Справа № 455/1453/20 Головуючий у 1 інстанції: Пошивак Ю.П.
Провадження № 22-ц/811/3352/25 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2025 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Копняк С. М.,

суддів: Бойко С. М., Ніткевича А. В.,

секретар судового засідання Цьона С. Ю.,

з участю боржника ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу Дрогобицького відділу державної виконавчої служби у Дрогобицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на ухвалу Старосамбірського районного суду Львівської області від 18 вересня 2025 року (повний текст ухвали складено 19 вересня 2025 року), у справі за скаргою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Дрогобицький відділ державної виконавчої служби у Дрогобицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, ОСОБА_2 , на дії державного виконавця,

ВСТАНОВИВ:

у серпні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою в якій просив:

- визнати неправомірними дії державного виконавця Дрогобицького відділу державної виконавчої служби у Дрогобицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Коблів Марти Олегівни при винесенні постанови про накладення штрафу від 25 липня 2025 року у виконавчому провадженні № 64676048;

- скасувати постанову державного виконавця Дрогобицького відділу державної виконавчої служби у Дрогобицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Коблів Марти Олегівни про накладення штрафу від 25 липня 2025 року у виконавчому провадженні № 64676048.

Скарга обґрунтована тим, що на виконанні Дрогобицького відділу державної виконавчої служби у Дрогобицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебуває виконавче провадження № 64676048 з примусового виконання судового наказу № 455/1453/20 виданого 07 грудня 2020 року Старосамбірським районним судом Львівської області про стягнення зі скажника на користь ОСОБА_2 аліментів у розмірі із всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 18 листопада 2020 року і до досягнення дитиною повноліття. В ході виконання вищевказаного судового наказу, 09 липня 2025 року виконавцем було винесено постанову про арешт його коштів у зв`язку із наявністю заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за 3 місяці. Сума заборгованості станом на 09 липня 2025 року становила 276 552 грн 16 коп. Станом на 17 липня 2025 року заборгованість зі сплати аліментів була відсутня, що підтверджується постановою виконавця про зняття арешту з його коштів. Водночас вже за кілька днів, а саме 25 липня 2025 року, на нього було накладено штраф у розмірі 50 % суми заборгованості, а саме в розмірі 125 705 грн 52 коп. В обґрунтування своїх дій виконавець вказав , що з дня пред`явлення виконавчого документа до виконання у нього станом на 30 червня 2025 року утворилася заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 251 411 грн 05 коп. Виконавець не врахував, що станом на 25 липня 2025 року, тобто на момент винесення постанови, жодної заборгованості не існувало.

Ухвалою Старосамбірського районного суду Львівської області від 18 вересня 2025 року скаргу ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Дрогобицький відділ державної виконавчої служби у Дрогобицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, ОСОБА_2 , на дії державного виконавця задоволено частково.

Визнано неправомірними дії державного виконавця Дрогобицького відділу державної виконавчої служби у Дрогобицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Коблів Марти Олегівни при винесенні постанови про накладення штрафу від 25 липня 2025 року у виконавчому провадженні № 64676048.

Скасовано постанову державного виконавця Дрогобицького відділу державної виконавчої служби у Дрогобицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Коблів Марти Олегівни про накладення штрафу на користь стягувача у розмірі 50% суми заборгованості зі сплати аліментів, що складає 125 705 грн 52 коп. від 25 липня 2025 року у виконавчому провадженні № 64676048.

В задоволенні решти вимог скарги відмовлено.

Ухвалу суду оскаржив Дрогобицький відділ державної виконавчої служби у Дрогобицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, подавши в жовтні 2025 року апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Старосамбірського районного суду Львівської області від 18 вересня 2025 року та відмовити в задоволенні скарги в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції постановляючи ухвалу про задоволення скарги не врахував того, що постанова про накладення (стягнення) штрафу під час виконання виконавчого документа про стягнення аліментів виноситься після погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі. Враховуючи, що станом на 30 червня 2025 року у боржника утворилась заборгованість зі сплати аліментів в сумі 251 411 грн 05 коп., яка була погашена боржником 09 липня 2025 року та перерахована стягувачу 17 липня 2025 року, одночасно державним виконавцем винесено постанову про зняття арешту з коштів боржника, постанова про накладення штрафу, винесена державним виконавцем 25 липня 2025 року у відповідності до положень Закону України «Про виконавче провадження» та у розмірі, який відповідає сукупному розміру заборгованості зі сплати аліментів за три роки.

У листопаді 2025 року від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому міститься прохання апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу районного суду без змін, такий мотивований законністю та обґрунтованістю оскарженої ухвали.

Відзив на апеляційну скаргу від інших учасників справи не надходив, що згідно з частиною третьою статті 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду судового рішення суду першої інстанції.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення боржника, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

До такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з такого.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що Старосамбірським районним судом Львівської області 07 грудня 2020 року видано судовий наказ по справі № 455/1453/20 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісячно у розмірі всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 18 листопада 2020 року і до досягнення дитиною повноліття.

Постановою державного виконавця Дрогобицького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) від 04 березня 2021 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання вищевказаного виконавчого документа судового наказу та присвоєно номер в АСВП № 64676048.

09 липня 2025 року державним виконавцем Коблів М. О. Дрогобицького відділу державної виконавчої служби у Дрогобицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції у виконавчому провадженні № 64676048 винесено постанову про арешт коштів боржника, мотивуючи її тим, що у боржника наявна заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за 3 місяці. Сума звернення стягнення становить 276 552 грн 16 коп.

Цей же ж державний виконавець 17 липня 2025 року своєю постановою знімає арешт з коштів, встановивши, що заборгованість зі сплати аліментів погашено в повному обсязі.

