В.Л., Гринькова Є.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Кондитерський дім «Вацак», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Завалієв Артем Анатолійович про витребування майна, -

ВСТАНОВИВ:

05.09.2024 через підсистему «Електронний суд» до Могилів-Подільського міськрайонного суду від представника позивача адвоката Морозова О.В. надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Кондитерський дім «Вацак», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Завалієв Артем Анатолійович, в якому представник позивача просить:

- витребувати у Товариства з обмеженою відповідальністю «Кондитерський дім «ВАЦАК», як набувача за договором купівлі продажу нерухомого майна від 20.05.2024 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, Антиповою І.В., на користь ОСОБА_1 , І поверх нежитлової будівлі магазину (нежитлову будівлю) загальною площею 356,46 кв.м, що розташований за адресою АДРЕСА_1 .

- встановити порядок виконання рішення суду, зазначивши, що рішення суду, після набрання законної сили, є підставою для здійснення державної реєстрації права власності за ОСОБА_1 на І поверх нежитлової будівлі магазину (нежитлову будівлю) загальною площею 356,46 кв.м, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 ;

- здійснити розподіл судових витрат.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на підставі свідоцтва про право власності № НОМЕР_1 від 16.04.2008, виданого виконавчим комітетом Могилів-Подільської міської ради на підставі рішення № 124 від 15.04.2008, позивач є власником І поверху нежитлової будівлі магазину загальною площею 356,46 кв.м, розташованого по АДРЕСА_1 .

23.09.2008 ОСОБА_1 уклав із Закритим акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк», кредитний договір № МКМП-366, за умовами якого позивачу надано в кредит кошти у розмірі 100 000,00 доларів США під 19,50 % річних з кінцевим терміном погашення кредиту до 20.09.2018 року.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором між сторонами кредитного договору також було укладено договір іпотеки № МКМП-366/1 від 23.09.2008, за умовами якого позивач передав АТ КБ «Приватбанк» в іпотеку вказане майно. 14.12.2012 року між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 було укладено Додатковий договір № 2 до кредитного договору. 19.12.2012 року між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 було укладено Договір № 1 про внесення змін до іпотечного договору від 23.09.2008 року, яким умови договору іпотеки викладено в новій редакції.

08.09.2016 приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А. на підставі вказаного вище договору іпотеки прийнято рішення індексний номер 31333763 про державну реєстрацію права, на підставі якого за Публічним акціонерним товариством комерційним банком «Приватбанк» було зареєстровано право власності на І поверх нежитлової будівлі магазину «Берізка», загальною площею 356,46 кв.м, що знаходиться на АДРЕСА_1 . Підставою для реєстрації права власності на спірне майно за АТ КБ «Приватбанк» були такі документи: договір іпотеки № МКМП-366/1 від 23.09.2008; повідомлення № 931 від 04.07.2016, видане ПАТ КБ «Приватбанк»; квитанція на відправлення рекомендованого листа від 06.07.2016; рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення № 490 від 06.07.2016, видане ДПА України у Миколаївській області.

В подальшому, 08.04.2024 року, АТ КБ «Приватбанк» було організовано проведення аукціону з продажу предмета іпотеки, за наслідком якого, 20.05.2024 року між АТ КБ «Приватбанк» та ТОВ «Кондитерський дім «Вацак» було укладено договір купівлі-продажу вказаного нерухомого майна, посвідчений в цей день приватним нотаріусом Київського МНО Антиповою І.В.

Позивач вважає протиправним рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, прийняте приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Завалієвим А.А. 08.09.2016 про реєстрацію права власності за АТ КБ «Приватбанк», а відтак спірний об`єкт нерухомості підлягає витребуванню на користь позивача на підставі ст. 388 ЦК України з тих підстав, що АТ КБ «Приватбанк не набуло права звернути стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку на підставі ст. 37 Закону України «Про іпотеку» з наступних підстав.

Так, в порушення вимог Закону України «Про іпотеку» відсутні докази належного надсилання позивачу вимоги відповідно до ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку», оскільки зі змісту повідомлення банку № 931 від 04.07.2016 року, адресованого ОСОБА_1 , яке міститься в матеріалах реєстраційної справи, вбачається лише посилання про укладення між банком та позивачем кредитного договору та іпотечного договору, без вказівки на факт порушення їх умов, які є підставою звернення стягнення на предмет іпотеки, згідно п. 24, 29 Договору № 1 про внесення змін до іпотечного договору від 23.09.2008 року. Окрім того, у повідомленні банком заявлено своє право про звернення стягнення на предмет іпотеки в порядку передбаченому ст. 37 Закону України «Про іпотеку», шляхом укладення договору купівлі-продажу предмета іпотеки, а не шляхом переходу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки. Також вказане повідомлення банку не містить суму заборгованості за кредитним договором, що свідчить про неможливість її виконання. З наведеного вбачається відсутність, у вказаному вище повідомленні, обов`язкових відомостей, які передбачені ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку». При цьому позивач також стверджує, що він не отримував поштове відправлення та не підписував повідомлення про вручення поштового відправлення № 490 від 06.07.2016.

Крім того, в порушення вимог ч. 3 ст. 37 Закону України «Про іпотеку», при реєстрації права власності за АТ КБ «Приватбанк» на спірне майно приватному нотаріусу не було подано оцінку предмету іпотеки.

Зважаючи на такі обставини, позивач вважає, що у АТ КБ «Приватбанк» не виникло право на звернення стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку, шляхом прийняття у власність предмету іпотеки, а тому банк неправомірно набув право власності на спірне майно, та не вправі був відчужувати предмет іпотеки іншій особі.

Окрім того, зважаючи на те, що між позивачем (законним володільцем) та ТОВ «КД «Вацак» (володільцем майна) немає договірних відносин і спірне майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору, а було придбане за договором з іпотекодержателем АТ КБ «Приватбанк», тобто є майном, придбаним в особи, яка не мала права його відчужувати, - належним та ефективним способом захисту цивільних прав позивача, у спірних відносинах, є вимога про витребування на користь позивача спірного нерухомого майна у ТОВ «КД «Вацак».

