Дата документу 17.11.2025
Справа № 335/3638/22
Провадження № 2/334/34/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2025 року м. Запоріжжя

Дніпровський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Філіпової І. М.,

за участю секретаря Мандик М. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Запоріжжя у порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані послуги,

ВСТАНОВИВ :

29.11.2022 року з Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя за підсудністю надійшла цивільна справа за позовом Концерну «Міські теплові мережі» звернувся до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у розмірі 80 651,70 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що Концерн «МТМ» діє на підставі статуту, основною метою діяльності є здійснення виробничо - технічної діяльності, спрямованої на надійне та безперебійне забезпечення споживачів тепловою енергією, одержання прибутку для здійснення діяльності Концерну та задоволення на його основі соціально - економічних інтересів трудового колективу Концерну.

Згідно договору купівлі - продажу нежитлового приміщення від 22.06.2018 року, ОСОБА_1 є власником нежитлового приміщення V першого поверху літ А-5 та приміщення ІІ підвалу літ. А-5 у будинку АДРЕСА_1 , що мають єдину систему централізованого опалення.

31.07.2018 року представник відповідача за довіреністю звернувся до Концерну «Міські теплові мережі» із заявою про укладення договору купівлі продажу теплової енергії у приміщення. На підставі заяви відповідача було складено проект договору №102736 купівлі продажу теплової енергії в гарячій воді від 01.09.2018 року . Однак відповідач договір не підписала і примірник договору позивачу не повернула. Станом на день подачі позову договір між сторонами не укладений.

Проте, з метою недопущення порушення прав інших мешканців житлового будинку в частині належних послуг з централізованого опалення, позивач здійснював відпуск теплової енергії в опалювальний сезон 2018-2021 року, відповідно до рішення про початок та закінчення опалювального сезону у м. Запоріжжя.

Позивачем було відпущено теплову енергію відповідачу за період з листопада 2018 року по квітень 2019 року, з листопаду 2019 року по квітень 2020 року, з листопада 2020 року по квітень 2021 року на загальну суму 80651,70 грн. Позивачем були сформовані та надані споживачу рахунки на оплату споживчої енергії.

У вересні 2020 року Концерн «Міські теплові мережі» звернувся до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя з заявою про видачу судового наказу про стягнення з відповідача заборгованості за надані послуги. 23.09.2020 року судом був виданій судовий наказ, який за заявою відповідача був скасований ухвалою суду 20.10.2020 року.

03.10.2022 року представником відповідача було подано відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у позовних вимогах у повному обсязі. Нежитлові приміщення, які перебувають у власності відповідача, знаходяться у багатоквартирному житловому будинку. У нежитловому приміщенні V першого поверху літ. А-5 теплопостачання перекрито вентилем який опломбований, тобто теплопостачання відсутнє.

У нежитловому приміщенні ІІ підвалу літ А-5 фактично відсутні прилади споживання теплової енергії. Через це приміщення проходить ізольований трубопровід централізованого опалення житлового будинку, тобто ізольованими транзитними трубопроводами, через які здійснюється постачання теплової енергії споживачам, які проживають в даному багатоквартирному будинку. Ніяких договорів з позивачем не укладалося, відповідач лише мав намір укласти договір теплопостачання у нежиле приміщення V поверху літ А-5. Таким чином, позивачем фактично заявлено вимогу про стягнення вартості теплової енергії, втраченої через проходження транзитними трубопроводами централізованого опалення. Транзитні прямі та зворотні трубопроводи, які проходять через нежитлове підвальне приміщення відповідача відносяться до внутрішньо будинкових систем теплопостачання. У відповідності до ч. 1 ст. 5 закону України «Про житлово - комунальні послуги» обслуговування внутрішньо будинкових мереж частиною послуги з управління багатоквартирним будинком.

