справа № 208/3875/25
провадження № 2/208/2714/25
РІШЕННЯ

Іменем України

01 грудня 2025 р. м. Кам`янське

Заводський районний суд м. Кам`янського Дніпропетровської області у складі:

головуючої судді: Кузнєцової А. С.,

за участю секретаря судового засідання: Бистрова І. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , представник позивача адвокат Мотуз Олександр Володимирович до Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське», про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я при виконанні трудових обов`язків, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 через свого представника адвоката Мотуза О. В. звернувся до суду з вказаною заявою, в якій просить стягнути з Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» грошову суму у розмірі 245000,00 гривень в порядку відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я при виконанні трудових обов`язків.

Позовні вимоги обґрунтовані наступним. Позивач ОСОБА_1 протягом тривалого часу працював на підприємствах вугільної промисловості. Загальний стаж складає 23 років 00 місяців 27 днів. З 05.11.2005 року по 05.11.2018 року позивач працював на різних посадах у різних структурних підрозділах відповідача ПрАТ «Шахтоуправління «Покровське». Звільнений 05.11.2018 року за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію.

За час роботи на підприємстві відповідача, позивач набув хронічних професійних захворювань.

Згідно п. 7 акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання форми П-4 від 14 березня 2024 року (копія додається), затвердженого начальником Східного міжрегіонального управління Державної служби України з питань праці, встановлено наявність у позивача професійних захворювань: - хронічна радикулопатія L5, S1 праворуч в стадії загострення з вираженими статико - динамічними порушеннями, м`язово-тонічними та больовим синдромами, рецидивуючий перебіг; - пневмоконіоз (t/p; 2/2; pi), ускладнений хронічним бронхітом ІІ стадії, фаза затихаючого загострення ЛН ІІ ст.

п. 17 вказаного акту встановлює, що професійне захворювання виникло у зв`язку з недосконалістю технологічного процесу (зокрема, через виділення значних концентрацій пилу, переважно фіброгенної дії) недостатньою забезпеченістю засобами індивідуального захисту від пилу (фільтрами до протипилових респіраторів) та недосконалістю технологічного процесу зокрема, неможливістю застосування засобів малої механізації на усіх ланках технологічного процесу, неможливістю механізації та автоматизації певних видів робіт через складні гірничо-геологічні умови. ОСОБА_1 виконував роботи в умовах впливу пилу, переважно фіброгенної дії, концентрація якого перевищувала ГДК, в умовах вимушеної робочої пози і значних фізичних навантажень, що перевищували допустимі параметри та виробничого шуму, еквівалентний рівень якого перевищував гранично допустимий.

Згідно п. 18 зазначеного акту причинами виникнення професійного захворювання є:

вуглепородний пил фактична величина 55.2 мг/м3, при нормативному значенні 10 мг/м3. Важкість праці: фізичне динамічне навантаження (за участю м`язів нижніх кінцівок та тулуба) фактична величина від 154,7 Вт при нормативному значенні 90 Вт; фізичне динамічне навантаження (за участю м`язів рук та плечового поясу) фактична величина 81,7 Вт, при нормативному значенні 45 Вт; маса вантажу, що підіймається та переміщується фактична величина 30 кг при нормативному значенні 30 кг. Робоча поза періодичне перебування в незручній та/або фіксованій позі 25% часу зміни при нормативному значенні періодичне перебування в незручній або фіксованій позі 76%. Нахили корпусу 160 разів за зміну, при нормативному значенні 51-100 разів за зміну.

Згідно довідки Медико-соціальної експертної комісії від 09 жовтня 2024 року серії 12 ААА № 146805 (копія додається) позивачу первинно визначено втрату працездатності на рівні 50%.

Згідно довідки Медико-соціальної експертної комісії від 09 жовтня 2024 року серії 12 ААГ № 866516 (копія додається) позивачу первинно встановлено третю групу інвалідності.

Позивач має постійні скарги на стан свого здоров`я, змушений проходити лікування, що підтверджується медичним висновком від 03 січня 2024 року № 1/11 та випискою № 1632 із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого (копії додаються).

Позивач має скарги на біль в поперековому відділі хребта, підсилюючий при незначеному фізичному навантаженні, при ході з іррадіацією в праву сідницю та праву ногу по заднє-зовнішній поверхні, оніміння та судоми в правій нозі; кашель з мокротою, задишка при незначеному фізичному навантаженні, при ході на 20 м, при самообслуговуванні, загальна слабкість, підвищена втомлюваність та пітливість; головний біль, підвищення артеріального тиску, біль в ділянці серця.

