ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/1116/25 Доповідач - Гірський Б.О.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 листопада 2025 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Гірського Б.О.

суддів - Хоми М.В., Костіва О.З.

за участю секретаря - Хоміцької С.О.,

у відсутності сторін

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу №607/13848/25 за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» від імені якого діє Подольський Антон Юрійович на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 вересня 2025 року (ухвалене суддею Позняком В.М., дату складення повного тексту рішення не зазначено) у справі за позовом ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» про відшкодування шкоди, заподіяною смертю потерпілого,-

ВСТАНОВИВ:

В липні 2025 року ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулась до суду із вказаним позовом.

Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що ІНФОРМАЦІЯ_9 близько 05 год. 20 хв. на автодорозі "Львів-Тернопіль-Рава-Руська", поблизу с. Чижиків, Львівського р-ну, Львівської обл. відбулася дорожньо-транспортна пригода, в якій водій ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , керуючи автомобілем марки "Mercedes-Benz SPRINTER", р.н. НОМЕР_1 , здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який в результаті цієї ДТП від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці події.

Слідчим ВРЗуСТ СУ ГУ НП у Львівській області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001182 від 23.11.2024 року за фактом ДТП, закрите у зв`язку з відсутністю в діях водія складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 286 КК України.

Рішенням Тернопільської міської ради №173 "Про встановлення опіки над дітьми-сиротами та призначення опікуна" від 12.02.2025 року встановлено опіку над ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_5 та призначено ОСОБА_1 опікуном ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 для захисту їх прав та інтересів.

Вказувала на те, що станом на момент ДТП, цивільно-правова відповідальність транспортного засобу марки "Mercedes-Benz SPRINTER", р.н. НОМЕР_1 , була застрахована в ПАТ "СК "УСГ" відповідно до договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №221370322.

Зазначала, що повідомила відповідача про настання страхового випадку та звернулась, в порядку визначеному ЗУ №1961-IV від 01.07.2004 із повідомленням про ДТП та заявами на виплату страхового відшкодування.

Вказувала на те, що серед заявлених до відшкодування вимог, містились: 96 000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, встановленої п.27.3. ст. 27 Закону України №1961-IV від 01.07.2004; 288 000,00 грн. в рахунок відшкодування шкоди пов`язаної із втратою годувальника для малолітніх дітей загиблого, яке встановлене п. 27.2. ст. 27 Закон України №1961-ІV від 01.07.2004.

Зазначала, що відповідачем прийнято рішення про виплату страхового відшкодування у розмірі 256 000,00 грн. на її користь, в інтересах малолітніх дітей, у зв`язку із виділенням частки моральної шкоди та частки шкоди, у зв`язку з втратою годувальника, яка належить малолітнім дітям загиблого на користь батька загиблого - ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 , про що було повідомлено відповідача, однак надані відомості були проігноровані та не взяті до уваги при прийнятті рішення.

Стверджувала, що відповідач так і не здійснив виплату страхового відшкодування у повному обсязі та у строки встановлені законом.

На підставі наведеного, просила стягнути з відповідача на її користь 108 800 грн. страхового відшкодування, пов`язаного з втратою годувальника для малолітніх дітей.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 вересня 2025 року позов задоволено частково.

Стягнуто із ПАТ «Страхова компанія «Українська Страхова Група» на користь ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 64 000 грн. страхового відшкодування пов`язаного з втратою годувальника та 8 823 грн. судових витрат.

Стягнуто із ПАТ «Страхова компанія «Українська Страхова Група» на користь держави судовий збір у розмірі 712, 43 грн.

В апеляційній скарзі представник відповідача ПАТ «Страхова компанія «Українська Страхова Група» - Подольський А.Ю. просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

З посиланням на висновки Верховного Суду, які містяться в постанові від 25.02.2025 року у справі №712/3111/23 вважає, що у відповідача відсутні законні підстави для виплати страхового відшкодування, оскільки кримінальне провадження за фактом ДТП від 23.11.2024 року було закрите постановою слідчого у зв`язку з відсутністю в діях водія складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України.

Вважає, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити, оскільки в даній справі неможливо встановити особу заподіювача шкоди, ступінь її протиправних діянь та вини, а також наявність причинно-наслідкового зв`язку між шкодою та протиправними діяннями.