Також в позовній заяві представник позивача вказує на недобросовісність ТОВ «КД «Вацак», оскільки якби останній вжив усіх розумних заходів, виявив обережність та обачність для з`ясування правомочностей продавця на відчуження майна, шляхом: - аналізу правовідносин сторін; - вивчення: даних та судових рішень у Єдиному державному реєстрі судових рішень, що свідчать про наявні спори за кредитними правовідносинами, та історії змін умов іпотечного договору; - перевірки належного виконання банком процедури позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки, то ТОВ «КД «Вацак» мав би можливість встановити факт відсутності у продавця АТ КБ`Приватбанк» правомочностей на відчуження спірного майна, а отже фактично ТОВ «КД «Вацак» знав і не міг не знати про відсутність у продавця прав на відчуження майна, що вказує про його недобросовісність, як набувача за договором купівлі-продажу від 20.05.2024 року.

Ухвалою судді Могилів-Подільського міськрайонного суду від 10.09.2024 позовну заяву залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків.

Ухвалою судді Могилів-Подільського міськрайонного суду від 23.09.2020 відкрито провадження у даній справі, призначено підготовче засідання та надано сторонам строк для подачі заяв по суті справи.

08.10.2024 від представника відповідача ТОВ «КД «Вацак» Твердохліба В.В. надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник просить у задоволенні позову відмовити. Відзив мотивовано тим, що можливість витребування майна з володіння іншої особи законодавець ставить у залежність насамперед від змісту правового зв`язку між позивачем та спірним майном, його волевиявлення щодо вибуття майна, а також від того, чи є володілець майна добросовісним чи недобросовісним набувачем та від характеру набуття майна (оплатно чи безоплатно). ТОВ «КД «Вацак» є добросовісним набувачем, який не був обізнаний про будь-які обставини, які свідчать про незаконність отримання АТ КБ «Приватбанк» у власність спірного майна. ТОВ «КД «Вацак» придбало І поверх нежитлового приміщення (магазину) по АДРЕСА_1 на електронному аукціоні, що підтверджується наданим позивачем протоколом електронного аукціону. В подальшому, після проведення аукціону, АТ КБ «Приватбанк», як власник майна та ТОВ «КД «Вацак», як переможець аукціону, 20.05.2024 уклали договір купівлі-продажу. При цьому у вказаному договорі від 20.05.2024 зазначено, що І поверх нежитлової будівлі магазину (нежитлова будівля), що відчужується, належить АТ КБ «Приватбанк» на праві приватної власності, що зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Чернігівської області Завалієвим А.А. 08 вересня 2016 року, номер запису про право власності 16330490, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 104, що було підтверджено інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, отриманою приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Антиповою І.В. 20 травня 2024 року, шляхом безпосереднього доступу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Умовами договору також визначено, що продавець Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» гарантує, що він є власником майна, відчужуване майно не входить до переліку об`єктів, які не підлягають відчуженню; він має право його продавати; майно не є проданим, заставленим, не знаходиться під арештом, в податковій заставі не перебуває, воно не є внеском до статутного капіталу підприємств, господарських товариств. Тобто, при укладенні договору купівлі-продажу від 20.05.2024, нотаріусом було перевірено відомості про наявність чи відсутність обтяжень на спірне майно. Відповідно, на час укладення договору купівлі-продажу ТОВ «КД «Вацак» не володіло інформацією про те, що дане майно належить іншим особам, ніж АТ КБ «Приватбанк». Більше того, АТ КБ «Приватбанк» володіло до моменту продажу зазначеним нерухомим майном 8 років. Тому, за відсутності в реєстрі відомостей про права інших осіб на нерухоме майно або їх обтяжень, особа, яка добросовісно покладалася на ці відомості, тобто не знала і не могла знати про існування таких прав чи обтяжень, набуває право на таке майно вільним від незареєстрованих прав інших осіб та обтяжень. Тому, як на стадії проведення аукціону, так і на стадії укладання договору купівлі-продажу від 20.05.2024 ТОВ «КД «Вацак» поводилось добросовісно, а тому задоволення даного позову може порушити законне право останнього на володіння придбаним з аукціону спірним майном.

21.10.2024 від представника відповідача АТ КБ «Приватбанк» адвоката Роя В.Л. надійшов відзив на позовну заяву з доданими до нього доказами, який ухвалою судді Могилів-Подільського міськрайонного суду від 12.11.2024 залишено без розгляду відповідно до ч. 2 ст. 126 ЦПК України.

11.11.2024 від представника позивача адвоката Морозова О.В. надійшла відповідь на відзив з доданими доказами, яка ухвалою судді Могилів-Подільського міськрайонного суду від 12.11.2024 залишена без розгляду відповідно до ч. 2 ст. 126 ЦПК України.

Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду від 24.12.2024 задоволено заяву представника позивача про забезпечення позову. Заборонено державним реєстраторам прав на нерухоме майно та всім органам, уповноваженим на проведення державної реєстрації (в тому числі територіальним органам Міністерства юстиції України, виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, акредитованим суб`єктам, нотаріусам, іншим особам та органам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень») вчиняти реєстраційні дії щодо реєстрації права власності та інших речових прав щодо нерухомого майна - І поверху нежитлової будівлі магазину (нежитлову будівлю) загальною площею 356,46 кв.м, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , яке зареєстроване на праві власності за Товариством з обмеженою відповідальністю «Кондитерський дім «ВАЦАК» ().

Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду від 21.03.2025 витребувано докази у справі, а саме копії матеріали реєстраційної справи за реєстраційним номером 104 щодо рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер: 31333763 від 12.09.2016, прийнятим приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим Артемом Анатолійовичем, номер відомостей про речове право №16330490, відносно І поверху нежитлової будівлі магазину (нежитлову будівлю) загальною площею 356,46 кв.м, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , які надійшли до суду 31.03.2025

Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду від 15.04.2025 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду.

