490/1948/25
н/п 4-с/490/20/2025
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2025 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва

у складі головуючого судді: Чулуп О.С.

при секретарі судових засідань Правник А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Миколаєві скаргу ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Шелегей Тетяни Валентинівни, заінтересовані особи: Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Інвест-кредо», Публічне акціонерне товариство «Банк Форум», Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»,-

в с т а н о в и в:

Скаржник звернувся до Центрального районного суду м. Миколаєва із скаргою в якій просить:

1) визнати неправомірними дії (рішення) головного державного виконавця Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Шелегей Тетяни Валентинівни щодо відмови повернути грошові кошти в розмірі 1219132,12 грн. на рахунок № НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_1 відкритий в АТ «Райффайзен Банк»;

2) зобов`язати головного державного виконавця Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Шелегай Тетяну Валентинівну повернути грошові кошти в розмірі 1219132,12 грн. на рахунок № НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_1 відкритий в АТ «Райффайзен Банк».

В обгрунтування скарги скаржник вказує, що в провадженні головного державного виконавця Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Шелегей Тетяни Валентинівни перебуває зведене виконавче провадження № 46380432 до складу якого входить:

виконавче провадження № 471121280 з примусового виконання виконавчого листа № 490/4833/13-ц від 24.09.2013 року виданого Центральним районним судом м. Миколаєва про стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ТОВ «Аква-Терм-Миколаїв» на користь ПАТ «Дельта Банк» коштів в розмірі 1129690,81 грн за кредитним договором № від 10.08.2007 року та судових витрат в розмірі 1147 грн. з кожного;

виконавче провадження № 45039164 з примусового виконання виконавчого листа № 2ц-7-24/20/2010 від 23.03.2011 року виданого Центральним районним судом м. Миколаєва про стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 на користь АКБ «Форум» штрафних санкцій за порушення умов кредитного договору № 138/07/020AL від 20.07.2007 року в сумі 353105,99 грн. та судових витрат в розмірі 606,66 грн.

виконавче провадження № 471211162 з примусового виконання виконавчого листа № 2/489/1230 від 27.06.2013 року виданого Ленінським районним судом м. Миколаєва про стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» суму в розмірі 1131082 грн за кредитним договором № 1 від 10.08.2007 року;

виконавче провадження № 453500270 з примусового виконання виконавчого листа № 2/489/1230 від 27.06.2013 року виданого Ленінським районним судом м. Миколаєва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» судового збору в розмірі 1147 грн;

виконавче провадження № 45039052 з примусового виконання виконавчого листа № 2ц-7-24/20/2010 від 23.03.2011 року виданого Центральним районним судом м. Миколаєва про стягнення в солідарному порядку ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 на користь АКБ «Форум» штрафних санкцій за порушення умов кредитного договору № 138/07/020AL від 20.07.2007 року в сумі 31082,80 грн.

Скаржник вказує, що 25 вересня 2024 року він дізнався що з його рахунку, який був призначений для зарахування заробітної плати були списані всі грошові кошти, у зв`язку з чим останній звернувся до державної виконавчої служби про повернення грошових коштів списаних з його карткового рахунку зі спеціальним режимом використання для зарахування заробітної плати. Згідно відповіді головного державного виконавця Шелегей Т.В. від 26 жовтня 2024 року скаржнику було відмовлено в повернення грошових коштів. За такого скаржник змушений звернутись до суду.

Представник скаржника в судовому засіданні вимоги скарги підтримав в повному обсязі, просив скаргу задоволити.

Представник державної виконавчої служби надав відзив в якому просить в задоволені скарги відмовити. Так у відзиві представник державної виконавчої служби зазначив, що 16.09.2024 року було сформовано платіжну інструкцію по рахунку № НОМЕР_1 на суму 1244201,59 грн. та направлено в АТ «Райффайзен Банк» для виконання. 17.09.2024 року на виконання платіжної інструкції АТ «Райффайзен Банк» не депозитний рахунок відділу надійшли кошти в сумі 1219132,12 грн. стягнуті з боржника.Представник державної виконавчої служби зазначив, що саме банк повинен визначити статус коштів і рахунку на якому вони знаходяться. Вказує, що боржник не звертався до державного виконавця із відповідно заявою про визначення поточного рахунку для здійснення видаткових операцій. Щодо вимоги скарги повернути грошові кошти в розмірі 1219132,12 грн. на рахунок № НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_1 , то підставами для повернення коштів стягнутих в рамках виконавчого провадження є надлишкове або помилкове стягнення, скасування виконавчого документа, або визнання таким, що не підлягає виконанню, або відповідне рішення суду.