Відповідно до ст. 20 Закону України «Про теплопостачання» тарифи на теплову енергію повинні забезпечувати відшкодування всіх економічно обґрунтованих витрат на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії. Отже, технологічні втрати тепла транзитними трубопроводами закладені у тариф і оплачуються споживачами під час оплати послуги з централізованого опалення, а не окремо від неї. Таким чином, позивач намагається стягнути з відповідача кошти за послуги транспортування теплової енергії, які включені у тарифи теплопостачання. Відповідно до ч. 6 ст. 9 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Позивачем не доведено обсяг спожитої теплової енергії у спірний період, а подані докази є неналежними.

Також, відповідачем заявлено вимоги щодо застосування строку позовної давності, оскільки позивач просить стягнути заборгованості за період з листопада 2018 року по квітень 2021 року, а з позовом звернувся 30.06.2022 року, тобто з пропуском строку позовної давності.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 03.10.2022 року справу за підсудністю передано до Ленінського районного суду м. Запоріжжя.

29.11.2022 року справа надійшла до Ленінського районного суду м. Запоріжжя.

Ухвалою суду від 01.08.2023 року Ленінського районного суду м. Запоріжжя було зупинено провадження у справі до набрання законної сили рішенням суду у справі №334/3436/23 за позовом Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за пожиту теплову енергію, за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Концерну «Міські теплові мережі» про визнання протиправними дій по нарахуванню заборгованості за постачання теплової енергії, яким задоволено вимоги позивача, у задоволені зустрічного позову відмовлено.

24.07.2025 року провадження у справі було поновлено.

Відповідно до Закону України № 4273-IX «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо зміни найменувань місцевих загальних судів» 30.04.2025 р. відбулася державна реєстрація змін до відомостей про Ленінський районний суд м. Запоріжжя, що міститься в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, відповідно до яких назву Ленінський районний суд міста Запоріжжя змінено на Дніпровський районний суд міста Запоріжжя.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання був повідомлений належним чином.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, відзив на позов надав.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши докази та оцінивши їх у сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником нежитлового приміщення V першого поверху літ А-5 та приміщення ІІ підвалу літ. А-5 у будинку АДРЕСА_1 . Загальна площа приміщення V складає 252,9 кв.м, приміщення ІІ підвалу 371,43 кв.м., що підтверджується копією договору купівлі продажу нежитлового приміщення від 22.06.2018 року, копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

31.07.2018 року до позивача звернулася ОСОБА_2 , яка діяла на підставі довіреності завіреної 20.07.2018 року приватним нотаріусом Кардаш Я. О., від імені ОСОБА_1 , з заявою про укладення договору купівлі продажу теплової енергії на придбане приміщення за адресою: АДРЕСА_1 для розміщення фітнес студії, на підставі наступних даних: площа опалення 642,33 кв.м., теплове навантаження на опалення (окрема система) 18739 ккал/г, теплове навантаження (від ізольованих, не ізольованих) трубопроводів системи опалення будинку 12071 ккал/г, теплові втрати від місця приєднання до приладу обліку 839 ккал/г, за наявності приладу обліку на опалення.

Згідно копії реєстру отримання договорів, 16.10.2018 року представник відповідача за довіреністю ОСОБА_2 отримала два примірника договору 02136 від позивача.

За приписами ч.1 ст. 322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

За приписами статей 525, 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до вимог закону,умов договору. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається крім випадків,передбачених законом.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст. ст. 610, 611 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Факт нарахування за надання теплової енергії підтверджено рахунком та актами приймання-передачі теплової енергії.

Правовідносини із споживання житлово-комунальних послуг регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги», відповідно до ст. 4 якого законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг базується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства, цього Закону та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг.

Відповідно до п .2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що до житлово-комунальних послуг належать послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Згідно п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Відповідно до положень ч. 2 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення затверджених Постановою КМУ від 21 липня 2005 року № 630 (далі - Правила № 630) централізоване опалення - послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормативної температури повітря у приміщеннях квартири (будинку садибного типу), яка надається виконавцем з використанням внутрішньо будинкових систем теплопостачання.

Згідно з п.п. 3,4 ч. 2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», виконавцями комунальних послуг є: послуг з постачання теплової енергії - теплопостачальна організація; послуг з постачання гарячої води - суб`єкт господарювання, який є власником (або володіє і користується на інших законних підставах) теплової, тепловикористальної або теплогенеруючої установки, за допомогою якої виробляє гарячу воду, якщо споживачами не визначено іншого постачальника гарячої води.

