НОВОМИКОЛАЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

26 листопада 2025 рокуСправа № 322/2137/24

Новомиколаївський районний суд Запорізької області у складі головуючого судді Гасанбекова С.С. розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу

за позовом:ОСОБА_1
до:Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк»
про:стягнення безпідставно набутих коштів в порядку захисту прав споживачів.

10 грудня 2024 року до Новомиколаївського районного суду Запорізької області надійшов вищезазначений цивільний позов, в якому позивач просить суд:

- стягнути з Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 кошти в сумі 97 033,24 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив наступне.

У ОСОБА_1 в АТ КБ «ПриватБанк» відкриті карткові рахунки фізичної особи, в тому числі картковий рахунок НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ). На вказану картку ОСОБА_1 у 2017 році отримав від АТ КБ «ПриватБанк» позику в сумі 50000грн. Вивченням виписки по витратам по вищевказаній картці/рахунку НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) і додатковим рахункам договору SAMDN3739 від 02.08.2013 за період з 01.08.2018 по 28.08.2024 №QIPFFGCGJA8QLH4P від 28.08.2024, встановлено що з боку банку відбувалось неодноразове списання відсотків за використання кредитного ліміту та двічі було списано штраф за прострочку, на загальну суму 97033,24 грн. Разом з тим, ОСОБА_1 не укладалось з АТ КБ «ПриватБанк» письмового кредитного договору, яким би визначалась відсотки за користування кредитними коштами, пеня та штрафи за несвоєчасне погашення кредиту. Таким чином, позивач вважає, що грошові кошти в сумі 97033,24 грн. АТ КБ «ПриватБанк» отримало без достатньої правової підстави. Окрім вказаних відсотків та штрафів банком списувались з інших рахунків позивача грошові кошти, внаслідок чого тіло кредиту було зменшено з 50000 грн. до 20903,87 грн. станом на 04.12.2024, що підтверджується довідкою про заборгованість №BPBGGCOTH04QR5R9 від 04.12.2024, грошові кошти списані банком в рахунок погашення тіла кредиту не є предметом розгляду даної цивільної справи. В зв`язку з викладеним ОСОБА_1 направив до банку заяву №137/28/01 від 28.08.2024 про повернення безпідставно отриманих грошових коштів в сумі 97033,24 грн. на банківський рахунок ОСОБА_1 в АТ «Ощадбанк». Листом №20.1.0.0.0/7- 240903/65629 від 30.09.2024 АТ КБ «ПриватБанк» відмовив у поверненні коштів, пославшись та те, що позивачем та АТ КБ «ПриватБанк» укладений договір про надання банківських послуг SAMDN3739 від 02.08.2013 (далі Договір). Згідно з умовами Договору позивач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку «Універсальна Gold» зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом. Також, відповідач послався на п. 2.1.1.2.1 Умов і правил надання банківських послуг (далі Умови), що розміщені на офіційному сайті https://privatbank.ua/terms/ у мережі Інтернет. У заяві (анкеті заяві) ОСОБА_1 від 02.08.2013, яка перебуває у відповідача та на яку він посилається, процентна ставка не зазначена, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. За таких обставин відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати відсотків за користування кредитними коштами, неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми.

Виходячи з наведеного, позивач просив задовольнити позов.

Ухвалою суду від 13.12.2024, було відкрито провадження у справі, встановлено строки для подання відзиву, відповіді на відзив і заперечень та вирішено провести розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідач у встановлений судом строк подав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позову, посилаючись таке.

З наданої позивачем виписки вбачається, що з 01.08.2018 по 01.08.2020 банком нараховувалася відсотки за процентною ставкою за користування кредитом у розмірі 3,5% в місяць 42% річних, а з 01.08.2020 по 01.08.2024 за ставкою 3,4% в місяць 40,8% річних. Між сторонами письмово була погоджена сплата процентів, що підтверджується наступними анкетами-заявами: 02.09.2019 ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, а також заяву про приєднання до Умов та Правил надання послуг. У цій Заяві від 02.09.2019 між позивачем та банком погоджені всі умови кредитування, а саме: в пункті 1.3 зазначена процентна ставка за користування кредитом у розмірі 42% річних для карт Універсальна Gold і 43,2% для карт Універсальна. 22.01.2021 ОСОБА_1 підписав заяву про приєднання до Умов та Правил надання послуг, у якій були погоджені всі умови кредитування, зокрема, в пункті 1.3 зазначена процентна ставка за користування кредитом у розмірі 42,0% для карт Універсальна та 40,8 % для карт Універсальна Gold. 27.04.2023 ОСОБА_1 підписав заяву про приєднання до Умов та Правил надання послуг, у якій були погоджені всі умови кредитування, зокрема, в пункті 9.3 зазначена процентна ставка за користування кредитом у розмірі 42,0 % для карт Універсальна та 40,8% для карт Універсальна Gold. Постійна сплата ОСОБА_1 на користь банка нарахованих процентів за користування кредитним лімітом свідчить про прийняття позивачем вищевказаних умов кредитування в порядку ч. 2 ст. 642 ЦК України якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції.

Також, відповідач вважає, що позивачем було обрано неналежний спосіб захисту його права оскільки у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов`язання повернути майно потерпілому.

Крім зазначеного, відповідач просив застосувати наслідки пропуску позивачем строку позовної давності, а у випадку задоволення позову, зазначити у резолютивній частині рішення про те, що сума коштів, яка підлягає стягненню з відповідача, зазначена без відрахування податків і зборів, які підлягатимуть у подальшому утриманню в установленому законом порядку.

Позивач подав відповідь на відзив, в якій зазначив про необґрунтованість доводів відповідача, посилаючись на таке.

Позивач стверджує, що не сплачував ніяких процентів, ці проценти Банк самовільно списував з карткового рахунку споживача, що підтверджується долученою до позовної заяви Випискою по витратам картці/рахунку НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) і додатковим рахункам договору SAMDN3739 від 02.08.2013 за період з 01.08.2018 по 28.08.2024.

На думку позивача, надані відповідачем до відзиву на позовну заяву електронні документи анкета за 2019 рік та три заяви за 2019, 2021 та 2023 роки не відповідають жодному з критеріїв, зазначених в Законі України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», а відтак вони не мають юридичної сили.

Клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін учасники справи на заявили.

Згідно з ч. 2 ст. 279 ЦПК України розгляд справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження починається через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

За змістом ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Виходячи з наведених норм ЦПК України, враховуючи відсутність будь-яких клопотань сторін, судом вирішено продовжити розгляд даної справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без проведення судового засідання.

Суд, розглянувши матеріали та з`ясувавши обставини цивільної справи, дослідивши наявні в справі докази в їх сукупності,

встановив:

09.01.2013 між сторонами було укладено договір про надання банківських послуг, що складається із заяви, пам`ятки клієнта, Умов та Правил надання банківських послуг, а також Тарифів, що підтверджується анкетою-заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку від 09.01.2013.

Анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку від 09.01.2013 не містить умов щодо процентів за кредитом та неустойки, водночас пам`ятки клієнта, Умов та Правил надання банківських послуг, а також Тарифів, підписаних позивачем, відповідач суду не надав.

02.08.2013 між сторонами було укладено договір № SAMDN3739, що не заперечується сторонами, водночас умови цього договору суду не були надані, у зв`язку з тим, що анкета-заява/договір від 02.08.2013 не зберігся в архіві банка, про що відповідачем зазначено у відзиві.

02.09.2019 між сторонами було укладено договір про надання банківських послуг, що складається із анкети-заяви та Умов та Правил надання банківських послуг, що підтверджується анкетою-заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку від 02.09.2019.

Анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку від 02.09.2019 не містить умов щодо процентів за кредитом та неустойки, водночас Умов та Правил надання банківських послуг, підписаних позивачем, відповідач суду не надав. Додана до відзиву «Заява про приєднання до Умов та Правил надання послуг вересень 2019.pdf», в якій зазначено, що позивач приєднується до розділів «Загальні положення», «Кредитні картки», «Оплата частинами та Миттєва розстрочка» Умов та Правил надання банківських послуг Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» (далі Договір), що розміщені в мережі Інтернет за адресою https://privatbank.ua/terms, в редакції, затвердженій Протоколом засідання Правління Банку №8 від 19.02.2019, не містить дати її підписання позивачем, а відтак не може бути визнана частиною договору про надання банківських послуг від 02.09.2019.

22.01.2021 між сторонами було укладено договір банківського рахунка, що складається із заяви, Умов та Правил надання банківських послуг Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк», що розміщені в мережі Інтернет за адресою https://privatbank.ua/terms, в редакції, чинній на дату підписання заяви, що підтверджується заявою про приєднання до Умов та Правил надання послуг від 22.01.2021, яка містить, зокрема розмір процентної ставки за кредитом.