Від представника позивачки ОСОБА_1 - адвоката Чабан І.В. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити у її задоволенні, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Зазначає, що відсутність вини водія забезпеченого транспортного засобі та закриття кримінального провадження щодо нього, не звільняє відповідача від обв`язку відшкодувати шкоду завдану джерелом підвищеної небезпеки.

Вказує на помилковість виділення частки моральної шкоди пов`язаної з втратою годувальника на померлого батька загиблого, оскільки він не звертався із вимогою про виплату страхового відшкодування та доказів перебування його на утриманні загиблого немає.

Вважає безпідставним посилання відповідача на норми цивільного законодавства, що регулюють відшкодування шкоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки, оскільки пішохід не є джерелом підвищеної небезпеки.

В судове засідання учасники справи не з`явились, хоча повідомлялись про день, час та місце судового розгляду належним чином.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника процесу за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, тому колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у відсутності учасників процесу.

Заслухавши суддю-доповідача, ознайомившись з матеріалами справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що 30.12.2024 року постановою слідчого ВРЗуСТ СУ ГУ НП у Львівській області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001182 від 23.11.2024 року, закрите у зв`язку з відсутністю в діях водія складу кримінального правопорушення передбаченого частиною другою статті 286 КК України.

Згідно даної постанови, ІНФОРМАЦІЯ_9 близько 05 год. 20 хв. на автодорозі "Львів-Тернопіль-Рава-Руська", поблизу с. Чижиків, Львівського р-ну, Львівської область відбулася дорожньо-транспортна пригода, в якій водій ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , керуючи автомобілем марки "Mercedes-Benz SPRINTER", р.н. НОМЕР_1 , здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_5 від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці події. Згідно висновку експерта №206/24, встановлено, що причиною смерті ОСОБА_5 є тупа поєднана травма тіла у вигляді множинних переломів кісток тулуба та кінцівок з ушкодженням внутрішніх органів, відкритий перелом правої гомілки. Враховуючи розвиток трупних змін слід вважати, що смерть гр. ОСОБА_5 , могла настати біля 12 години до розтину його тіла. Враховуючи характер та локалізацію тілесних ушкоджень в момент первинного контакту гр. ОСОБА_5 , знаходився у вертикальному чи близькому до цього положенні, міг бути повернутим до травмуючої поверхні правою поверхнею тіла. Таким чином, між отриманими потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди тілесними ушкодженнями та настання його смерті існує прямий причинно-наслідковий зв`язок.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 27.11.2024 (а.с. 20), лікарського свідоцтва про смерть від 25.11.2024 №206/2024, ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_7 , причина смерті - тупа поєднана травма тіла, гостра крововтрата, пішохід травмований при зіткненні із автобусом.

На час смерті у померлого було троє дітей - дочка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (Свідоцтво про народження Серія НОМЕР_3 ); дочка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (Свідоцтво про народження Серія НОМЕР_4 ); син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (Свідоцтво про народження Серія НОМЕР_5 ).

Також, матір`ю померлого є ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження ОСОБА_5 серія НОМЕР_6 .

Батько ОСОБА_5 - ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_8 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_7 (а.с. 39).

Станом на час ДТП, цивільно-правова відповідальність транспортного засобу марки "Mercedes-Benz SPRINTER", р.н. НОМЕР_1 , була застрахована в ПАТ "СК "УСГ" відповідно до договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №221370322 чинного на дату ДТП (а.с. 29).

Представник позивача повідомив відповідача про настання страхового випадку (а.с. 34) та в інтересах клієнта - ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_3 звернувся з заявами про виплату страхового відшкодування, зокрема, 96 000 грн. на відшкодування моральної шкоди матері та дітям загиблого та 288 000 грн. страхового відшкодування пов`язаного із втратою годувальника (а.с. 35, 36).

Як видно із відповіді заступника начальника управління врегулювання ЦВ від 20.06.2025 року (а.с. 38) відповідачем прийнято рішення про виплату страхового відшкодування у розмірі 256 000,00 грн. на користь позивача, який діє в інтересах малолітніх дітей, при цьому було прийнято рішення про виділення частки моральної шкоди та частки шкоди, у зв`язку із втратою годувальника на користь батька загиблого ОСОБА_6 .

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 , яка діє від власного імені та від імені малолітніх дітей, як опікун, отримала страхове відшкодування у розмірі 256 000 грн, а отже, неотримана сума страхового відшкодування в межах ліміту встановленого законом становить 64 000 грн. (288 000 грн.- 224 000 грн.).

Також, суд першої інстанції вважав помилковим виділення частки моральної шкоди пов`язаної з втратою годувальника на померлого батька загиблого (який помер через 23 дні після смерті сина), зокрема через те, що останній не звертався із вимогою про виплату страхового відшкодування.

З такими висновками погоджується і колегія суддів з огляду на наступне.

Згідно п.п.1-5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам судове рішення відповідає в повній мірі.

Згідно з пунктом 3 частини другої статті 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого в ДТП, а також особам, яким завдано шкоди смертю годувальника, та витрати на поховання, якщо смерть потерпілого настала в результаті страхового випадку, здійснюється у порядку, передбаченому параграфом 2 глави 82 ЦК України та Законом № 1961-IV.

Частиною першою статті 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Відповідно до частини другої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно зі статтею 3 Закону № 1961-IV метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників.

Статтею 6 Закону № 1961-IV визначено, що страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно зі статтею 23 Закону № 1961-IV шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зокрема, є шкода, пов`язана зі смертю потерпілого.

Порядок відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров`ю потерпілого, визначено у статті 27 Закону № 1961-IV. Вказаною нормою встановлено, що страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок ДТП настала протягом одного року після ДТП та є її прямим наслідком.

Страховик здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

Таким чином, обов`язок з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування покладається на страховика.

Пункт 27.2 статті 27 Закону № 1961-IV є відсилочною нормою, тобто містить посилання на іншу норму права, а саме статтю 1200 ЦК України, та може застосовуватися лише в поєднанні із цією нормою (див. висновки Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 05 грудня 2022 року у справі № 304/936/19 (провадження № 61-12719сво20)).

Відповідно до частини першої статті 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується: дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років); чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно; інвалідам - на строк їх інвалідності; одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя чи іншому членові сім`ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, до досягнення ними чотирнадцяти років; іншим непрацездатним особам, які були на утриманні потерпілого, протягом п`яти років після його смерті.

Згідно Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР221370322, страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю - 320 000,00 грн.

У постанові Верховного Суду від 30 квітня 2024 року (справа №496/3445/22) вказано, що відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду.

У пункті 35.1 статті 35 Закону № 1961-IV зазначено, що для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про ДТП подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

Згідно з пунктом 36.1 статті 36 Закону № 1961-IV страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Абзацами першим-третім пункту 36.2 статті 36 Закону № 1961-IV передбачено, що страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про ДТП, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, -прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Якщо ДТП розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг цього строку припиняється до дати, коли страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі № 465/4287/15 (провадження № 14-406цс19), зазначено, що у Законі № 1961-IV не передбачено обов`язкового досудового порядку врегулювання питання з приводу виплати страхового відшкодування, особа, яка вимагає такої виплати, за власним розсудом може звернутися із заявою безпосередньо до страховика, з дотриманням вимог, передбачених у статті 35 названого Закону, чи звернутися безпосередньо до суду.

Отже, цивільно-правова відповідальність за шкоду, заподіяну в результаті дії джерела підвищеної небезпеки настає без вини її заподіювача. Тому страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом № 1961-IV порядку.

При цьому наявність чи відсутність у страховика обов`язку з виплати страхового відшкодування замість завдавача шкоди не є предметом розгляду в кримінальному провадженні. Тому відсутність судового рішення у кримінальному провадженні не може бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог потерпілої особи до страховика про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП.

Крім того, вищенаведеним пунктом 36.2 статті 36 Закону № 1961-IV визначено лише підставу припинення здійснення страхового відшкодування у разі, якщо ДТП розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, та не передбачено можливості відмови у стягненні страхового відшкодування у справі, яка вже розглядається судом у порядку цивільного судочинства, за наслідками такого розгляду.

Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 16 лютого 2022 року у справі № 242/1930/21 (провадження № 61-17923св21) та від 21 квітня 2022 року у справі № 447/2222/20 (провадження № 61-19906св21).