Згідно ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник.

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», виконавець зобов`язаний, зокрема, забезпечувати своєчасність та відповідну якість житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору.

Згідно п.5 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строк, встановлений договором або законом.

Порядок оплати за житлово-комунальні послуги визначений у ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», якою передбачено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується, виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

Положеннями п. 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 р. № 630 встановлено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк.

Згідно з п. 13 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач житлово-комунальних послуг - індивідуальний або колективний споживач.

Відповідно з п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Таким чином, обов`язок утримання житлових приміщень, в тому числі оплату послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води покладається на власника або наймача приміщення і рівною мірою на повнолітніх членів сім`ї наймача.

Відповідно до п.1 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору.

Згідно із п. 3 ч. 2 ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець зобов`язаний підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Пунктом 8 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної і гарячої води та водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», встановлено, що послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформлюється на підставі типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води, затвердженого Постановою КМУ від 21 липня 2005 року № 630.

Законодавство, яке регулює відносини, пов`язані з виробництвом, транспортуванням, постачанням та використанням теплової енергії, пов`язує обов`язок сплатити вартість теплової енергії не за видом пристроїв, які використовують теплову енергію, а за фактом її споживання. Таким чином, якщо у нежитлових приміщеннях наявні трубопроводи, стояки, споживач сплачує за фактичне тепло, яке виділяється від них, оскільки він фактично споживає цю теплову енергію.

Таким чином, законодавством передбачений двосторонній обов`язок, щодо укладання договору про надання житлово-комунальних послуг, у зв`язку з чим у разі відмови на оплату таких послуг споживачем з посиланням на відсутність укладеного договору не беруться до уваги, оскільки споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послугу повному обсязі (Постанова Верховного суду України від30жовтня 2013року по справі 6-59цс13).

Відсутність укладеного між сторонами договору, обов`язковість укладання якого лежить і на споживачеві, і на теплопостачальній організації не виключає можливості стягнення з споживача на користь теплопостачальній організації вартості послуг з теплопостачання, оскільки між сторонами склалися фактичні договірні відносини. Аналогічна правова позиція наведена в постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 11.04.2018у справі № 904/2238/17 та від 16.10.2018 р. у справі № 904/7377/17; у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2020 р. у справі № 7128916/17-ц.

Факт нарахування за надання теплової енергії підтверджено рахунками та актами приймання-передачі теплової енергії за період з листопада 2018 року по квітень 2021 року, з доказами надіслання відповідачу вказаних документів засобами поштового зв`язку.

Згідно копії акту обстеження від 07.08.2018 року, за підписами представника позивача та відповідача, було здійснено огляд вбудованого приміщення на першому поверсі та підвалу п`яти поверхового будинку за адресою: м. Запоріжжя, бул. Вінтера. 12 (фітнес студія). Встановлено та опломбовано прилад обліку теплової енергії, фактична площа опалення 624,33 кв.м.

Відповідно до заяви ОСОБА_1 з метою укладення договору купівлі продажу теплової енергії на приміщення по АДРЕСА_1 , відповідач просить застосувати розрахунок теплового навантаження, виконаний Концерном «Міські теплові мережі» в 2016 році для ТОВ «Індустіалінвест» в зв`язку з відсутністю змін існуючої системи опалення та відповідності вихідних даних для розрахунку навантаження на опалення на момент укладення договору.

Обсяг спожитої споживачем послуги визначається як частина обсягу теплової енергії, спожитої у будинку для потреб опалення, визначеної та розподіленої згідно з вимогами Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» та відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Мінрегіону від 22 листопада 2018 р. № 315.

Нормами Розділу І Методики визначено, що розподіл між споживачами обсягу спожитих комунальних послуг здійснюється на підставі визначених на розрахункову дату споживання (фактичних, розрахункових або скоригованих (приведених)) обсягів комунальної послуги за відповідний розрахунковий період. Розрахунковою датою є останній день розрахункового періоду.