07.08.2025 та 03.10.2025 до суду від представника відповідача АТ КБ «Приватбанк» адвоката Роя В.Л. надійшли заяви, в яких представник зазначає, що позивач пропустив позовну давність для звернення до суду з даним позовом, оскільки про порушення свого права вибуття майна з власності позивач міг дізнатись, починаючи з 12.09.2016, що встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили 14.01.2021 в межах розгляду цивільної справи № 138/28/20 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Завалієв Артем Анатолійович про визнання протиправним та скасування рішення, у зв`язку з чим просив застосувати наслідки спливу позовної давності в разі, якщо суд дійде висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог позивача.

Позивач ОСОБА_1 та третя особа у судові засідання не з`являлись. Правом подання пояснень на позовну заяву третя особа не скористалась.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, надав пояснення аналогічні тим, що викладені у позові. Додатково зазначив, що відповідач ТОВ «КД «Вацак», як на підставу для відмови у позові, посилається на те, що він є добросовісним набувачем, та на час укладення договору купівлі-продажу із АТ КБ «Приватбанк» не володів інформацією про те, що спірне майно належить іншим особам, а банк володів цим майном 8 років. Проте, позивач вважає, що добросовісність набувача спірного майна не має жодного юридичного значення та підлягає витребуванню на користь позивача в будь-якому випадку, бо спірне майно вибуло з володіння позивача не з його волі іншим шляхом. Порушення порядку позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки, внаслідок чого банк набув право власності на передане в іпотеку майно, свідчить про вибуття спірного майна з володіння позивача не з його волі іншим шляхом, у зв`язку із чим банк не вправі був відчужувати предмет іпотеки іншій особі. За таких умов спірне майно, придбане ТОВ «КД «Вацак» за договором з АТ КБ «Приватбанк», є майном, придбаним в особи, яка не мала права його відчужувати і саме з цих підстав спірне майно має бути витребувано у ТОВ «Кондитерський дім «Вацак», незалежно від добросовісності дій останнього. Крім того представник вказував, що ТОВ «Кондитерський дім «Вацак» знало про відсутність правомочностей АТ КБ «Приватбанк» на розпорядження спірним майном, проте свідомо, розуміючи та оцінюючи ризиковість своїх дій, набуло спірне майно у власність, легковажно розраховуючи відвернути негативні наслідки, зайняттям позиції постраждалої та необізнаної особи. Про недобросовісність ТОВ «Кондитерський дім «Вацак», як набувача спірного майна, свідчить те, що протягом всього періоду часу, з моменту переходу права власності на спірне майно до АТ КБ «Приватбанк», позивач фактично володів спірним майном та передавав його в оренду, в тому числі АТ КБ «Приватбанк» під встановлення та обслуговування банкомату, що підтверджується укладеними договорами оренди. Також із відкритих відомостей державного реєстру прав на нерухоме майно відповідач мав можливість перевірити та пересвідчитись про відповідність переліку документів, які були підставою набуття банком права власності, співставивши із передбаченим законом переліком та вимогами до документів, необхідних для переходу права власності на предмет іпотеки. Більше того, відповідач міг вивчити дані та судові рішення у Єдиному державному реєстрі судових рішень про наявні спори за кредитними правовідносинами між позивачем та АТ КБ «Приватбанк», предметом розгляду яких було спірне майно. Додатково, щодо застосування наслідків пропуску строку звернення до суду з даним позовом, зазначив, що специфіка правовідносин, що виникла між банком та позивачем свідчить про триваюче порушення прав позивача, а тому відсутні підстави для застосування строків позовної давності.

В судовому засіданні 24.06.2025 представник відповідача ТОВ «КД «Вацак» адвокат Гриньков Є.В. проти позову заперечив з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву, надав пояснення аналогічні тим, що викладені у ньому, просив у задоволенні позову відмовити.

Представник відповідача АТ КБ «Приватбанк» адвокат Рой В.Л. в судовому засіданні 24.06.2025 проти позову заперечив, просив відмовити у його задоволенні. Зазначив, що позивач, звертаючись з даним позовом вкотре, зловживаючи правами, намагається повернути спірне майно у свою власність без жодних на те правових підстав та без вчинення будь-яких дій, спрямованих на погашення кредитної заборгованості до відчуження баком спірного майна на користь ТОВ «КД «Вацак». Про такі дії позивача свідчить велика кількість судових справ, які починаючи з 2017 року, розглядались судами, як за позовними заявами ОСОБА_1 , так і за позовними заявами його сина ОСОБА_2 , в задоволенні яких судами було відмовлено. Також вказав, що позивачем не доведено, що він отримав будь-яке інше повідомлення від банку, ніж про порушення основного зобов`язання та намір банку звернути стягнення на предмет іпотеки, направлене баком позивачу поштовим відправленням № 490 від 06.07.2016. Додав, що поданий позивачем висновок експерта не свідчить про те, що підпис у поштовому повідомленні про вручення вказаного поштового відправлення не належить позивачу. Крім того зазначив, що належним способом захисту порушеного права в разі порушення повідомлення іпотекодавця про намір звернути стягнення на предмет іпотеки є відшкодування іпотекодержателем збитків. Крім того додав, що оцінка спірного майна була проведена банком у 2016 році, проте закон не вимагав її подання державному реєстратору, на даний час висновок за результатами оцінки майна не зберігся, оскільки з моменту її проведення пройшло 9 років.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши подані сторонами докази, суд приходить до такого висновку.

Щодо письмової вимоги про усунення порушення основного зобов`язання та обраного способу задоволення вимог.

Звертаючись до суду з даним позовом, представник позивача зокрема посилається на недотримання банком вимог ст. 35 та ст. 38 Закону «Про іпотеку», а саме на те, що повідомлення № 931 від 04.07.2016 не відповідає вимогам вказаних статтей, оскільки не містить суми заборгованості за кредитним договором, що позбавляло позивача права виконати вимогу про усунення порушення основного зобов`язання. Також вказане повідомлення містить попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у інший спосіб, ніж був вчинений банком, а тому банк не набув право на звернення стягнення на предмет іпотеки, а відтак і на його відчуження ТОВ «КД «Вацак».

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону України від 5 червня 2003 року № 898-IV «Про іпотеку» (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

У разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки (частина перша статті 12 Закону України «Про іпотеку»).

Згідно із частиною першою статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

Закон визначає такі способи звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий - на підставі рішення суду; позасудовий - на підставі виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (частина третя статті 33 Закону України «Про іпотеку»).

Відповідно до принципу свободи договору саме сторони договору вправі визначати процедуру та порядок направлення та вручення відповідних повідомлень та виконання інших вимог, встановлених Законом України «Про іпотеку», і за відсутності в договорі відповідних умов слід виходити з такого.

Відповідно до частини першої статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Отже, за загальним правилом право розпоряджатися майном належить власнику, а особа, яка не є власником, таким правом не наділена.

Особа, яка не є власником майна, вправі розпоряджатися цим майном лише у випадках, встановлених законом.

Відповідно до частини першої статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

Згідно із частиною першою статті 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. У цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку (частина друга статті 35 зазначеного Закону).

Отже, за змістом частини першої статті 33 та частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» реалізації права іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки передує реалізація ним права вимагати дострокового виконання основного зобов`язання. І лише якщо останнє не виконане чи неналежно виконане, іпотекодержатель, якщо інше не передбачено законом, може звертати стягнення на предмет іпотеки. Недотримання цих правил є перешкодою для звернення стягнення на предмет іпотеки, але не перешкоджає іпотекодержателю звернутися з позовом до боржника про виконання забезпеченого іпотекою зобов`язання відповідно до частини другої статті 35 Закону України «Про іпотеку».

Вимоги частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» не перешкоджають іпотекодержателю здійснювати права, визначені цим Законом та/або іпотечним договором, без попереднього повідомлення іпотекодавця тільки тоді, якщо викликана таким повідомленням затримка може спричинити знищення, пошкодження чи втрату предмета іпотеки (частина третя зазначеної статті).

При цьому належним слід вважати надсилання вимоги з дотриманням встановленого договором порядку на адресу отримувача, яка вказана в договорі або додатково повідомлена відповідно до умов договору. Якщо такий порядок договором не визначений, відповідно до звичаїв ділового обороту належне направлення вимоги може здійснюватися засобами поштового зв`язку чи кур`єрської служби, які дозволяють встановити зміст відправлення та підтвердити його вручення, наприклад, цінним листом з описом вкладеного відповідно до Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року № 270.

В разі дотримання іпотекодержателем порядку належного надсилання вимоги про усунення порушення основного зобов`язання діє презумпція належного повідомлення іпотекодержателя про необхідність усунення порушень основного зобов`язання, яка може бути спростована іпотекодавцем в загальному порядку.

За відсутності такого належного надсилання вимоги відповідно до частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець не набуває права звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання.

Таким чином, недотримання вимог частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» щодо належного надсилання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, вимоги про усунення порушення основного зобов`язання унеможливлює застосовування позасудового способу задоволення вимог іпотекодержателя.

При цьому метою повідомлення іпотекодержателем іпотекодавця та інших осіб є доведення до їх відома наміру іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання. Тому іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання лише за умови належного надсилання вимоги, коли іпотекодавець фактично отримав таку вимогу або мав її отримати, але не отримав внаслідок власної недбалості чи ухилення від такого отримання.

В іншому випадку іпотекодержатель не набуває права звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання, зокрема не вправі відчужувати предмет іпотеки іншій особі. За таких умов предмет іпотеки, придбаний іншою особою за договором з іпотекодержателем, є майном, придбаним в особи, яка не мала права його відчужувати. При цьому добросовісна особа, яка придбаває майно в особи, яка не є його власником, має пересвідчитися у наявності в останньої права розпоряджатися чужим майном.

Сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки (частина перша статті 36 Закону України «Про іпотеку»).

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до Закону України «Про іпотеку». Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки (частина друга статті 36 цього Закону), а саме на підставі рішення суду або виконавчого напису нотаріуса.

Згідно із частиною третьою зазначеної статті договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати такі способи задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору іпотеки :

- передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього ж Закону;

- право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього ж Закону.

Згідно із частиною п`ятою статті 38 Закону України «Про іпотеку» дії щодо продажу предмета іпотеки та укладення договору купівлі-продажу здійснюються іпотекодержателем від свого імені, на підставі іпотечного договору, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки, без необхідності отримання для цього будь-якого окремого уповноваження іпотекодавця.

Відповідно до частини першої статті 38 Закону України «Про іпотеку» якщо рішення суду або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідне застереження в іпотечному договорі) передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, іпотекодержатель зобов`язаний за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед такими особами за відшкодування завданих збитків.

Таким чином, у разі дотримання іпотекодержателем вимог частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» щодо належного надсилання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, вимоги про усунення порушення основного зобов`язання невиконання вимог частини першої статті 38 Закону України «Про іпотеку» щодо повідомлення іпотекодавця про конкретний спосіб задоволення вимог іпотекодаржателя шляхом укладення договору купівлі-продажу предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві не має наслідком настання нікчемності такого правочину та не є підставою, за умови дотримання інших вимог закону щодо такого виду правочину, для визнання такого договору недійсним, однак може бути підставою для відшкодування іпотекодавцю завданих збитків.

У разі направлення іпотекодержателем іпотекодавцю вимоги про усунення порушення основного зобов`язання відповідно до частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» з одночасним повідомленням про обраний спосіб задоволення вимог іпотекодержателя відповідно до частини першої статті 38 Закону України «Про іпотеку» (одним документом) слід виходити з пріоритету дотримання саме частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку».

Така правова позиція викладена у постанові ВП ВС від 29.09.2020 у справі № № 757/13243/17.

