Справа № 461/5054/25 Головуючий у 1 інстанції: Волоско І.Р.
Провадження № 22-ц/811/3253/25 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2025 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Копняк С. М.,

суддів: Бойко С. М., Ніткевича А. В.,

секретар судового засідання Цьона С. Ю.,

з участю представника ГУ ПФУ у Львівській області Пилат М.Я., позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Галицького районного суду м. Львова від 25 серпня 2025 року (повний текст рішення складено 29 серпня 2025 року), у справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Головного управління Пенсійного фонду України про відшкодування шкоди,

ВСТАНОВИВ:

у червні 2025 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України (далі ДКСУ), Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі ГУ ПФУ у Львівській області), в якому просив стягнути з Держави України за рахунок коштів Державного бюджету України на його користь у відшкодування моральної шкоди, спричиненої посадовими особами державної влади - 1 000 000 грн 00 коп.

Позов мотивовано тим, що 03 березня 2023 року Львівським окружним адміністративним судом ухвалено судове рішення № 380/134/23, яким позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Львівської районної державної адміністрації задоволено повністю. Визнано протиправною бездіяльність Управління соціального захисту населення Львівської районної державної адміністрації щодо відмови у наданні соціальної допомоги у вигляді субсидії. Зобов`язано Управління соціального захисту населення Львівської районної державної адміністрації провести перерахунок та виплату субсидії у відповідності з фактичними доходами позивача за період 2021-2023 року. 24 квітня 2023 року головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Слободою А.П. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №71605168. Станом на момент подачі позову, рішення суду не виконане. Постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Курмана Б. Г. від 11 жовтня 2023 року накладено штраф на Управління соціального захисту населення Львівської державної адміністрації Львівської області у розмірі 5 100 грн 00 коп. за невиконання без поважних причин рішення суду, що зобов`язує боржника виконати певні дії. Зобов`язано боржника виконати рішення протягом десяти робочих днів та попереджено про кримінальну відповідальність за умисне невиконання рішення.

Рішенням Галицького районного суду міста Львова від 06 червня 2024 року у цивільній справі № 461/1132/24 задоволено частково позов; стягнуто з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 10 000 грн 00 коп. на відшкодування моральної шкоди, спричиненої посадовими особами органів державної влади у зв`язку з невиконанням рішення суду № 380/134/23. Рішення набрало законної сили. В подальшому, виконавець звернувся до Львівського окружного адміністративного суду про зміну боржника у виконавчому провадженні з підстав правонаступництва, яким стало ГУ ПФУ у Львівській області відповідно ухвали суду від 03 червня 2024 року. Також в межах цього виконавчого провадження, державним виконавцем було накладено штраф розмірі 5 100 грн 00 коп. Попри це, з 2023 року по 2025 рік судове рішення залишається невиконаним.

Окрім цього, рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2021 року у справі № 380/13832/21 адміністративний позов ОСОБА_1 до Львівської обласної державної адміністрації, Львівської районної державної адміністрації про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання до вчинення дій задоволено, визнано протиправною дії відповідача Львівської районної державної адміністрацію в особі Управління соціального захисту населення, щодо ненадання субсидії в повному обсязі відповідно фактичних доходів сім`ї та вимог Закону та зобов`язано Львівську районну державну адміністрацію в особі Управління соціального захисту населення провести перерахунок у відповідності вимог законодавства з врахуванням фактичного доходу і виплатити субсидію в повному обсязі за період 2018-2021 року. 08 грудня 2021 року головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 67791697. Однак, станом на момент подачі позову, рішення суду не виконане. Постановою Львівського апеляційного суду від 03 жовтня 2023 року у справі №461/2435/22 стягнуто з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 8 000 грн 00 коп. на відшкодування моральної шкоди, спричиненої посадовими особами органів державної влади; стягнуто з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_2 2 000 грн 00 коп. на відшкодування моральної шкоди, спричиненої посадовими особами органів державної влади, у зв`язку з невиконанням рішення від 28 вересня 2021 року у справі №380/13832/21.

Зазначає, що станом на час подачі позовної заяви про відшкодування моральної шкоди в цивільному судочинстві, рішення суду у справах №380/134/23 та № 380/13832/21 не виконано ні добровільно, ні примусово. У зв`язку з невиконанням цих рішень судів він перебуває в постійному стресі, невизначеності, приниженні, дискримінації від протиправних дій органів державної влади, відривається від звичайних занять, що встановлено судом та завдало йому значної моральної шкоди, яку він оцінює у 1 000 000 грн 00 коп.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 25 серпня 2025 року позов задоволено частково.

Стягнути з Держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 10 000 грн 00 коп. на відшкодування моральної шкоди.

У задоволенні решти вимог відмовлено.

Судові витрати віднесено за рахунок держави.

Рішення суду оскаржило ГУ ПФУ у Львівській області, подавши у вересні 2025 року апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Галицького районного суду м. Львова від 25 серпня 2025 року, прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ухвалюючи оскаржене рішення, суд першої інстанції неправильно вважав, що має місце невиконання рішення суду органом пенсійного фонду, адже останній вжив усіх необхідних заходів щодо його виконання, зокрема, проведено перерахунок житлової субсидії, а також скеровано відповідне звернення до Пенсійного фонду України щодо допомоги у проведенні її виплати. За таких обставин не підтверджується факт заподіяння позивачу моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, відповідні докази на підтвердження спричинення відповідачем моральної шкоди в матеріалах справи відсутні. Не підтверджується і розмір моральної шкоди, заявленої до стягнення. Позивач не звертався до суду з клопотанням про проведення судово-психологічної експертизи.

Вказують, що нормами спеціального (пенсійного) законодавства не передбачено відшкодування моральної шкоди.

Зазначають про те, що судами вже стягнуто на користь позивача моральну шкоду за невиконання судових рішень у справах № 380/134/23 та № 380/13832/21.

Відзив на апеляційну скаргу від учасників справи не надходив, що згідно з частиною третьою статті 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду судового рішення суду першої інстанції.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника ГУ ПФУ у Львівській області та позивача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також позовних вимог та підстав позову, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити.

До такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з такого.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 03 березня 2023 року у справі №380/134/23 позов ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Львівської державної адміністрації про визнання протиправною бездіяльністю щодо відмови у наданні соціальної допомоги у вигляді субсидії задоволено повністю. Зобов`язано Управління соціального захисту населення Львівської державної адміністрації провести перерахунок та виплату субсидії у відповідності з фактичними доходами позивача за період 2021-2023 року.

24 березня 2023 року головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Слободою А. П. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №71605168 з примусового виконання цього рішення.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 03 червня 2024 у справі № 380/134/23, яка залишена без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 27 серпня 2024 року, замінено сторону виконавчого провадження - боржника у ВП № 71605168 з Управління соціального захисту населення Львівської районної державної адміністрації на Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області.

У зв`язку з невиконанням рішення суду у справі № 380/134/23, рішенням Галицького районного суду м. Львова від 06 червня 2024 року у цивільній справі № 461/1132/24 задоволено частково позов ОСОБА_1 , та стягнуто з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь позивача 10 000 грн 00 коп. на відшкодування моральної шкоди, спричиненої посадовими особами органів державної влади.

Судом також встановлено, що рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2021 року, яке набрало законної сили 04 листопада 2021 року у справі № 380/13832/21 за позовом ОСОБА_1 до Львівської обласної державної адміністрації, Львівської районної державної адміністрації про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання до вчинення дій, адміністративний позовом задоволено. Визнано протиправною бездіяльність Львівської обласної державної адміністрації щодо ненадання відповіді на подану заяву від 15 червня 2021 року і невчинення дій. Визнано протиправною дії Львівської районної державної адміністрації в особі Управління соціального захисту населення щодо ненадання субсидії в повному обсязі відповідно фактичних доходів сім`ї та вимог Закону. Зобов`язано Львівську районну державну адміністрацію в особі Управління соціального захисту населення провести перерахунок у відповідності вимог законодавства з врахуванням фактичного доходу і виплатити субсидію в повному обсязі за період 2018-2021року.

Постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Слободи А. П. від 08 грудня 2021 року відкрито виконавче провадження ВП № 67791697 на підставі виконавчого листа № 380/13832/21, виданого Львівським окружним адміністративним судом, про зобов`язання Львівської районної державної адміністрації в особі Управління соціального захисту населення провести перерахунок у відповідності вимог законодавства з врахуванням фактичного доходу і виплатити субсидію в повному обсязі за період 2018-2021року.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 06 березня 2024 замінено боржника у виконавчому провадженні ВП № 67791697 з Львівської районної державної адміністрації на Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області.

У зв`язку з невиконанням рішення від 28 вересня 2021 року у справі №380/13832/21 постановою Львівського апеляційного суду від 03 жовтня 2023 у справі № 461/2435/22 стягнуто з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 8 000 грн 00 коп. на відшкодування моральної шкоди, спричиненої посадовими особами органів державної влади; стягнуто з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_2 2 000 грн 00 коп. на відшкодування моральної шкоди, спричиненої посадовими особами органів державної влади.

Станом на момент розгляду справи судом першої інстанції, рішення суду у справах № 380/134/23 та № 380/13832/21 не виконані ні добровільно, ні примусово, виконавчі провадження з їх примусового виконання не закінчені.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки згадані судові рішення, які набрали законної сили, не виконані, слід вважати дійсним факт протиправної бездіяльності органів державної влади щодо виконання ними судових рішень та наявність передбачених законом підстав для відшкодування заданої позивачу такою бездіяльністю моральної шкоди, так як їх тривале невиконання спричинило позивачу відчуття невизначеності, невпевненості, незахищеності; неможливість реалізації своїх прав та законних інтересів, неможливість спрогнозувати свої дії та можливі їх наслідки; невизначеність у можливості реалізації своїх прав та законних інтересів. Вказана бездіяльність та подальші негативні наслідки такої для позивача мають місце протягом тривалого часу і тривають по даний час, що потребує для позивача докладення додаткових зусиль для можливості подолати такі негативні наслідки протиправної поведінки стосовно себе.

Відповідно до статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Здійснення правосуддя на засадах верховенства права забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів»).

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

У частині першій статті 4 ЦПК України зазначено, що кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

У статті 56 Конституції України встановлено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

З огляду на цей припис шкоду, завдану органом державної влади чи його посадовими і службовими особами, відшкодовує саме держава.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої та пункту 9 частини другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу із застосуванням, зокрема, такого способу захисту, як відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

За загальним правилом зобов`язання з відшкодування шкоди (майнової та немайнової) є прямим наслідком правопорушення, тобто порушення охоронюваних законом суб`єктивних особистих немайнових і майнових прав та інтересів учасників цивільних відносин. Водночас, одне і те ж правопорушення може призводити до негативних наслідків як у майновій, так і немайновій сферах, тобто виступати підставою для відшкодування майнової та моральної шкоди одночасно.

За змістом частини першої та другої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Право на відшкодування моральної шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб, встановлене Конституцією та законами України.

За положеннями статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її завдання - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства (постанова Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року в справі № 750/1591/18-ц, від 01 вересня 2020 року в справі № 612/3521/16-ц, від 16 червня 2022 року у справі № 569/20510/19).

За загальним правилом, підставою виникнення зобов`язання з компенсації моральної шкоди є спричинення моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди, завданої особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні своїх повноважень, виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала моральної шкоди, та її результатом - моральною шкодою (див. постанови Верховного Суду від 20 вересня 2021 року в справі № 686/8422/20 та від 03 лютого 2022 року в справі № 686/13784/21).

Відповідно до статті 129-1 Конституції України обов`язковість рішення суду віднесено до основних засад судочинства.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом (частини перша, друга статті 18 ЦПК України).

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 18 Закону України «Про виконавче провадження»).

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені правилами статті 1167 ЦК України, відповідно до яких моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи згаданих органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статями 1173 та 1174 ЦК України відповідно.

Згідно зі статтею 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.

Вказані підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює державу, орган влади Автономної Республіки Крим або органи місцевого самоврядування, так і їх посадових чи службових осіб, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.

У пункті 32 постанови від 03 вересня 2019 року в справі № 916/1423/17 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що, застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого правового акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.

У постанові від 03 липня 2019 року в справі № 750/1591/18-ц Велика Палата Верховного Суду наголосила, що згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) право заявника на відшкодування моральної шкоди у випадку надмірно тривалого невиконання остаточного рішення, за що держава несе відповідальність, презюмується.

Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. За змістом статей 1173, 1174 ЦК України шкода відшкодовується незалежно від вини. Водночас потерпілий має довести належними доказами факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також факт того, що відповідач є заподіювачем шкоди (див. постанову Верховного Суду від 13 липня 2022 року в справі № 686/21800/21).

Визначальним у вирішенні такої категорії спорів є доведення усіх складових деліктної відповідальності на підставі чого суди першої та апеляційної інстанцій встановлюють наявність факту заподіяння позивачу посадовими особами органів державної влади моральної шкоди саме тими діями (бездіяльністю), які встановлені судом (суддею).

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні кожного окремого спору про відшкодування моральної шкоди необхідно встановити та довести наявність усіх складових елементів цивільного правопорушення.

Верховний Суд в постановах від 20 березня 2019 року в справі №918/203/18, від 28 жовтня 2020 року в справі № 904/3667/19 виснував про те, що в справах про відшкодування шкоди доведення обґрунтованості вимог покладається на позивача, який має надати суду докази наявності шкоди, протиправності поведінки того, хто завдав шкоду, а також причинно-наслідковий зв`язок такої поведінки із завданою шкодою.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2021 року в справі №405/500/18 вказав на те, що лише факт тривалого невиконання рішення суду та дії/бездіяльність посадових осіб Державної виконавчої служби не є безумовною підставою для висновку про наявність причинного зв`язку між невиконанням/несвоєчасним виконанням рішення суду та завданою шкодою. У справах про відшкодування шкоди доведення обґрунтованості вимог покладається на позивача, який має надати суду докази наявності шкоди, протиправності поведінки того, хто завдав шкоду, а також причинно-наслідковий зв`язок такої поведінки із завданою шкодою. При цьому саме лише задоволення скарги щодо неправомірності дій органу Державної виконавчої служби не є безумовною підставою для висновку про наявність причинного зв`язку між діями посадових осіб Державної виконавчої служби та завданою шкодою. Причинний зв`язок, як обов`язковий елемент цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди, між протиправною поведінкою та шкодою виражається у тому, що шкода, повинна бути об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди.