Розподіл обсягів спожитих у будівлі/будинку комунальних послуг здійснюється між споживачами для житлових та нежитлових приміщень (в тому числі приміщень з індивідуальним опаленням, вбудованих, вбудовано-прибудованих або прибудованих приміщень, а також приміщень, які обладнані окремим входом), які є самостійними об`єктами нерухомого майна, не є самостійними об`єктами нерухомого майна, але перебувають у користуванні різних споживачів відповідних комунальних послуг. Розподіл між споживачами загального обсягу спожитої комунальної послуги у будівлі/будинку за відповідний розрахунковий період (далі - розподіл) здійснюється з урахуванням показань вузлів комерційного та розподільного обліку (теплолічильників, лічильників холодної води, лічильників гарячої води), установлених як у приміщеннях, так і за їх межами, або приладів-розподілювачів теплової енергії, установлених на опалювальних приладах опалюваних приміщень, а в окремих випадках - розрахунково.

Розподіл між споживачами обсягу спожитої у будівлі/будинку теплової енергії на опалення житлових та нежитлових приміщень здійснюється відповідно до Розділу ІІІ Методики. Для розподілу приймаються показання вузлів комерційного та розподільного обліку, приладів розподільного обліку теплової енергії станом на кінцеву дату розрахункового періоду, отримані виконавцем розподілу комунальної послуги, у спосіб, визначений договором про надання комунальної послуги.

Відповідно до розрахунку наданого позивачем за період з 01.11.2018 року по 30.04.2021було надано послугу з постачання теплової енергії на загальну суму 80651,70 грн. Відповідачем за вказаний період не було здійснено жодної оплати отриманих послуг.

Відповідно до Правил № 630 постачання теплової енергії для потреб централізованого опалення здійснюється в опалювальний період.

Рішення про початок та закінчення опалювального періоду приймається органами місцевого самоврядування з урахуванням кліматичних умов згідно з будівельними нормами і правилами, правилами технічної експлуатації теплових установок і мереж, державними санітарними нормами і правилами та іншими нормативними документами.

Опалення - це послуга, яка надається для нормування температури повітря у приміщеннях. Приміщення відповідача використовується як робоча зона, тобто простір, в якому знаходяться робочі місця постійного або непостійного (тимчасового) перебування працівників, а отже підлягає нормуванню мікроклімат у приміщенні відповідно до ДСН 3.3.6.042-99 та ГОСТ 12.1.005-88.

Для звільнення від оплати за житлово-комунальні послуги споживач повинен не лише не мати відповідного договору та фактично не користуватися послугами,а відмовитися в установленому порядку від їх отримання.

Встановлено, що відповідачем не надано акту про відключення приміщення від мереж централізованого опалення, який подається на затвердження відповідної комісії, відповідної проектної документації, які б засвідчували факт відключення приміщення від мереж центрального теплопостачання та ненадання послуг з централізованого опалення.

Також, відповідачем було заявлено про застосування позовної давності до вимог позивача.

Позивач звернувся з позовом 30.06.2022 року з вимогою про стягнення заборгованості за період з листопада 2018 року по квітень 2021 року.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність складає 3 роки (ст. 257 ЦК України).

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) введено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин, який закінчився 30.06.2023 року.

Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" розділ "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: "Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину".

Таким чином, строк позовної давності позивачем не пропущений.

Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення позову.

В силу приписів ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 5, 12, 13, 76, 77, 81, 133, 137, 141, 263-265, 272, 273 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані послуги постачання теплової енергії задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Концерну «Міські теплові мережі» заборгованість за надані послуги за період з 01.11.2018 року по 30.04.2021 року в розмірі 80 651 грн 70 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Концерну «Міські теплові мережі» судовий збір в сумі 2481 грн 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається позивачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду.

Інформація про учасників справи відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

Позивач концерн «Міські теплові мережі», , юридична адреса: м. Запоріжжя, вул. Героїв полку «Азов», буд. 137;

Відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .

Суддя: Філіпова І. М.