ОЧАКІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 487/8265/24
Провадження № 2/483/246/2025
РІШЕННЯ

Іменем України

13 листопада 2025 року м. Очаків

Очаківський міськрайонний суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді Рак Л.М.,

за участю секретаря Гречки С.Є.,

відповідачки ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа служба у справах дітей адміністрації Заводського району м. Миколаєва про позбавлення батьківських прав, -

В С Т А Н О В И В :

23 січня 2025 року з Заводського районного суду м. Миколаєва до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області надійшла вказана цивільна справа в порядку ст. 31 ЦПК України. Предметом позову у справі є: позбавлення відповідачки ОСОБА_3 батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Адвокат Берестовий Є.В., який є представником позивача ОСОБА_2 , звернувся до суду із зазначеним позовом до ОСОБА_1 , третя особа служба у справах дітей адміністрації Заводського району м. Миколаєва. Позовні вимоги представник позивача обґрунтовував тим, що сторони перебували у шлюбі, який рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 14 липня 2023 року (справа № 490/1261/23) був розірваний. Від шлюбу вони мають сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 01 лютого 2024 року визначено місце проживання неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з його батьком ОСОБА_2 . Посилаючись на те, що дитина проживає разом з позивачем, на якому лежать усі обов`язки, пов`язані з вихованням, здоров`ям, відпочинком, освітою, розвитком та утриманням дитини, проте відповідачка не цікавиться життям дитини, участі в її вихованні не приймає, з дитиною ніколи не спілкувалася в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення та не цікавиться її життям та захопленнями, здоров`ям та успіхами, не переймається її духовним, фізичним та культурним розвитком, навчанням та освітою, підготовкою до самостійного життя та не виявляє інтересу до внутрішнього світу дитини, тобто вона ухиляється від виконання батьківських обов`язків та фактично самоусунулась від їх виконання, не бажає зустрічатися з дитиною, в поодинокі випадки зустрічей перебувала в стані алкогольного сп`яніння, представник позивача просив позбавити ОСОБА_1 батьківських прав відносно її малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою від 27 січня 2025 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою від 03 червня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Представник позивача адвокат Заливчий Я.В. надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача, в якій крім того, зазначив, що позовні вимоги підтримують в повному обсязі.

Відповідачка ОСОБА_1 в судовому засіданні посилаючись на те, що з позовом вона не згодна пояснила, що бажає та приймає участь у вихованні сина ОСОБА_5 , який проживає з батьком в м.Миколаєві, однак на вихідні вона приїздить до міста Миколаєва, винаймає квартиру, забирає сина і всі вихідні проводить з ним. Вона проживає в населеному пункті, який знаходиться в зоні бойових дій і часто його обстрілюють, тому вона не може забрати сина до себе, хоча в неї створені належні умови для його проживання. В задоволенні позову просила відмовити.

Представник третьої особи служби у справах дітей адміністрації Заводського району Миколаївської міської ради надала заяву про розгляд справи за відсутності представника, з урахуванням наданого висновку органу опіки та піклування.

Вислухавши пояснення відповідачки, дослідивши письмові докази, суд дійшов такого.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 та відповідачка ОСОБА_6 перебували в зареєстрованому шлюбі з 15 червня 2013 року, який рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 14 липня 2023 року (справа № 490/1261/23) розірваний (а.с. 6).

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є сином позивача і відповідачки та на теперішній час входить до складу сім`ї позивача і проживає з батьком, що підтверджується дослідженими у судовому засіданні письмовими доказами, а саме копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 06 грудня 2016 року (а.с. 5), копією заочного рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 01 лютого 2024 року (справа № 487/7610/23) (а.с. 5, 7-8).