Дослідивши матеріали скарги, давши оцінку доказам, суд приходить до висновку, що вимоги скарги підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Судом досліджено заяву ОСОБА_1 до начальника Інгульського ВДВС мю Миколаєва від 25.09.2024 року про повернення коштів списаних з його карткового рахунку зі спеціальним режимом використання для зарахування заробітної плати в розмірі 1219132,12 грн.

Судом досліджено відповідь Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві від 21.10.2024 року згідно якої ОСОБА_1 було повідомлено про відсутність підстав для повернення коштів стягнутих з боржника, а саме з рахунку № НОМЕР_1 .

Судом досліджено довідку АТ «Райффайзен Банк» від 18.09.2024 року згідно якої повідомлено, що 27.01.2022 йому було відкрито картковий рахунок фізичної особи для зарахування заробітної плати та інших платежів відповідно до законодавства України № НОМЕР_2 в Акціонерному товариства «Райффайзен Банк», 20.05.2024 року номер рахунку було змінено за ініціативою банку на № НОМЕР_1 та випущено платіжні картки до вищевказаного рахунку Visa Gold НОМЕР_3 термін дії до 31.01.2026, Visa Signature НОМЕР_4 термін дії до 31.09.2026 року. Станом на 18.09.2024 року залишок коштів на рахунку № НОМЕР_1 становить 0 грн. Акціонерне товариство «Райффазен Банк» повідомлено, що ОСОБА_1 не має жожних невиконаних зобов`язань перед банком за рахунком № НОМЕР_1 .

Судом досліджено довідку АТ «Райффайзен Банк» від 31.10.2024 року згідно якої повідомлено, що у зв`язку з проведення реорганізації в межах «АТ Райффайзен Банк» і зміною порядку бухгалтерського обліку рахунків клієнтів було проведено зміну рахунку № НОМЕР_2 на НОМЕР_1 .

Судом досліджено виписку про рух коштів по рахунку ОСОБА_1 № НОМЕР_1 за період з 20.05.2024 року по 01.11.2024 року з якої вбачається, що на рахунок останнього зараховувалась заробітна плата.

Судом досліджено лист АТ «Райффайзен Банк» від 11 грудня 2024 року згідно якого повідомлено, що до банку 17.03.2023 року надійшла постанова про зняття арешту по виконавчому провадженню № 47121280 з рахунку № НОМЕР_5 , який належить ОСОБА_1 . Крім того зазначено, оскільки рахунок № НОМЕР_5 було змінено на рахунок № НОМЕР_1 , тому дія постанови про зняття арешту від 17.03.2023 року в межах виконавчого провадження № 47121280 також розповсюджується на рахунок № НОМЕР_1 .

Судом досліджено довідку ТОВ «СімКорп Україна» від 04 грудня 2024 року згідно якої повідомлено, що ОСОБА_1 дійсно працює ТОВ «СімКорп Україна» на посаді інженера-програміста з 18.07.2022 по теперішній час. Виплата заробітної плати здійснюється на розрахунковий рахунок ОСОБА_1 № НОМЕР_1 в АТ «Райффайзен Банк».

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом статей 1, 5 Закону України "Провиконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до частин першої та другої статті 18 вказаного Закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Зокрема виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 48 Закону України "Про виконавче провадження" (далі Закон- № 1404-VIII) звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах. Забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на інших рахунках боржника, на накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Відповідно до частин першої та другої статті 68 Закону № 1404-VIII стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається: 1) у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, 2) відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, 3)у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів, зокрема аліментів. За іншими виконавчими документами виконавець має право звернути стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника без застосування заходів примусового звернення стягнення на майно боржника - за письмовою заявою стягувача або за виконавчими документами, сума стягнення за якими не перевищує п`яти мінімальних розмірів заробітної плати.