Так, судом першої інстанції вірно встановлено, що на час смерті у померлого було троє малолітніх дітей - дочка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , дочка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , опікуном яких є ОСОБА_1 , яка також є матір`ю померлого.

Згідно із заяви про виплату страхового відшкодування у зв`язку із втратою годувальника, вбачається, що ОСОБА_1 зверталась до страховика саме в інтересах малолітніх дітей, опікуном яких вона є.

З огляду на відсутність доказів того, що ОСОБА_5 працював та отримував заробітну плату, ураховуючи положення статті 1200 ЦК України та вимоги частини другої статті 1195 ЦК України, згідно з якою розмір відшкодування визначається, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати, суд першої інстанції вірно виснував про наявність правових підстав для страхової виплати на користь неповнолітніх дітей померлого на підставі пункту 27.2 статті 27 закону у розмірі 36 розмірі заробітних плат встановлених законом на день настання страхового випадку, що становить 288 000 грн. (8000Х36).

Також суд першої інстанції з урахуванням пункту 27.5 статті 27 Закону України №1961-IV та постанови Правління Національного банку України від 30 травня 2022 року № 109 "Про розміри страхових сум за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" правильно вважав, що загальна сума страхового відшкодування не може перевищувати 320 000 грн.

Відтак обґрунтованим є висновок місцевого суду про те, що оскільки розмір страхового відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого у зв`язку із втратою годувальника, на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України утриманцям померлого визначено у розмірі 288 000 грн., на відшкодування шкоди страхової виплати в межах суми страхового відшкодування моральної шкоди залишається 32 000 (320 000-288 000) грн, тобто по 8 000 грн. на кожного з трьох дітей та матір загиблого, з урахуванням пріоритетності відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, над відшкодованням моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи .

Таким чином, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що із отриманого страхового відшкодування у розмірі 256 000 грн. розмір відшкодування витрат малолітнім дітям у зв`язку із втратою годувальника становить 224 000 грн. (256 000 грн. - 32 000 грн.), відповідно сума неотриманої виплати становить 64 000 грн. (288 000 грн. - 224 000 грн.), яка і підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Також суд першої інстанції слушно звернув увагу на те, що батько ОСОБА_5 - ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_6 , тобто через 23 дні після смерті сина, не звертався із заявою про виплату страхового відшкодування, а тому обґрунтовано вважав, що відсутні підстави для отримання ним виплат у зв`язку із втратою годувальника, передбачених частинами статтею 1200 Цивільного кодексу України, а отже і страхового відшкодування, передбаченого пунктом 27.2 Закону №1961-IV.

Відтак місцевий суд правильно вважав, що відмова у частковій виплаті страхового відшкодування із покликанням на частку ОСОБА_6 є безпідставною.

Доводи апеляційної скарги про те, що у відповідача відсутні законні підстави для виплати страхового відшкодування, оскільки кримінальне провадження за фактом ДТП від 23.11.2024 року було закрите постановою слідчого у зв`язку з відсутністю в діях водія складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, колегія суддів відхиляє, так як у даному випадку, цивільно-правова відповідальність за шкоду, заподіяну в результаті дії джерела підвищеної небезпеки настає без вини її заподіювача, тому страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом № 1961-IV порядку.

Крім того, колегія суддів вважає такі доводи відповідача суперечливими, оскільки кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0001182 від 23.11.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України було закрито постановою слідчого 30.12.2024 року, однак страховиком у червні 2025 року було прийнято рішення про виплату позивачці страхового відшкодування у розмірі 256 000 грн.

Посилання скаржника на висновки Верховного Суду, які містяться в постанові від 25.02.2025 року у справі №712/3111/23, апеляційний суд вважає нерелевантним, оскільки у згаданій справі, позовні вимоги стосувались відшкодування майнової шкоди (на ремонт транспортного засобу), завданої в результаті ДТП за участю двох транспортних засобів, тобто шкоди завданої внаслідок взаємодії двох джерел підвищеної небезпеки.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому відсутні правові підстави для її задоволення.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» - залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 вересня 2025 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 27 листопада 2025 року.

Головуючий: Гірський Б.О.

Судді: Хома М.В.

Костів О.З.