Згідно з висновком органу опіки та піклування виконкому Миколаївської міської ради про недоцільність позбавлення батьківських прав № 24535/02.02.01-22/03/14/24 від 20 грудня 2024 року, малолітній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає з батьком за адресою: АДРЕСА_1 , яким створено належні умови для проживання дитини, син ОСОБА_5 має окрему кімнату, спальне та робоче місце, забезпечений одягом по сезону, шкільним приладдям та іграшками. У помешканні зроблено косметичний ремонт, є необхідні меблі, предмети домашнього вжитку, побутова техніка. Дитина навчається в Миколаївській гімназії № 234. Батько відповідально ставиться до виховання та навчання дитини, постійно підтримує зв`язок з вчителями, відвідує батьківські збори та шкільні заходи. Мати дитини ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_2 . Згідно з актом обстеження від 28 листопада 2024 року № 81 умови проживання її задовільні, у будинку зроблено ремонт, умебльовано сучасними меблями, охайно, для дитини створено належні умови, облаштовано прохідну кімнату, в якій є ліжко, шафа, стіл, комод, наявні дитячі іграшки та книжки. В родині дотримуються українських традицій. Мати щодня спілкується з дитиною через мобільний додаток Viber та у телефонному режимі, про що свідчить журнал дзвінків. При зустрічах з дитиною завжди купує все, що хоче дитина. Батько ОСОБА_2 не дозволяє синові приїздити до неї у гості. ОСОБА_1 проти позбавлення її батьківських прав заперечує. Згідно соціально-психологічного висновку Миколаївського міського центру соціальних служб від 25 листопада 2024 року, ОСОБА_7 як свою родину сприймає себе, батька, матір, хрещену ОСОБА_8 , її чоловіка ОСОБА_9 , двоюрідного брата ОСОБА_10 , сусідку ОСОБА_11 . Стосунки з матір`ю у нього емоційно близькі, по відношенню до неї відчуває любов, вважає її хорошою та доброю. ОСОБА_5 має власні свідомі позитивні спогади про час, проведений з матір`ю. З боку батька відчуває піклування, підтримку, любов та захист. В ході спілкування з дитиною спеціаліста служби у справах дітей адміністрації Заводського району, ОСОБА_5 повідомив, що з матір`ю спілкується, любить її, дитині подобається коли мати приїздить, винаймає квартиру та вони проводять час разом. Враховуючи те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків, беручи до уваги відсутність достатніх та вагомих доказів свідомого ухилення матері від виконання батьківських обов`язків, керуючись інтересами дитини, беручи до уваги його думку, відповідно до ст.ст. 19, 150, 164, 171 Сімейного кодексу України, орган опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради вважає недоцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 відносно дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . (а.с. 48-49).

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до ст. 18 Конвенції батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи з об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.

Згідно з ч.ч. 2, 4 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Суд виходить з того, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках, при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи, відмовити в позові про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Суд виходить з того, що судом на перше місце ставляться «як найкращі інтереси дитини», оцінка яких включає в себе знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Водночас позбавлення батьківських прав матері щодо неповнолітньої дитини є крайнім заходом впливу.

При застосуванні п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України суд має встановити винну поведінку матері щодо дитини, а саме її умисне ухилення від виконання обов`язків по вихованню дитини.

Суд також бере до уваги, що Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

Разом з тим, матеріали справи не містять доказів, що мати дитини є особливо непридатною або явно неблагополучною для виховання дитини або вона втратила інтерес до дитини.

Щодо підстав заявленого позову, суд звертає увагу на те, що вимоги обґрунтовані не інтересами дитини, а власними потребами позивача.

З урахуванням викладеного, а також того, що позивач свій процесуальний обов`язок не виконав не довів належними та допустимими доказами наявність безумовних підстав (аморальний спосіб життя; поведінка, що шкодить дитині тощо) для застосовування такого крайнього заходу, як позбавлення матері дитини батьківських прав, суд, з огляду на те, що інтереси дитини потребують збереження зв`язків з матір`ю, включаючи право знати своє походження, а також, що син спілкується з матір`ю, любить її, мати приїжджає до нього, вони разом проводять час, дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог та відсутність підстав для їх задоволення.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує вимоги п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК, за змістом яких у разі відмови у задоволенні позову судові витрати, зокрема судовий збір, покладається на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 259, 263-265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні цивільного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа служба у справах дітей адміністрації Заводського району м. Миколаєва про позбавлення батьківських прав відносно сина ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , відмовити.

Судові витрати віднести на рахунок позивача.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 21 листопада 2025 року.

Головуючий: