Провадження № 2/727/2685/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(повне)

24 листопада 2025 року м.Чернівці

Шевченківський районний суд м.Чернівців у складі:

головуючої судді Бойко М.Є.,

за участю секретаря судових засідань Васківчук В.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, у відкритому судовому засіданні, в м. Чернівці, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в інтересах якого діє матір ОСОБА_2 , Чернівецької міської ради про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,

в с т а н о в и в :

У вересні 2025 року представник позивача адвокат Кутровська Н.М. звернулася до Шевченківського районного суду м. Чернівці з позовом про визнання ОСОБА_2 та її малолітнього сина ОСОБА_3 такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1 , оскільки відповідачі зареєстровані, але не проживають в ній з 2011 року без поважних причин, не сплачують комунальні платежі, не мають особистих речей у у цьому приміщенні та не виявляють інтересу до житла. Тривала відсутність відповідачів підтверджує фактичну втрату ними права користування квартирою, а їх реєстрація в ній створює перешкоди у користуванні та розпорядженні житлом позивачу, зокрема унеможливлює оформлення субсидії та покладає на нього зайві витрати на його утримання.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м.Чернівці від 26.09.2025 року у справі відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін.

У судове засідання ОСОБА_1 та його представник у судове засідання не з`явилися. Разом з тим, адвокат Кутровська Н.М. подала письмову заяву про розгляд справи без її участі та без участі позивача, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у судове засідання також не з`явилися, про дату час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, зокрема за допомогою рекомендованих повідомлень, які були надіслані за адресою їх зареєстрованого місця проживання та шляхом розміщення оголошень на сайті судової влади; відзиву на позовну заяву до суду також не надійшло.

Представник відповідача - Чернівецької міської ради Осовська М.М. подала до суду письмову заяву, в якій просила розгляд справи проводити без її участі та ухвалити рішення відповідно до вимог чинного законодавства.

За таких обставин суд проводить розгляд справи у відсутність учасників судового розгляду та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу - за правилами ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно з відомостями про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб №б/н від 13.05.2025 року станом на 13.05.2025 року за адресою: АДРЕСА_2 зареєстровані: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 20.01.1998 року по теперішній час, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 12.06.2012 року по теперішній час, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 17.01.2001 року по теперішній час

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 47 Конституції України визначено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Як зазначено у ст. 9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як з підстав і в порядку, які передбачено законом.

Згідно зі ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції.

Отже, кожній особі, окрім інших прав, гарантовано право на повагу до її житла, яке охоплює, насамперед, право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла.

Стаття 71 ЖК Української РСР встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, у зв`язку з чим указане питання вирішується судом у кожному конкретному випадку, з урахуванням фактичних обставин справи та правил статті 89 ЦПК України щодо оцінки доказів.

Аналіз статей 71, 72 ЖК Української РСР дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин.

Саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК Української РСР строки у жилому приміщенні без поважних причин;

Збереження жилого приміщення за тимчасово відсутнім наймачем або членом його сім`ї є одним із способів захисту житлових прав фізичних осіб (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 листопада 2022 року у справі № 755/1139/18 (провадження № 61-6632св22)).

У постанові Верховного Суду від 15 жовтня 2020 року у справі № 711/5092/17 (провадження № 61-47262св18) містяться висновки про те, що сам факт не проживання відповідачів у спірному житлі не може бути підставою для визнання їх такими, що втратили право користування спірним житлом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта 263 ЦК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Наявними в матеріалах справи доказами, а саме: копіями паспортів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , відомостями про зареєстрованих у квартирі АДРЕСА_1 осіб з 2011 року не підтверджуються зазначені у позові обставини, а саме: що відповідачі з 2011 року не проживають за місцем реєстрації, там відсутні їх особисті речі, вони не сплачують за житлово-комунальні послуги та будь яких витрат по утриманню житла не несуть. Не надано жодних таких допустимих та належних доказів стороною позивача і під час розгляду справи в суді. Посвідчена приватним нотаріусом письмова заява ОСОБА_4 про те, що в цій квартирі фактично мешкає та сплачує комунальні платежі, а також бере участь у утриманні житла лише позивач, інші особи у ній відсутні з 2010 року, таким доказом не є, оскільки останній судом у якості свідка безпосередньо не допитувався, отже, про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивих показань і відмову від надання показань не попереджався , а також не приводився судом до присяги.

Таким чином, позивачем не доведено, що відповідачі не проживають без поважних причин у спірній квартирі протягом тривалого часу ( як стверджується у позові , більше 10 років), залишили її свідомо та добровільно, втратили до неї інтерес, їх речі у ній відсутні, як відсутні і достатні та триваючі зв`язки відповідачів з цим житлом тощо.

Окрім іншого, досліджуючи пропорційність втручання в особисті немайнові права осіб: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , як право на житло, в аспекті втрати права на проживання через їх відсутність за місцем реєстрації понад шість місяців суд звертає увагу на те, що у справі відсутні докази щодо наявності у відповідачів іншого постійного житла, в якому вони проживають, відсутності їх потреби у спірній квартирі, що свідчить про те, що це втручання буде становити надмірний тягар для них.

Також, не може бути підставою для визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням несплата комунальних послуг, оскільки сама по собі відсутність такої сплати не свідчить про втрату особою інтересу до житлового приміщення.

Разом з тим слід зазначити, що матеріали справи не містять будь-яких доказів, що такі витрати несе лише позивач.

Крім того, право на зворотну вимогу до кожного з решти солідарних боржників забезпечується ч.1 ст.544 ЦК України, отже ОСОБА_1 не позбавлений права на звернення до суду з позовом про стягнення з відповідачів їх частки сплачених ним житлово-комунальних послуг.

Виходячи з вищевикладеного, оскільки позивачем не доведено тривале непроживання відповідачів у спірному жилому приміщенні без поважних причин, відсутні підстави для визнання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 такими, що втратили право користування АДРЕСА_1 , а тому у задоволенні позову слід повністю відмовити в зв`язку із його необгрунтованістю.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 76-83, 130, 131, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в інтересах якого діє матір ОСОБА_2 , Чернівецької міської ради про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, відмовити повністю.

Рішення суду може бути оскаржене до Чернівецького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набуває законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Ознайомитись з текстом судового рішення в електронній формі сторони можуть за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua/.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо даної справи за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України. Повний текст рішення складений 28.11.2025 року.

Суддя М. Є. Бойко