27.04.2023 між сторонами було укладено змішаний договір: договір банківського рахунка, споживчого кредиту та обслуговування платіжного інструменту та генеральний кредитний договір в частині надання споживчих кредитів «Кредитна картка», «Оплата частинами», «Миттєва розстрочка», що складається із заяви, Умов та Правил надання банківських послуг Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк», що розміщені в мережі Інтернет за адресою https://privatbank.ua/terms, в редакції, чинній на дату підписання заяви, що підтверджується заявою про приєднання до Умов та Правил надання послуг від 27.04.2023, яка містить, зокрема розмір процентної ставки за кредитом.

Згідно з випискою по витратам по картці/рахунку НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) і додатковим рахункам договору SAMDN3739 від 02.08.2013 за період з 01.08.2018 по 28.08.2024 №QIPFFGCGJA8QLH4P від 28.08.2024, відповідач здійснював списання відсотків за використання кредитного ліміту та двічі було списано штраф за прострочку, на загальну суму 97033,24 грн.

Позивач у заявах по суті справи не зазначає про укладення з відповідачем кількох договорів, а лише стверджує, що він не укладав з відповідачем письмового кредитного договору, яким би визначалась відсотки за користування кредитними коштами та неустойка.

З огляду на викладене, надані сторонами виписки по рахунку свідчать про те, що вищезазначені анкета-заява позивача від 02.09.2019, а також заяви про приєднання до Умов та Правил надання послуг від 22.01.2021 та від 27.04.2023 є складовими договору №SAMDN3739 від 02.08.2013.

Вирішуючи питання про наявність підстав для задоволення позову, суд виходить з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною четвертою статті 263 ЦПК України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України, під час розгляду даної справи суд враховує висновки, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 по справі № 342/180/17 (реєстраційний номер судового рішення у ЄДРСР 82998244), та зазначає таке.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розробляє підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

За таких обставин, відсутність у анкетах-заявах від 09.01.2013, від 02.09.2019 домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, ненадання банком Умов та Правил надання банківських послуг до цих анкет-заяв, підписаних позивачем, спростовує доводи відповідача про те, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у статті 8 Конституції України.

Відповідно до частини четвертої статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів.

Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників.

Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів» (далі Закон № 1023-XII).

Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XII споживач фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року № 39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.

Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» № 7-рп/2013 від 11 липня 2013 року зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з позивачем 09.01.2013 та 02.09.2019 АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк.

Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

Таким чином, судом встановлено, що між сторонами існують триваючі відносини за договором №SAMDN3739 від 02.08.2013, проте процентна ставка за користування кредитом сторонами визначена лише з 22.01.2021, що підтверджується вищезазначеними заявами про приєднання до Умов та Правил надання послуг від 22.01.2021 та від 27.04.2023, в яких також зазначено, що примірник цих заяв направляється в особистий акаунт клієнта у системі «Приват24».

Позивач, стверджуючи те, що він не підписував заяв про приєднання до Умов та Правил надання послуг від 22.01.2021 та від 27.04.2023, не надав суду належних та допустимих доказів на спростування цих обставин.

Отже, відповідачем було безпідставно нараховано позивачу проценти та штрафи за період з 01.08.2018 по 21.01.2021, а саме: 01.01.2021 1366,24 грн; 01.12.2020 1343,72 грн; 01.11.2020 1410,59 грн; 01.10.2020 1385,00 грн; 01.09.2020 1412,18 грн; 01.08.2020 1517,33 грн; 01.07.2020 1457,73 грн; 01.06.2020 1534,50 грн; 01.05.2020 1547,67 грн; 01.04.2020 1576,56 грн; 01.03.2020 1543,67 грн; 01.02.2020 1667,58 грн; 01.01.2020 1674,42 грн; 01.12.2019 1659,00 грн; 01.11.2019 2078,15 грн; 01.10.2019 1701,90 грн; 01.09.2019 1785,82 грн; 01.08.2019 1815,63 грн; 01.07.2019 1777,63 грн; 01.06.2019 1853,51 грн; 01.05.2019 1829,26 грн; 01.04.2019 1909,09 грн; 01.03.2019 1755,40 грн; 01.02.2019 1959,50 грн; 01.01.2019 2000,58 грн; 01.12.2018 1964,12 грн; 01.11.2018 2079,66 грн; 01.10.2018 3779,11 грн; 01.09.2018 50,00 грн; 01.09.2018 4104,31 грн; 01.08.2018 4382,36 грн; 01.08.2018 100,00 грн., а всього на суму 58022,22 грн.

Особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала (ч. 1 ст. 1212 ЦК України).

Оскільки умовами укладеного між сторонами договору № SAMDN3739 від 02.08.2013 до 22.01.2021 не було передбачено розміру процентів за користування кредитом, а також розміру неустойки, безпідставно набуті відповідачем грошові кошти у виді списаних процентів та штрафів за період з 01.08.2018 по 21.01.2021 у розмірі 58022,22 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Решта нарахованих позивачу процентів за кредитним договором №SAMDN3739 від 02.08.2013 не підпадають під дію статті 1212 ЦК України, враховуючи договірний характер правовідносин між сторонами з цього питання, починаючи з 22.01.2021.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню у вищезазначеній частині.

Щодо заяви відповідача про застосування позовної давності суд зазначає таке.

Позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно з ч. 1 ст. 260 ЦК України, позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу.

Статтею 253 ЦК України встановлено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За змістом статті 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (ч. 3). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4).

У цій справі перебіг загальної позовної давності щодо позовних вимог про стягнення основної суми боргу та процентів почався 02.08.2018, на наступний день після першого списання відповідачем процентів за кредитним договором, отже її закінчення мало припадати на 02.08.2021.

Водночас Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30.03.2020 № 540-IX, який набрав чинності 02.04.2020, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено пунктом 12, відповідно до якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені ст. 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 27.06.2023 № 651 карантин, установлений на всій території України з 12.03.2020, був відмінений з 24год. 00хв. 30.06.2023 на всій території України.

Разом з цим, Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15.03.2022 №2120-ІХ, який набрав чинності 17.03.2022, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 19, згідно з яким у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені ст. 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.

Пунктом 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, в редакції, відповідно до Закону України «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо вдосконалення порядку відкриття та оформлення спадщини» від 08.11.2023 № 3450-IX, який набрав чинності 30.01.2024 та був чинним на момент звернення позивача до суду, встановлено, що у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.

Воєнний стан в Україні триває з 05 год. 30 хв. 24.02.2022 по теперішній час, отже позовна давність на момент звернення позивача до суду не сплинула.

За правилами ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивач, відповідно до п. 13 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір», звільнена від сплати судового збору.

Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено судове рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.03.2019 по справі № 161/4985/17 (реєстраційний номер за ЄДРСР 81573955) зроблено висновок щодо застосування норми ч. 6 ст. 141 ЦПК України, відповідно до якого у разі задоволення позову позивача, звільненого від сплати судового збору, судовий збір стягується з відповідача на користь держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини заявлених до нього вимог, якщо цього відповідача також не звільнено від сплати судового збору.

Відповідач у даній справі не звільнений від сплати судового збору.

Отже, виходячи з мінімальної ставки судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру, що, відповідно до підпункту 1 пункту 1 частини другої статі 4 Закону України «Про судовий збір», становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2024, враховуючи часткове задоволення позову на суму 58022,22 грн., що становить 59,80% ціни позову, розмір судового збору, що підлягає стягненню з відповідача на користь держави становить 3028*0,4 = 1211,20*59,80% = 724,30грн.

Документально підтверджені судові витрати, понесені сторонами, у справі відсутні.

Враховуючи вищезазначене та керуючись ст.ст. 258, 259, 263 265, 268, 273, 319 ЦПК України, суд

вирішив:

1. Позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» про стягнення безпідставно набутих коштів в порядку захисту прав споживачів задовольнити частково.

2. Стягнути з Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 безпідставно набуті кошти в розмірі 58022,22 грн (п`ятдесят вісім тисяч двадцять дві гривні 22 коп.), без урахування податків і зборів, які підлягатимуть у подальшому утриманню в установленому законом порядку.

3. В задоволенні решти позову відмовити.

4. Стягнути з Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» на користь держави судовий збір в розмірі 724,30 грн (сімсот двадцять чотири гривні 30 коп.).

5. Реквізити учасників справи:

- позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 ;

- відповідач: Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», вул. Грушевського, 1Д, м. Київ, 01001, ідентифікаційний код: 14360570.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Запорізького апеляційного суду.

Повне судове рішення складено 26 листопада 2025 року.

Суддя С.С. Гасанбеков