Подібні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 01 березня 2023 року в справі № 925/556/21.

Частиною п`ятою статті 23 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Тлумачення частини п`ятої статті 23 ЦК України свідчить, що за загальним правилом компенсація моральної шкоди відбувається одноразово. Виключення щодо одноразової компенсації моральної шкоди може бути передбачено таким універсальним регулятором як договір або ж нормою закону. Зокрема, частиною першою статті 1168 ЦК України допускається компенсація моральної шкоди періодичними платежами, якщо її завдано каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я (див. постанову Верховного Суду від 10 серпня 2022 року в справі № 210/5096/19).

Відповідно до усталеної практики Верховного Суду в подібних правовідносинах сформульовано висновок про те, що чинним законодавством не передбачене багаторазове відшкодування моральної шкоди за одним і тим самим фактом порушення прав, зокрема, за затримку виконання рішення суду (див. висновки в постановах Верховного Суду від 07 вересня 2022 року в справі №686/19070/21, від 22 листопада 2022 року в справі № 686/28957/21-ц, від 13 липня 2023 року в справі № 686/13391/22, від 18 серпня 2023 року в справі № 686/10621/22, від 13 листопада 2023 року в справі № 686/13017/22, від 05 березня 2024 року в справі № 686/23937/23, від 11 червня 2024 року в справі № 686/12661/23, від 11 грудня 2024 року в справі № 461/5877/22, від 18 грудня 2024 року в справі № 461/3309/22, від 23 грудня 2024 року в справі № 686/27686/23, від 26 лютого 2025 року в справі № 686/4601/23, від 02 липня 2025 року в справі № 686/18943/24, від 31 липня 2025 року в справі № 686/14706/24.

Аналогічний за змістом висновок викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 25 березня 2020 року в справі №641/8857/17.

Оскільки судовими рішеннями від 06 червня 2024 року у цивільній справі № 461/1132/24 та від 03 жовтня 2023 у справі № 461/2435/22, які набрали законної сили, частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 про відшкодування йому моральної шкоди та стягнуто на його користь заподіяну моральну шкоду, спричинену невиконанням судових рішень у справах №380/134/23 та № 380/13832/21, колегія суддів доходить висновку, що ОСОБА_1 в такий спосіб реалізував своє законне право на відшкодування моральної шкоди за наведених вище обставин, які є тотожними до обставин справи, що переглядається, а з огляду на те, що чинним законодавством не передбачено багаторазове відшкодування моральної шкоди за одне і те саме порушення, наявні підстави виснувати про безпідставність пред`явленого позову, у зв`язку із чим у його задоволенні належить відмовити.

Враховуючи наведене, колегія суддів убачає відповідні доводи апеляційної скарги ГУ ПФ у Львівській області обґрунтованими.

Відповідно до положень частини четвертої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки у справі, що переглядається встановлено неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, колегія судді не убачає за доцільне аналізувати інші доводи апеляційної скарги щодо відсутності правових підстав для відшкодування позивачу моральної шкоди, а також недоведення ним її розміру.

Пунктом 2 частини першої статті 374 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

За приписами частини першої статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно частини другої статті 376 ЦПК України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню; порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Враховуючи, що суд першої інстанції вирішуючи спір допустив порушення норм матеріального права, оскаржене рішення необхідно скасувати, ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до статті 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначаються, зокрема, новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд, відповідно, змінює розподіл судових витрат (частина тринадцята статті 141 ЦПК України).

З урахуванням висновків суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційних скарг, враховуючи положення пункту 11 частини другої статті з Закону України «Про судовий збір», ГУ НП у Львівській області належить компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, судовий збір сплачений за подання апеляційної скарги в розмірі 1 816 грн 80 коп.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 376, 382 - 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області задовольнити.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 25 серпня 2025 року скасувати, ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Головного управління Пенсійного фонду України про відшкодування шкоди відмовити.

Компенсувати Головному управлінню Пенсійного фонду України у Львівській області за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги, в розмірі 1 816 грн 80 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий С.М. Копняк

Судді: С.М. Бойко

А.В. Ніткевич