Частинами другою статті 70 Закону№ 1404-VIII передбачено, що із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості:у разі стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю особи, у зв`язку із втратою годувальника, майнової та/або моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, - 50 відсотків; за іншими видами стягнень, якщо інше не передбачено законом, - 20 відсотків.

Таким чином судом встановлено, що державним виконавцем було списано кошти в розмірі 1219132,12 грн. з рахунку № НОМЕР_1 , який відкритий ОСОБА_1 для зарахування заробітної плати.

Тобто державним виконавцем у виконавчому провадженні були списані одноразово всі наявні кошти, які заявник отримав як заробітну плату. Такі дії державного виконавця суперечать положенням норм ч. 2 ст. 70 ЗУ «Про виконавче провадження», оскільки стягнення із заробітної плати можливе лише в розмірі 20% із кожної нарахованої заробітної плати.

За такого суд приходить до висновку, що вимоги скарги в частині визнання неправомірними дій (рішення) головного державного виконавця Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Шелегей Тетяни Валентинівни щодо відмови повернути грошові кошти в розмірі 1219132,12 грн. на рахунок № НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_1 відкритий в АТ «Райффайзен Банк є обгрунтованими тапідлягають задоволенню.

Що до вимоги скаржника про зобов`язання головного державного виконавця Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Шелегай Тетяну Валентинівну повернути грошові кошти в розмірі 1219132,12 грн. на рахунок № НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_1 відкритий в АТ «Райффайзен Банк», то слід зазначити наступне.

Відповідно до статті 1212 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16 (провадження № 12-110гс18)).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2022 року у справі № 2-591/11(провадження № 14-31цс21) зазначено, що «якщо ж спір підлягає вирішенню за правилами цивільного судочинства, і виконавець звернувся до суду цивільної юрисдикції (як у цій справі), то підстави для закриття провадження за пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК відсутні. Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновками Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду про те, що поняття «спір про право», наявність якого є підставою для залишення заяви без розгляду, а не закриття провадження у справі, передбачено в окремому провадженні. Натомість розділ VI «Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб)» ЦПК не регулює дії суду у випадках, коли виконавець звертається до суду в порядку цього розділу за наявності матеріального спору, який підлягає вирішенню в порядку позовного провадження. Отже, у ЦПК наявна прогалина, яку належить заповнити шляхом застосування за аналогією закону частини шостої статті 294 ЦПК, відповідно до якої якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах. Тому якщо під час розгляду подання виконавця або скарги в порядку розділу VI «Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб)» ЦПК суд дійде висновку про наявність спору про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає подання або скаргу без розгляду і роз`яснює заявнику, що він має право подати позов на загальних підставах.

Оскільки у справі виникли правовідносини щодо безпідставного, на думку скаржника, отримання державним виконавцем коштів, тому в цій справі наявний спір про право. Такий спір вирішується в позовному провадженні, а не в межах справи за заявою стягувача про неправомірність дій приватного виконавця, тобто не в порядку розділу VII «Судовий контроль за виконанням судових рішень» ЦПК.

Вказана правова позиція також висловлена в Постанові Верховного суду від 05 березня 2025 року по справі № 1309/7139/12.

Враховуючи наведені обставини, скаргу в частині вимог про зобов`язання головного державного виконавця Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Шелегай Тетяну Валентинівну повернути грошові кошти в розмірі 1219132,12 грн. на рахунок № НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_1 відкритий в АТ «Райффайзен Банк» слід залишити без розгляду.

На підставінаведеного,керуючись ст.ст.447-452 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд,

п о с т а н о в и в :

Скаргу задовольнити частково.

Визнати дії головного державного виконавця Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Шелегей Тетяни Валентинівни щодо відмови повернути грошові кошти в розмірі 1219132,12 грн. на рахунок № НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_1 відкритий в АТ «Райффайзен Банк», - неправомірними.

Скаргу в частині вимоги зобов`язання головного державного виконавця Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Шелегай Тетяну Валентинівну повернути грошові кошти в розмірі 1219132,12 грн. на рахунок № НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_1 відкритий в АТ «Райффайзен Банк», - залишити без розгляду.

Роз`яснити заявнику його право звернутись до суду в позовному провадженні.

Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду протягом 15 днів з дня її проголошення.

Суддя: