Справа № 462/9153/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 грудня 2025 року Залізничний районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді: Бориславського Ю.Л.,

при секретарі судових засідань: Каралюс Т.Р.,

за участі:

заявниці: ОСОБА_1 ,

представника заявниці адвоката: Загвойської О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львова цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису, суд

в с т а н о в и в :

представник заявника ОСОБА_1 адвокат Загвойська О.В. звернулася до суду із заявою, у якій просить видати обмежувальний припис строком на 6 місяців, яким вжити заходи тимчасового обмеження прав ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) та заборонити перебувати в місці спільного проживання з постраждалою особою ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 ; заборонити наближатися на відстань менше 200 м до місця проживання постраждалої особи ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 ; заборонити особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу ОСОБА_1 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику - ОСОБА_2 , переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею. Заяву обґрунтувала тим, що заявниця ОСОБА_1 та заінтересована особа є колишнім подружжям, проживають у одній квартирі. Заявниця потерпає від домашнього насильства, яке вчиняє колишній чоловік. Рішенням Залізничного районного суду м. Львова суду м. Львова від 23.04.2025 р. у справі №462/2542/25 стосовно ОСОБА_2 було видано обмежувальний припис, яким йому було заборонено протягом 6 місяців перебувати в місці спільного проживання з заявницею, заборонено наближатися на відстань менше 300 метрів до місця проживання ОСОБА_1 , заборонено вести телефонні переговори або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб, та заборонено особисто або через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці невідомому кривднику, переслідувати її та в будь який спосіб спілкуватися з нею. Після закінчення дії обмежувального припису ОСОБА_2 знов вчинив домашнє психологічне та фізичне насильство щодо заявниці, причому в присутності її сина. Така коротка перерва між закінченням дії припису та новим епізодом насильства свідчить, що кривдник не змінив своєї поведінки, а утримувався від активних дій лише на час формальної дії попередніх обмежень. Таким чином, заявниця є особою, яка зазнала домашнього насильства, вважає, що відносно нею вчинено домашнє насильство, а тому просить задовольнити заяву.

У судовому засіданні заявник та її представник адвокат Загвойська О.В. підтримали подану заяву, просили задовольнити та видати обмежувальний припис. ОСОБА_1 пояснила, що незважаючи на те, що зареєстрована за іншою адресою, вона продовжує проживати за адресою: АДРЕСА_1 , де зареєстрований її колишній чоловік та власником є його мама, оскільки площа даної квартири є більшою, а у квартирі за адресою АДРЕСА_2 проживає її брат з жінкою.

Заінтересована особа ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив.

Суд, ухвалив проводити розгляд заяви у відсутності заінтересованої особи, що не з`явився, який повідомлявся судом належним чином, причини неявки суду не повідомив, що відповідає вимогам ст. 350-5 ЦПК України, оскільки його неявка не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису.

Заслухавши пояснення заявниці, її представниці та показання свідка, вивчивши матеріали справи, суд виходить з такого.

Статтею 350-2 ЦПК України передбачено, що заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Згідно п. 3, 14 та 17 ч.1. ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 24 цього Закону до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

Пунктом 7 ч.1 ст. 1 Закону визначено, що обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Згідно ч.3 ст. 26 цього Закону рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

Пунктом 9 ч.1 ст.1 Закону визначено поняття оцінки ризиків як оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Згідно п. 3 ч.1 ст.350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Таким чином, зважаючи на наведені норми Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

Суди під час вирішення такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі.

Судом встановлено, що заявник ОСОБА_1 та заінтересована особа ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, у якому у них народилося двоє дітей ОСОБА_3 , 2006 року народження, ОСОБА_4 , 2013 року народження. Шлюб між сторонами розірвано рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 19.05.2025 року /а.с.17-19/

Заявниця ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 /а.с.8-12/.

Відповідно до акта обстеження фактичного проживання від 19.11.2025 року ОСОБА_1 фактично проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 /а.с.49/

Згідно зі свідоцтв про право на спадщину за законом від 22.11.2018 року №2.711 та №2.713 ОСОБА_5 успадкувала після смерті своїх батьків по частині квартири АДРЕСА_3 від кожного /а.с.51-52/

У судовому засіданні свідок ОСОБА_5 засвідчила, що є співвласником квартири за адресою: АДРЕСА_1 , де без реєстрації проживає ОСОБА_1 , яка є колишньою дружиною її сина ОСОБА_2 . У квартирі зареєстровані її син ОСОБА_2 , онуки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Пояснила, що її син ОСОБА_2 вживає наркотичні засоби. Під час дії обмежувального припису, виданого рішенням Залізничного районного суду м. Львова суду м. Львова від 23.04.2025 р. у справі №462/2542/25 стосовно ОСОБА_2 протягом 6 місяців усі, хто проживає у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 почувалися спокійніше, оскільки не було конфліктів та домашнього насильства. Після закінчення дії вказаного обмежувального припису, а саме 05.11.2025 року ОСОБА_2 прийшов додому, зайшов у кімнату до колишньої дружини, звідки попросив вийти свого сина, вказавши, що має намір поговорити із ОСОБА_1 та свідок чула розмову на підвищених тонах. Засвідчити факт фізичного насильства свідок не змогла.

Як вбачається із матеріалів справи, 05.11.2025 року стосовно кривдника ОСОБА_2 винесено терміновий заборонний припис, що діяв до 15.11.2025 року у зв`язку із скоєнням ним 05.11.2025 року за адресою: АДРЕСА_1 психологічного та фізичного насильства стосовно своєї колишньої дружини ОСОБА_1 , що виявилось у нецензурному висловлюванні та шарпання за одяг /а.с.39/

Згідно позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 28.04.2020 року у справі № 754/11171/19 при вирішенні питання щодо застосування тимчасового обмеження права власності кривдника шляхом встановлення судом обмежувального припису суд на підставі установлених обставин справи та оцінки факторів небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства має оцінити пропорційність вручання у права і свободи особи враховуючи, що ці заходи пов`язані із протиправною поведінкою такої особи.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Відтак, обставинами, які свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису є факти вчинення кривдником одного з видів насильства передбачених статтею 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Згідно ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до змісту ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За змістом ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу.

Доказами, що підтверджують обставини, які свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису можуть бути матеріали, якими підтверджується наявність провадження (кримінального чи про адміністративне правопорушення) щодо особи, яка вчинила домашнє насильство, винесення термінового заборонного припису, інформації про внесення відомостей до Єдиного державного реєстру випадків домашнього насильства, показання свідків, висновки експертиз, власна фіксація подій на аудіо- або відеоносії, фіксація з нагрудних камер поліцейських, повідомлення про подію в заклади охорони здоров`я, медичні довідки, роздруківки текстових повідомлень, копії заяви до поліції тощо.

У разі неможливості надати зазначені докази, до заяви може бути додано клопотання про їх витребування відповідно до ст. 84 ЦПК України.

Разом з тим, незважаючи на покликання заявниці на систематичне вчинення ОСОБА_2 стосовно неї домашнього насильства, такі не підтверджені матеріалами справи, натомість долучено докази, з яких вбачається, що строк дії виданого обмежувального припису закінчився, після чого ОСОБА_2 повернувся у квартиру, у якій він проживає та має право користування, 05.11.2025 року вчинив психологічне та фізичне насильство відносно ОСОБА_1 , що виявилось у нецензурному висловлюванні та шарпання за одяг та стосовно кривдника винесено терміновий заборонний припис.

Водночас, суду не надано доказів притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства після закінчення строку дії виданого обмежувального припису стосовно ОСОБА_2 .

Крім цього, суд враховує покази свідка ОСОБА_5 , допитаної за клопотанням заявниці, згідно із якими свідок не змогла підтвердити чи спростувати домашнє насильство 05.11.2025 року вчинене ОСОБА_2 , а вказала, що чула розмову колишнього подружжя у підвищеному тоні.

Відповідно до вимог Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків, а також із врахуванням пропорційності втручання у права і свободи особи обраним заходом тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків.

Також судом враховано постанову Верховного Суду у справі № 753/8626/19 , у якій суд касаційної інстанції дійшов висновку, що правильними є висновки судів попередніх інстанцій про те, що сам факт неодноразового звернення заявника до різних органів з підстав вчинення щодо неї психологічного та фізичного насильства свідчить про наявність тривалого конфлікту між заявником та заінтересованою особою, але не підтверджує факт вчинення домашнього насильства, що є необхідною умовою для можливості застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Оскільки заявник не надала беззаперечних доказів на підтвердження вчинення заінтересованою особою постійного та безперервного домашнього насильства у розумінні вказаного Закону, а судами не встановлено випадків домашнього насильства відносно заявника та дітей, а також ризиків настання насильства у майбутньому, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про видачу обмежувального припису.

Враховуючи наведене, зокрема обставини, встановлені судом, суд приходить до переконання, що наведені представником заявниці обставини, на даний час, не можуть бути підставами для видачі судом обмежувального припису стосовно ОСОБА_2 , а тому у задоволенні заяви слід відмовити.

Керуючись Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», ст. 4, 5, 12, 13, 76-81, 89, 258-259, 265, 268, 273, 293, 294, 350-1 - 350-6, 350-8, 354-355 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

у задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису- відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення/складання, або у строки та порядку, передбаченому ст.354, 355 ЦПК України.

Текст рішення суду складений 01.12.2025р.

Суддя: Бориславський Ю. Л.