В межах розгляду даної справи суд встановив, що відповідно до свідоцтва про право власності № НОМЕР_1 від 16.04.2008, копія якого наявна в матеріалах справи, ОСОБА_1 належить право власності на І поверх нежитлової будівлі магазину, що складає 356,46 кв.м.

На підставі свідоцтва про право власності № НОМЕР_1 від 16.04.2008, виданого виконавчим комітетом Могилів-Подільської міської ради , згідно рішення № 124 від 15.04.2008, ОСОБА_1 є власником І поверху нежитлової будівлі магазину загальною площею 356,46 кв.м, розташованого по АДРЕСА_1 .

23.09.2008 року між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк» (далі банк), та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № МКМП-366, за умовами якого надано в кредит кошти у розмірі 100 000,00 доларів США під 19,50 % річних з кінцевим терміном погашення кредиту до 20.09.2018 року (далі кредитний договір).

З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, ОСОБА_1 на підставі договору іпотеки № МКМП-366/1, посвідченого 23.09.2008 року приватним нотаріусом Могилів-Подільського РНО Вінницької області, Павлюк Л.М., реєстровий номер 1931, в іпотеку банку було передано нерухоме майно І й поверх нежитлової будівлі магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 », загальною площею 356,46 кв.м, що знаходиться на АДРЕСА_1 ,.

14.12.2012 року між банком та ОСОБА_1 було укладено Додатковий договір № 2 до кредитного договору. 19.12.2012 року між банком та ОСОБА_1 було укладено Договір № 1 про внесення змін до договору іпотеки №МКМП-366/1 від 23.09.2008 (далі договір іпотеки), яким умови договору іпотеки викладено в новій редакції

Пунктами 13.3, 18.8.1, 18.8.2, 24 договору іпотеки визначено, що на підставах, передбачених чинним законодавством, на предмет іпотеки може бути звернене стягнення. Іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку, якщо в момент настання термінів виконання якого-небудь із зобов`язань, передбачених Кредитним договором, вони не будуть виконані. У випадку порушення Іпотекодавцем зобов`язань за цим договором Іпотекодержатель має право вимагати від Іпотекодавця дострокового виконання всіх зобов`язань за Кредитним договором, а в разі невиконання звернути стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється у випадках, передбачених п.п. 18.6, 18.8.1, 18.8.2, 18.9 цього договору, відповідно до розділу V Закону України «Про іпотеку» на підставі рішення суду, або на підставі виконавчого напису нотаріуса або згідно із застереженням про задоволення вимог Іпотекодержателя, що міститься в цьому договорі.

Отже, вказані пункти іпотечного договору містять відповідне застереження, яке прирівнюється до договору, згідно з яким іпотекодавець засвідчує, що він надає згоду на набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержателем за власним одноосібним письмовим рішенням.

При цьому умови договору іпотеки не визначають порядок направлення вимоги про усунення порушення основного зобов`язання.

Тому, зважаючи на викладене, суд приходить до висновку, що умови укладеного між позивачем та АТ КБ «Приватбанк» договору іпотеки та вимоги частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» пов`язували можливість задоволення вимог кредитора АТ КБ «Приватбанк» про звернення стягнення на предмет іпотеки з дотриманням банком процедури належного надсилання позивачу ОСОБА_1 вимоги про усунення порушення основного зобов`язання, яка має відповідати вимогам ст. 35 Закону України «Про іпотеку» та в порядку, встановленому вказаним законом.

Як вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 25.03.2024, поданої суду представником позивача, приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Завалієв А.А. 12.09.2016 здійснив реєстрацію права власності на належне позивачу майно, а саме на І поверх нежитлової будівлі магазину загальною площею 356,46 кв.м, розташованого на АДРЕСА_1 (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 31333763 від 12.09.2016) за Приватним акціонерним товариством комерційним банком «Приватбанк».

Підставою для прийняття такого рішення став договір іпотеки №МКМП-366/1 від 23.09.2008, посвідчений приватним нотаріусом Могилів-Подільського міського та районного нотаріального округу Павлюк Л.М. та зареєстрований в реєстрі за № 1931, повідомлення № 931 від 04.07.2016, видане ПАТ КБ «Приватбанк», квитанція на відправлення рекомендованого листа від 06.07.2016, рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення № 90 від 06.07.2016, видавник ДПА України у Миколаївській області. Вказані обставини також підтверджуються наданою на виконання ухвали суду про витребування доказів від 21.03.2025 копією реєстраційної справи на за реєстраційним номером 104 щодо рішення про реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер: 31333763 від 12.09.2016, прийняте приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А. відносно першого поверху нежитлової будівлі магазину, що розташована по АДРЕСА_1 .

Разом з тим, суд встановив, що повідомлення АТ КБ «Приватбанк» № 931 від 04.07.2016, що наявне в матеріалах реєстраційної справи, не відповідає вимогам ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку», а саме у повідомленні відсутній стислий зміст порушених зобов`язань та, вимога про виконання позивачем порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги.

При цьому зміст вказаного повідомлення містить повідомлення банком позивача про те, що він є боржником за кредитним договором та іпотекодавцем за договором іпотеки від 14.12.2012, повідомлення про те, що після спливу тридцятиденного строку з дня отримання повідомлення банком буде укладено договір купівлі-продажу предмету іпотеки сторонній особі, а також роз`яснено право позивача протягом вказаного строку висловити намір придбати предмет іпотеки та наслідки невикористання такого права.

З аналізу змісту повідомлення банку № 931 від 04.07.2016, норм ст. 35, 38 Закону України «Про іпотеку» та враховуючи правову позицію ВП ВС у справі № 757/13243/17, суд приходить до висновку, що вказане повідомлення відповідає вимогам ст. 38 Закону України «Про іпотеку» та за своїм змістом є повідомленням позивача (іпотекодавця) про намір відповідача АТ КБ «Приватбанк» (іпотекодержателя) задовольнити свої вимоги, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, проте не свідчить про виконання АТ КБ «Приватбанк» вимог ст. 35 Закону України «Про іпотеку».