Однак, вже 25 липня 2025 року знову ж таки державний виконавець Коблів М. О. виносить постанову (оскаржувана постанова) про накладення штрафу на ОСОБА_1 у розмірі 50 % суми заборгованості зі сплати аліментів, що складає 125 705 грн 52 коп. З мотивів утворення у ОСОБА_1 станом на 30 червня 2025 року заборгованості зі сплати аліментів 251 411 грн 05 коп., сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки.

Цього ж дня, 25 липня 2025 року виконавцем Коблів М. О. накладено арешт на кошти боржника на суму штрафу.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Статтею 18 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі №638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19)).

За змістом статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника) (частина третя статті 451 ЦПК України).

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги (частина третя статті 451 ЦПК України).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавець провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною першою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом (пункт 16 частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження»)

Порядок стягнення аліментів визначений статтею 71 цього Закону.

Згідно з частинами першою і третьою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» порядок стягнення аліментів визначається законом. Визначення суми заборгованості зі сплати аліментів, присуджених як частки від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому СК України.

Відповідно до частини 14 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за один рік, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 20 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів. За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за два роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 30 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів. За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 50 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів. У подальшому постанова про накладення штрафу у розмірі, визначеному абзацом першим цієї частини, виноситься виконавцем у разі збільшення розміру заборгованості боржника на суму, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за один рік. Суми штрафів, передбачених цією частиною, стягуються з боржника у порядку, передбаченому цим Законом, і перераховуються стягувачу.

Частиною четвертою статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що строк обчислення заборгованості зі сплати аліментів для застосування заходів, передбачених пунктами 14 частини дев`ятої, частиною чотирнадцятою статті 71 цього Закону, обчислюється дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання».

Тобто зазначені норми права містить вказівку на суму заборгованості, за якої виникають підстави для накладення штрафу на боржника, а не на період її виникнення. При цьому, дата виникнення заборгованості зі сплати аліментів не впливає на можливість застосування штрафу до боржника.

У пункті 8 глави XVI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02 квітня 2012 року за № 489/20802, визначено, що виконавець накладає на боржника штраф у розмірі та у випадках, визначених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «про виконавче провадження». Постанова про накладення штрафу оформлюється відповідно до вимог пункту 7 розділу І цієї Інструкції та містить відомості про розмір заборгованості, яка утворилася з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання, та суму штрафу. Постанова про накладення штрафу не пізніше наступного робочого дня після її винесення надсилається сторонам виконавчого провадження. Суми штрафів стягуються виконавцем з боржника після погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі. Якщо після закінчення виконавчого провадження з виконання рішення про стягнення аліментів з підстав, передбачених пунктами 7, 9 статті 39 Закону, суми штрафів не стягнуто, постанова про накладення штрафу не пізніше наступного робочого дня з дня закінчення виконавчого провадження реєструється в автоматизованій системі виконавчого провадження як виконавчий документ та підлягає виконанню в порядку, передбаченому Законом та цією Інструкцією.

Аналіз змісту цієї норми свідчить, що нею не визначено послідовність дій виконавця під час виконання виконавчого документа про стягнення аліментів в частині того, що постанова про накладення штрафу виноситься саме після погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі, як помилково вважає орган виконавчої служби, зазначаючи про це у поданій ним апеляційній скарзі, адже цими положеннями унормовано порядок проведення виконання постанови про накладення штрафу, яка якраз і виконується після погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі, а не виноситься після цього.

У постанові Верховного Суду від 13 березня 2024 року в справі №569/17794/22 (провадження № 61-8856св23) вказано, що визначальним для вирішення справи щодо наявності чи відсутності підстав для винесення постанови про накладення штрафу на підставі положень статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» є встановлення наявності такої заборгованості саме на час винесення постанови про накладення штрафу та її сума, з якою пов`язано подальше визначення розміру штрафу.

Подібна за своїм змістом правова позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року в справі №2610/27695/2012 (провадження № 14-37цс21).

Встановивши, що на час винесення оскаржуваної постанови державного виконавця у ОСОБА_1 була відсутня заборгованість зі сплати аліментів (у зв`язку із її стягнення виконавцем в примусовому порядку та перерахування в повному обсязі стягувачу), яка би перевищувала суму відповідних платежів за три роки, що підтверджується матеріалами виконавчого провадження, доданими до матеріалів справи, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для скасування оскарженої постанови про накладення штрафу та визнання неправомірними дій виконавця щодо її винесення.

Подібний за змістом висновок викладений у постанові Верховного Суду від 04 грудня 2023 року в справі № 521/10385/22 (провадження № 61-16786ск23).

Пунктом 1 частини першої статті 374 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції дотримавшись норм матеріального та процесуального права, повно і всебічно з`ясувавши всі дійсні обставини спору сторін, вирішив дану справу згідно із законом і підстави для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, відсутні. Враховуючи викладене, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржену ухвалу - без змін.

Відповідно до статті 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначаються, зокрема, новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали суду першої інстанції без змін, а відповідно до положень пункту 19 частини другої статті 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір не справляється за подання апеляційної та касаційної скарг на ухвалу суду, постановлену за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, або приватного виконавця під час виконання судового рішення, підстави вирішення питання нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, відсутні.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 375, 382 - 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

апеляційну скаргу Дрогобицького відділу державної виконавчої служби у Дрогобицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції залишити без задоволення.

Ухвалу Старосамбірського районного суду Львівської області від 18 вересня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий С.М. Копняк

Судді: С.М. Бойко

А.В. Ніткевич