Справа № 536/1325/25
провадження № 2/527/927/25
УХВАЛА

01 грудня 2025 року м. Глобине

Суддя Глобинського районного суду Полтавської області Левицька Т.В., вирішуючи питання про відкриття провадження у справі за позовом Градизької селищної ради Кременчуцького району Полтавської області до виконавчого комітету Чутівської селищної ради Кременчуцького району Полтавської області, ОСОБА_1 , з залученням третьої особи фермерського господарства «Аметист Агро», про визнання протиправним та скасування рішення, скасування державної реєстрації,-

встановив:

24 червня 2025 року позивач звернувся до суду з позовом до виконавчого комітету Чутівської селищної ради Кременчуцького району Полтавської області, ОСОБА_1 , з залученням третьої особи фермерського господарства «Аметист Агро», про визнання протиправним та скасування рішення, скасування державної реєстрації.

Справа перебувала в провадженні судді Фіцай О.Л. відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями від 24.06.2025 року (а.с.36).

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 28.11.2025 року, в зв`язку з відрядженням судді Глобинського районного суду Полтавської області Фіцай О.Л. до Солом`янського районного суду м. Києва, визначено головуючого у справі суддю Левицьку Т.В.

Згідно положень ч. 12 ст. 33 ЦПК України, у разі зміни складу суду на стадії підготовчого провадження розгляд справи починається спочатку, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.

Як вбачається з резолютивної частини позовної заяви, позивач прохає: - визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора виконавчого комітету Чутівської селищної ради Гаєвської І.В., індексний номер 71044110 від 09.01.2024 року про державну реєстрацію права оренди за ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 20,00 га, кадастровий номер :00:004:0096, за договором оренди землі від 01.11.2012 року ( номер запису про інше речове право 53231753 від 05.01.2024 року); - скасувати в Державному реєстрі речових прав на нарухоме майно запис № 53231753 від 05.01.2024 року про державну реєстрацію права оренди за ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 20,00 га, кадастровий номер :00:004:0096, за договором оренди землі від 01.11.2012 року; - стягнути з відповідачів судові витрати по справі.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступного висновку.

Статтею 124 Конституції України визначено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року (далі - Конвенція), яка набрала чинності для України з 11.09.1997 року та згідно зі статтею 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, можуть бути суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Згідно із частиною першою статті 15 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а за частиною першою статті 16 цього Кодексу кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права або інтересу.

Отже, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін зазвичай є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства, а предметом позову є цивільні права, які, на думку позивача, є порушеними, оспореними чи невизнаними.

Так, за правилами, встановленими ч.1 ст.19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Справи, що відносяться до юрисдикції господарських судів, визначено статтею 20 ГПК України, за змістом пунктів 3, 4, 15 частини першої якої господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності, та інші справи у визначених законом випадках, зокрема справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, у тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів; справи у спорах, що виникають з правочинів щодо акцій, часток, паїв, інших корпоративних прав в юридичній особі, крім правочинів у сімейних та спадкових правовідносинах; й інші справи у спорах між суб`єктами господарювання.

Статтею 20 (п.п.1,6 ч. 1) ГПК України встановлені особливості предметної та суб`єктної юрисдикції господарських судів, якими уточнено коло спорів, що розглядаються господарськими судами, та встановлено, що господарські суди розглядають справи у спорах, які виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності, та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем; а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи підприємці; справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи підприємці.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про фермерське господарство» фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, здійснювати її переробку та реалізацію з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм у власність та/або користування, у тому числі в оренду, для ведення фермерського господарства, товарного сільськогосподарського виробництва, особистого селянського господарства, відповідно до закону.

Згідно з частиною третьою статті 7 Закону України «Про фермерське господарство» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, земельні ділянки для ведення фермерського господарства передаються громадянам України у власність і надаються в оренду із земель державної або комунальної власності.

За змістом статті 31 Земельного кодексу України, статті 12 Закону України «Про фермерське господарство» землі фермерського господарства можуть складатися із: а) земельної ділянки, що належить на праві власності фермерському господарству як юридичній особі; б) земельних ділянок, що належать громадянам - членам фермерського господарства на праві приватної власності; в) земельної ділянки, що використовується фермерським господарством на умовах оренди.

Таким чином земельна ділянка, що надається для ведення фермерського господарства, є основною та необхідною умовою для здійснення фермерським господарством господарської діяльності у сфері товарного сільськогосподарського виробництва.

Як вбачається з матеріалів справи, 01.11.2012 року між Глобинською районною державною адміністрацією та орендарем ОСОБА_1 укладено договір оренди землі, зареєстрований 09.01.2024 року.

Відповідно до п.п. 1.1, 2.1 Договору, предметом договору є земельна ділянка сільськогосподарського призначення (для ведення фермерського господарства) загальною площею 20,0 га, яка знаходиться на території Погребівської сільської ради.

В позовній заяві позивачем також зазначено, що земельна ділянка з кадастровим номером :00:004:0096 площею 20,0 га є землями сільськогосподарського призначення для ведення фермерського господарства (01.02).

Відповідно до частини 4 статті 263 Цивільного процесуального кодексу України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові від 30 січня 2019 року у справі №755/10947/17-ц Велика Палата Верховного Суду зауважила, що суди під час вирішення аналогічних спорів мають враховувати саме останній висновок Великої Палати Верховного Суду.

Так, з метою забезпечення єдності та сталості судової практики Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 жовтня 2022 року у справі № 922/1830/19 зазначила, що спори щодо користування землями фермерського господарства, у тому числі з центральним органом виконавчої влади, який реалізує політику у сфері земельних відносин, з іншими юридичними особами, мають розглядатися господарськими судами незалежно від того, чи отримувала фізична особа раніше земельну ділянку для створення фермерського господарства і того, чи створила вона це фермерське господарство.

Таким чином, вирішальним при розмежуванні юрисдикції спорів вказаної категорії є цільове призначення земельної ділянки.

Крім того, суд враховує, що згідно матеріалів справи, ОСОБА_1 є засновником та керівником ФГ «Погреби Агро» і саме вказане господарство, згідно податкових декларацій з плати за землю, сплачує орендну плату за користування земельною ділянкою з кадастровим номером :00:004:0096.

Ураховуючи, що у цій справі спір виник щодо користування землями фермерського господарства, цей спір підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

Згідно з вимогами п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи вищенаведене, суддя приходить до переконання, що у відкритті провадження у справі слід відмови, з підстав передбачених п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України.

Керуючись статтями 186, 260, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суддя,

ПОСТАНОВИВ:

У відкритті провадження за позовом Градизької селищної ради Кременчуцького району Полтавської області до виконавчого комітету Чутівської селищної ради Кременчуцького району Полтавської області, ОСОБА_1 , з залученням третьої особи фермерського господарства «Аметист Агро», про визнання протиправним та скасування рішення, скасування державної реєстрації відмовити.

Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Апеляційна скарга подається до Полтавського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена в день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Т. В. Левицька