За таких підстав суд погоджується з посиланнями представника позивача та приходить до висновку, що АТ КБ «Приватбанк» не набув права звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання.

Разом з тим, з огляду на вказану правову позицію ВП ВС, суд відхиляє доводи представника позивача як на підставу для задоволення позову на те, що у повідомленні № 931 від 04.07.2016 банком заявлено своє право про звернення стягнення на предмет іпотеки в порядку передбаченому ст. 37 Закону України «Про іпотеку», шляхом укладення договору купівлі-продажу предмета іпотеки, а не шляхом переходу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки, оскільки такі обставини, як вже вказувалось вище, відповідно до ч. 1 ст. 38 Закону України «Про іпотеку» є підставою для відповідальності іпотекодержателя перед іпотекодавцем за відшкодування завданих збитків та не є підставою для витребування майна на користь такої особи.

Так само суд відхиляє посилання представника позивача на те, що позивач не отримував вказане повідомлення банку № 931 від 04.07.2016 № 931, оскільки у повідомленні про вручення поштового відправлення від 06.07.2016 № 490 стоїть не його підпис з тих підстав, що такі посилання не доведені належними та допустимими доказами. При цьому наданий позивачем суду Висновок експерта Київської незалежної судово-експертної установи за результатами проведення почеркознавчої експертизи за заявою ОСОБА_1 від 17.03.2025 № 3525 не підтверджує такі твердження позивача, а містить висновок про неможливість встановити чи виконаний підпис від імені ОСОБА_1 , зображення якого міститься в графі «Підпис» у технічній копії рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення зокрема з трек-номером 490 із датою отримання 13.07.2016 ОСОБА_1 чи іншою особою. При цьому докази, що позивач отримав інші документи від банку, ніж вказане повідомлення № 931, суду надані не були.

Щодо звернення стягнення на предмет іпотеки без визначення вартості предмета іпотеки на підставі оцінки, визначеної на момент такого набуття.

Як вказував суд вище, підставою для прийняття рішення про державну реєстрацію права власності на спірне майно за АТ КБ «Приватбанк» став договір іпотеки №МКМП-366/1 від 23.09.2008, посвідчений приватним нотаріусом Могилів-Подільського міського та районного нотаріального округу Павлюк Л.М. та зареєстрований в реєстрі за № 1931, повідомлення № 931 від 04.07.2016, видане ПАТ КБ «Приватбанк», квитанція на відправлення рекомендованого листа від 06.07.2016, рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення № 90 від 06.07.2016, видавник ДПА України у Миколаївській області. Вказані обставини також підтверджуються наданою на виконання ухвали суду про витребування доказів від 21.03.2025 копією реєстраційної справи на за реєстраційним номером 104 щодо рішення про реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер: 31333763 від 12.09.2016, прийняте приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А. відносно першого поверху нежитлової будівлі магазину, що розташована по АДРЕСА_1 .

Отже, суд встановив, що під час державної реєстрації права власності на предмет іпотеки за банком, останній не надавав державному реєстратору оцінку вартості предмету іпотеки станом на момент набуття права власності на нього.

Вказану обставину не заперечував в судовому засіданні і представник АТ КБ «Приватбанк», зазначивши, що оцінка предмета іпотеки банком була проведена, проте закон не вимагав її подання державному реєстратору для державної реєстрації права власності.

Відповідно до статті 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя.

Отже, чинним законодавством передбачений порядок задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки як шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса (у примусовому порядку), так і позасудове (добровільне) врегулювання згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, зокрема й шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки.

Частиною першою статті 2 Закону України від 01 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон № 1952-IV) передбачено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Частиною першою статті 10 Закону № 1952-IV визначено, що державним реєстратором є, зокрема, нотаріус.

Відповідно до частини третьої статті 10 цього Закону державний реєстратор, зокрема, встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; перевіряє документи на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення; здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом.

Згідно з частиною першою статті 11 Закону № 1952-IV державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав.

За змістом частин другої, четвертої статті 18 Закону № 1952-IV перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам.

Згідно з пунктом 57 Порядку № 1127 (тут і далі - в редакції, чинній на момент реєстрації права власності майна за іпотекодержателем) для державної реєстрації права власності та інших речових прав на майно, яке набувається у зв`язку з виконанням умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення таких прав, також подається документ, що підтверджує наявність факту виконання відповідних умов правочину.

Відповідно до пункту 61 Порядку № 1127 для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

Отже, у пункті 61 Порядку № 1127 наведено перелік обов`язкових для подання документів та обставин, що мають бути ними підтверджені, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за договором, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя.

З огляду на викладене, Порядок № 1127 не передбачав, що звіт про оцінку предмета іпотеки входить до переліку документів, необхідних для подання державному реєстратору. Вимога щодо подання державному реєстратору такого звіту була доповнена до Порядку № 1127 лише 26 лютого 2020 року.

Втім, виходячи із принципу lex superior, «у разі суперечності застосовуються норми, що закріплюються в нормативно-правових актах, які мають більш високу юридичну силу», хоч Порядком № 1127 до 26 лютого 2020 року не було передбачено обов`язкового надання оцінки предмета іпотеки, проте така вимога містилася у частині третій статті 37 Закону України «Про іпотеку», що має вищу юридичну силу.

Зокрема, частиною третьою статті 37 Закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності.

Отже, іпотекодержатель, станом на момент виникнення спірних у цій справі правовідносин, не міг набути у власність предмет іпотеки без визначення вартості такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки, здійсненої суб`єктом оціночної діяльності.

Зазначене обґрунтовується, зокрема і тим, що згідно із другим реченням частини третьої статті 37 Закону України «Про іпотеку» у разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя.

Такий правовий висновок міститься у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.03.2024 у справі № 201/15228/17 (провадження № 14-183цс23).

У постановах від 23 січня 2019 року у справі № 306/1224/16-ц (провадження № 14-501цс18) та від 20 березня 2019 року у справі № 306/2053/16-ц (провадження № 14-22цс19) Велика Палата Верховного Суду також акцентувала увагу на тому, що ціна набуття права власності на предмет іпотеки є істотною обставиною, яка впливає на визначення правомірності державної реєстрації переходу права власності на іпотечне майно при позасудовому врегулюванні.

У зазначених постановах Велика Палата Верховного Суду однозначно сформулювала правові висновки щодо обов`язковості подання державному реєстратору документа про експертну оцінку предмета іпотеки для проведення державної реєстрації права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем.

Отже, в даному випадку АТ КБ «Приватбанк» були порушені вимоги законодавства при реалізації позасудової процедури звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме набуття у власність предмета іпотеки без визначення її вартості на підставі оцінки предмета іпотеки, здійсненої суб`єктом оціночної діяльності.

Проаналізувавши встановлені обставини справи та давши їм правову оцінку, суд дійшов висновку про те, що під час реалізації позасудової процедури звернення стягнення на предмет іпотеки та державної реєстрації права власності на І поверх нежитлової будівлі магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 », загальною площею 356,46 кв.м, що знаходиться на АДРЕСА_1 за АТ КБ «Приватбанк» на підставі застереження, що міститься в договорі іпотеки, було порушено зазначені вище норми законодавства, а саме вимоги ч. 1 ст. 35, ч. 3 ст. 37 Закону України «Про іпотеку».

Згідно з приписами частини першої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно, зокрема, вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України залежить від того, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом.

Оскільки встановлені судом обставини свідчать про те, що вибуття спірного майна з власності позивача відбулось без його волі, а також зважаючи на те, що таке вибуття відбулось з порушенням норм законодавства, то встановлення такого факту достатньо, щоб у позивача виникли правові підстави для витребування майна, яке було предметом іпотеки в порядку ст. 388 ЦК України.

Разом з тим, зважаючи на наявність підстав, встановлених судом вище, для задоволення позову, суд враховує заяву представника відповідача Роя В.Л. про застосування позовної давності до вирішення спору, та приходить до висновку про відмову у задоволення позову на підставі ч. 4 ст. 267 ЦК України з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи представник відповідача у своїх заявах від 07.08.2025 та від 03.10.2025 просить застосувати до вирішення спору наслідки спливу позовної давності, передбачені ч. 4 ст. 267 ЦК України та відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування заяв представник відповідача фактично посилається на те, що ОСОБА_1 вже звертався раніше за захистом свого права власності на спірне майно до Могилів-Подільського міськрайонного суду з позовом до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - приватний нотаріус Чернігівського Документ сформований в системі «Електронний суд» 07.08.2025 3 міського нотаріального округу Завалієв Артем Анатолійович про визнання протиправним та скасування рішення рішення приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Завалієва А.А. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 31333763 від 08.09.2016 р. (справа № 138/28/20). Рішенням Могилів-Подільського районного суду від від 21 жовтня 2020 року в справі № 138/28/20 у позові ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Завалієв Артем Анатолійович про визнання протиправним та скасування рішення, відмовлено. Рішення набрало законної сили 14.01.2021 р., апеляційна та касаційна скарги ОСОБА_1 залишені без задоволення. Вінницький апеляційний суд у постанові від 14.01.2021 р. в цій справі зазначив, що вирішуючи спір, суд першої інстанції, належним чином дослідивши та оцінивши матеріали справи, врахувавши наведені вище норми права, встановивши, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази того, що позивач не міг дізнатись про порушення свого права починаючи з 12.09.2016 і звернутись за його захистом до суду в межах трирічного строку, дійшов вірного висновку про відмову в задоволенні позову у зв`язку з пропуском строку позовної давності. Верховний Суд у постанові від 25 квітня 2022 року в справі № 138/28/20, залишаючи касаційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, вказав, що суди вірно встановили, що початком перебігу строку позовної давності є 12 вересня 2016 року. Таким чином, рішенням суду, що набрало законної сили, встановлено, що перебіг строку позовної давності щодо вимог ОСОБА_1 про захист права власності на І поверх нежитлової будівлі магазину, загальною площею 356,46 кв.м, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , розпочався 12.09.2016 р. В той же час позов ОСОБА_1 до АТ КБ Приватбанк, ТОВ КД Вацак про витребування спірного нерухомого майна датовано 13.09.2024 р., що свідчить про пропуск позовної давності та наявність підстав для її застосування до цих вимог

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного правова або інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього кодексу (частина перша статті 259 ЦК України).

Згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до даної норми закону при вирішенні питання про застосування наслідків спливу позовної давності суд враховує правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.11.2019 у справі № 914/3224/16.

Так, Велика Палата Верховного Суду вказала, якщо позовні вимоги судом визнано обґрунтованими, а стороною у справі заявлено про сплив позовної давності, суд зобов`язаний застосувати до спірних правовідносин положення статті 267 ЦК України і вирішити питання про наслідки такого спливу (тобто або відмовити в позові у зв`язку зі спливом позовної давності, або за наявності поважних причин її пропущення - захистити порушене право, але в будь-якому разі вирішити спір з посиланням на зазначену норму).

Для визначення моменту виникнення права на позов важливими є як об`єктивні (сам факт порушення права), так і суб`єктивні (особа довідалася або повинна була довідатись про це порушення) чинники.

Аналіз стану поінформованості особи, вираженого дієсловами «довідалася» та «могла довідатися» у статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.

Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше.

Пункт 5 частини 1 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлює відкритість та доступність відомостей Державного реєстру прав.

Як вбачається з копії Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна рішення про державну реєстрацію права власності на предмет іпотеки за АТ КБ «Приватбанк» прийняте державним реєстратором приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А. 12.09.2016.

У постанові від 26.11.2019 у справі № 914/3224/16 з метою забезпечення єдності судової практики Велика Палата Верховного Суду відступила від висновків, висловлених у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 16 серпня 2018 року у справі № 711/802/17 та від 6 червня 2018 року у справі № 520/14722/16-ц, згідно з якими початок перебігу строків позовної давності за вимогами про витребування майна в порядку статті 388 ЦК України відліковувався з моменту набуття добросовісним набувачем права власності на майно, а не з моменту, коли особа дізналася про вибуття свого майна до іншої особи, яка згодом його відчужила добросовісному набувачу.

