Справа № 161/8243/25
Провадження № 2/161/3283/25
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2025 року м. Луцьк

Суддя Луцького міськрайонного суду Волинської області Смокович М.В., розглянувши заяву відповідача за первісною позовною заявою та позивача за зустрічною позовною заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за первісною позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору Виконавчий комітет Луцької міської ради про визначення місця проживання дитини та визначення порядку участі батька у вихованні дитини та зустрічною позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору Виконавчий комітет Луцької міської ради про визначення місця проживання дитини, -

ВСТАНОВИВ:

30.04.2025 року позивач, ОСОБА_2 , звернулася до суду з позовною заявою до відповідача, ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору Виконавчий комітет Луцької міської ради про визначення місця проживання дитини та визначення порядку участі батька у вихованні дитини.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15 липня 2025 року прийнято зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляєсамостійні вимоги щодо предмета спору Виконавчий комітет Луцької міської ради про визначення місця проживання дитини та об`єднано в одне провадження з первісним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору Виконавчий комітет Луцької міської ради про визначення місця проживання дитини та визначення порядку участі батька у вихованні дитини.

27.11.2025 року на адресу суду надійшла заява ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Заяву обґрунтовує тим, що ОСОБА_2 свідомо утримує дитину у ізоляції, не дозволяє відвідувати дошкільних навчальних закладів, гуртків, чим обмежує їхнього малолітнього сина у розвитку, спілкуванні із однолітками та підготовки до школи. Крім цього зазначає, що ОСОБА_2 , за час перебування у неї сина, довела його до антисанітарного стану, не підтримувала гігієну, не мила кілька днів, не обрізала нігті, чим погіршила стан його здоров`я, що змусило її звернутися до медичного закладу. Також зазначає, що ОСОБА_2 не виконує рішення виконавчого комітету Луцької міської ради, яким було встановлено лише порядок участі у вихованні сина і визначено графік побачень її з сином, а не місце проживання останнього, який, до подання ОСОБА_2 позовної заяви до суду, проживав разом з ним за адресою: АДРЕСА_1 . Зазначає, що він звертався до служби у справах дітей виконавчого комітету Луцької міської ради та поліції з приводу неправомірних дій ОСОБА_2 , однак належної реакції від цих органів не відбулося, хоча вони мають діяти в даному випадку в інтересах дитини.

Зважаючи на вищевикладене позивач просить задовольнити заяву про забезпечення позову у цивільній справі шляхом відібрання малолітнього ОСОБА_3 у позивача за первісною позовною заявою та відповідача за зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 для повернення його на попереднє місце проживання разом із батьком ОСОБА_1 до вирішення справи про визначення місця проживання дитини по суті та набрання рішенням суду у даній справі законної сили.

Суд розглядає заяву у відсутність сторін в порядку ч. 1 ст. 153 ЦПК України.

Дослідивши матеріали позовної заяви та заяви про забезпечення позову, суд дійшов наступного висновку.

Порядок прийняття до розгляду та розгляду заяви про забезпечення позову та зустрічного забезпечення регламентовано Главою 10 ЦПК України.

Згідно ч. 2 ст.149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

За приписом ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, забороною вчиняти певні дії.

Разом з тим, згідно з ч. 10 ст. 150 ЦПК України, не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

У позові та зустрічній позовній заяві ОСОБА_2 та ОСОБА_1 заявили вимоги про визначення місця проживання дитини.

Так, відповідно до ст.149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи може вжити заходи забезпечення позову. У заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» вказує, що єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-якої з осіб, котрі беруть участь у справі.

Пунктом 4 вказаної постанови передбачено, що суд (суддя), розглядаючи заяву про забезпечення позову, має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Згідно зі ст.141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Дитина, на час звернення до суду, проживає із батьком. Рішенням суду місце проживання дитини не визначено.

Позивачем не обґрунтовано необхідність застосування саме такого виду забезпечення позову, що зазначено у заяві, оскільки в даному випадку, той вид забезпечення, який просить застосувати позивач виходить за межі заявлених ним позовних вимог, так як відібрання дитини від батьків або одного з них є самостійною вимогою, яка позивачем за зустрічною позовною заявою не заявляється.

Виходячи з аналізу змісту норм глави 10 ЦПК України «Забезпечення позову» та правової природи заходів забезпечення позову, вони мають такі основні ознаки: 1) заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер захисту прав; 2) судове рішення про забезпечення позову не є остаточним рішенням по суті справи; 3) заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до Принципів попередніх і забезпечувальних (охоронних) заходів у міжнародному цивільному процесі Міжнародної Асоціації процесуального права, «попередні і забезпечувальні заходи мають дві принципові цілі у цивільних спорах: а) збереження існуючого status quo до вирішення спору по суті; б) збереження активів, за рахунок яких остаточне судове рішення може бути виконано.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Підстави для забезпечення позову є оціночними та визначаються судом залежно від фактичних обставин у кожному конкретному випадку.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

За наявності між батьками дитини спору щодо участі у вихованні дитини того з батьків, хто проживає окремо від неї, такий спір вирішується органом опіки та піклування (стаття 158 СК України) або судом ( стаття 159 СК України).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов`язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Крім цього, згідно із вимогами ч. 1, 2 ст. 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування.

Таким чином, зі змісту статей 158-159 СК України слід зробити висновок, що способи участі одного з батьків у вихованні дитини визначаються органом опіки та піклування за заявою того з батьків, хто бажає такі способи встановити чи судом - шляхом пред`явлення відповідного позову.

З огляду на викладене вище, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про забезпечення даного позову, у зв`язку з його необґрунтованістю, а також у зв`язку з тим, що вимоги заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом відібрання дитини у матері відповідача за зустрічною позовною заявою, виходять за межі його позовних вимог.

Крім того, заявником не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували його твердження з приводу того, що ОСОБА_2 свідомо утримує дитину у ізоляції, не дозволяє відвідувати дошкільних навчальних закладів, гуртків, чим обмежує малолітнього сина у розвитку, спілкуванні із однолітками та підготовки до школи довела його (малолітнього ОСОБА_1 ) до антисанітарного стану, не підтримувала гігієну, не мила кілька днів, не обрізала нігті, чим погіршила стан його здоров`я, що змусило звернутися до медичного закладу.

Крім цього, суд зазначає, що в даному випадку відмова в задоволенні заяви про забезпечення позову не позбавляє ОСОБА_1 права звернення до суду з самостійними позовними вимоги про відібрання дитини у матері.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст.149-150,153,260 ЦПК України, суддя,

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за первісною позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору Виконавчий комітет Луцької міської ради про визначення місця проживання дитини та визначення порядку участі батька у вихованні дитини та зустрічною позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору Виконавчий комітет Луцької міської ради про визначення місця проживання дитини - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області М.В. Смокович