Отже, Велика Палата Верховного Суду у вказаній постанові сформувала висновок, що право власності вважається порушеним в момент вибуття майна у володіння іншої особи, а не з моменту, коли особа дізналася про вибуття свого майна до іншої особи, яка згодом його відчужила добросовісному набувачу.

Відтак, в даній справі суд вважає, що початок перебігу позовної давності для даного позову, поданого на захист порушеного права позивача, пов`язується з моментом, коли останній довідався або міг довідатися про порушення своїх прав, а саме про факт вибуття з його власності спірного майна у володіння АТ КБ «Приватбанк».

Зважаючи на викладену вище норми Цивільного кодексу України та висновки Великої Палати Верховного Суду, суд зважаючи на презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, відкритість доступу до інформації, що міститься у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, приходить до висновку, що позивач про порушення своїх прав міг дізнатись, починаючи з 12.09.2016. Відтак, зважаючи на положення ст. 253-259 ЦК України, останнім днем звернення позивача до суду з даним позовом було 13.09.2019.

При цьому в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази того, що позивач не міг дізнатись про порушення свого права до вказаної дати і звернутись за його захистом до суду. Такі докази, в порушення вимог ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, не були надані позивачем і під час розгляду справи. Так само не містять матеріали справи і доказів поважності причин пропуску позивачем строку звернення до суду з даним позовом.

Суд також погоджується з посиланням представника ОСОБА_3 на те, що така обставина як дата, з якої позивач міг дізнатись про порушення свого права 12.09.2016, встановлена й судами під час розгляду справи № 138/28/20 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Завалієв Артем Анатолійович про визнання протиправним та скасування рішення.

Одночасно суд відхиляє посилання представника позивача на відсутність підстав для застосування наслідків пропуску позивачем строків позовної давності через специфіку правовідносин, що виникла між банком та позивачем, яка свідчить про триваюче порушення прав позивача (з посиланням на висновки ВП ВС у постанові від 05.07.2023 у справі № 904/8884/21), з тих підстав, що правовідносини, що були предметом дослідження ВП ВС у справі № 904/8884/21 (про визнання укладеною додаткової угоди до договору оренди землі) не є тотожними правовідносинам, що є предметом дослідження у даній справі про витребування майна, а тому висновки ВП ВС, викладені у постанові від 05.07.2023 у справі № 904/8884/21 не можуть бути застосовані в межах цієї справи. В той же час правовідносини, що були предметом дослідження ВП ВС у справі № 914/3224/16 (про витребування майна на підставі положень ст. 388 ЦК України) свідчать про тотожність правовідносинам у даній справі.

За таких підстав суд приходить до висновку про відмову у позові на підставі ч. 4 ст. 267 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір у сумі 15140,00 грн. слід покласти на позивача.

На підставі ч. 9 ст. 158 ЦПК України підлягають скасуванню заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 24.12.2024 у виді заборони державним реєстраторам прав на нерухоме майно та всім органам, уповноваженим на проведення державної реєстрації (в тому числі територіальним органам Міністерства юстиції України, виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, акредитованим суб`єктам, нотаріусам, іншим особам та органам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень») вчиняти реєстраційні дії щодо реєстрації права власності та інших речових прав щодо нерухомого майна - І поверху нежитлової будівлі магазину (нежитлову будівлю) загальною площею 356,46 кв.м, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , яке зареєстроване на праві власності за Товариством з обмеженою відповідальністю «Кондитерський дім «Вацак» ().

Керуючись ч. 1, 35, ч. 3 ст. 37 Закону України «Про іпотеку», 256, 257, 267, 321, 388 ЦК України, ст. 2, 5, 10-13, 76-81, 89, 141, 158 ч. 9, 259, 263-265 ЦПК України суд,-

ВИРІШИВ:

У позові ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Кондитерський дім «Вацак», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Завалієв Артем Анатолійович про витребування майна - відмовити.

Судовий збір у сумі 15140 (п`ятнадцять тисяч сто сорок) грн. 00 коп. покласти на позивача ОСОБА_1 .

Скасувати заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 24.12.2024 у виді заборони державним реєстраторам прав на нерухоме майно та всім органам, уповноваженим на проведення державної реєстрації (в тому числі територіальним органам Міністерства юстиції України, виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, акредитованим суб`єктам, нотаріусам, іншим особам та органам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень») вчиняти реєстраційні дії щодо реєстрації права власності та інших речових прав щодо нерухомого майна - І поверху нежитлової будівлі магазину (нежитлову будівлю) загальною площею 356,46 кв.м, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , яке зареєстроване на праві власності за Товариством з обмеженою відповідальністю «Кондитерський дім «Вацак» ().

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Вінницького апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Представник позивача: адвокат Морозов Олексій Вікторович, адреса: вул. Фонтанська дорога, 11, офіс 515, м. Одеса, 65059.

Відповідач: Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», місцезнаходження: вул. Грушевського, 1Д, м. Київ, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 14360570.

Представник відповідача: Рой Володимир Леонідович, адреса: АДРЕСА_3 .

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Кондитерський дім «Вацак», місцезнаходження: вул. Вірменська, 12, м. Могилів-Подільський, Вінницька область, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 14360570.

Представник відповідача: Твердохліб Валерій Володимирович, адреса: вул. Вірменська, 12, м. Могилів-Подільський, Вінницька область, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .

Представник відповідача: адвокат Гриньков Євген Віталійович, адреса для листування: вул. Стависька, 4, а/с 24, м. Могилів-Подільський, Вінницька область.

Третя особа: приватний нотаріус Завалієв Артем Анатолійович, адреса: вул. Володимирська, 19, прим. з № 1 по № 10 (групи прим. № 19) (в літ. А), м. Київ, 01001.

Суддя Т.Ю. Холодова