У зв`язку з вказаним хронічним професійним захворюванням порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки позивача, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання. Тривалий процес лікування, позбавляє можливості позивача вести повноцінний спосіб життя. З моменту отримання хронічного професійного захворювання, він постійно відчуває фізичні страждання та біль, обґрунтовані важкістю самопочуття та особливостями лікування. Окрім того, внаслідок отриманих хронічних професійних захворювань, що супроводжується значною втратою працездатності, систематичною необхідністю отримання медичної допомоги, він постійно відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, у почуттях страху, поганому сні на фоні сильних больових відчуттів. Все це постійно і негативно позначалося і позначається сьогодні на душевному та фізичному станах. На даний час його самопочуття не поліпшується, негативні зміни у його житті є незворотними, усвідомлення чого, завдає йому душевного болю та страждань. Перелічені негативні явища не можуть не викликати переживання, страждання, стрес, депресію. Отже, факт моральних страждань є очевидним і не потребує доказуванню

іншими засобами доказування. Позивач вважає, що за таких обставин зі сторони відповідача йому має бути відшкодована моральна шкода, яка завдана ушкодженням здоров`я, внаслідок неналежного виконання відповідачем вимог законодавства стосовно створення та підтримання безпечних умов праці, що спричинило виникнення у нього хронічного професійного захворювання.

Моральну шкоду ОСОБА_1 оцінює в сумі 245000,00 гривень, що відповідатиме справедливій сатисфакції за розвиток хронічного професійного захворювання, яким спричинено втрату професійної працездатності (а. с. 1-7).

Ухвалою Заводського районного суду м. Кам`янського Дніпропетровської області від 31.03.2025 року за позовною заявою ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське»порушено справу за правилами спрощеного позовного провадження, між сторонами виникли матеріально-правові і процесуально-правові наслідки такого рішення. Розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, що узгоджується з ч. 4 ст. 19, ст. 274 ЦПК України (а.с. 29).

Представником приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» Львовим А. Л. (діючого на підставі ордеру та довіреності) на позовну заяву ОСОБА_1 в порядку ст. 278 ЦПК України подано відзив, з якого вбачається, що відповідач вважає, позовні вимоги позивача безпідставними та необґрунтованими через те, що існує ряд фактів, які свідчать про недоведеність причинно - наслідкового зв`язку між діями/бездіяльністю ПРАТ «ШУ «Покровське» та завданням ОСОБА_1 моральної шкоди.

Позивач зазначає, що працював на підприємстві відповідача в умовах впливу шкідливих факторів з 04.11.2005 року по 05.11.2018 року. Звільнений за власним бажанням у зв`язку із виходом на пенсію.

Позивач зазначає із посиланням на Акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання форми П-4 від 15.03.2024 року, що під час роботи ним були отримані професійні захворювання.

Відповідно до висновку МСЕК від 09.10.2024 року при первинному огляді позивачеві встановлено 50% втрати працездатності та ІІІ групу інвалідності із наступним переоглядом 09.10.2026 року.

Відповідно до Повідомлення про хронічне професійне захворювання (отруєння) за

формою П3 остаточний діагноз позивачеві встановлено 03.01.2024 року.

На думку позивача, моральна шкода йому заподіяна умовами виробництва, оскільки

він тривалий час працював в умовах впливу шкідливих факторів. Представник відповідача не погодився із зазначеними вимогами з наступних підстав.

Відповідачем вживались передбачені законодавством заходи для зменшення шкоди здоров`ю позивача, надавались пільги, компенсації та ін. за роботу у шкідливих умовах.

Чинне законодавство України допускає зайнятість працівників на роботах із шкідливими та важкими умовами праці, оскільки в деяких галузях промисловості не можна повністю виключити шкідливі та небезпечні фактори виробничого середовища із трудового процесу. Проте, за таку роботу працівникові надаються певні встановлені законодавством пільги та компенсації.

Так, відповідно до ст. 7 Закону України «Про охорону праці» працівники, зайняті на

роботах з важкими та шкідливими умовами праці, безоплатно забезпечуються лікувально-профілактичним харчуванням, молоком або рівноцінними харчовими продуктами, газованою солоною водою, мають право на оплачувані перерви санітарно-оздоровчого призначення, скорочення тривалості робочого часу, додаткову оплачувану відпустку, пільгову пенсію, оплату праці у підвищеному розмірі та інші пільги і компенсації, що надаються в порядку, визначеному законодавством.

В ст. 51 КЗпП України визначено, що для працівників, зайнятих на роботах з шкідливими умовами праці, встановлюється скорочена тривалість робочого часу не більш як 36 годин на тиждень. Перелік виробництв, цехів, професій і посад з шкідливими умовами праці, робота в яких дає право на скорочену тривалість робочого часу, затверджується в порядку, встановленому законодавством.

Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 р. N 163 затверджено Перелік виробництв, цехів, професій і посад із шкідливими умовами праці, робота в яких дає право на скорочену тривалість робочого тижня. Згідно зі ст. 76 КЗпП України працівникам за роботу із шкідливими і важкими умовами праці надаються щорічні додаткові відпустки.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про відпустки» щорічна додаткова відпустка за

роботу із шкідливими і важкими умовами праці тривалістю до 35 календарних днів надається працівникам, зайнятим на роботах, пов`язаних із негативним впливом на здоров`я шкідливих виробничих факторів.

Так, на важких роботах, на роботах із шкідливими і небезпечними умовами праці, на роботах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров`я встановлюється підвищена оплата праці. Перелік цих робіт визначається Кабінетом Міністрів України.

Згідно ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, та працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, незалежно від місця останньої роботи, мають право на пенсію за віком на пільгових умовах.

Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» також внормовує питання пенсійного забезпечення, що пов`язані з роботою із шкідливими умовами праці. Так, згідно ч.1 ст. 24 вказаного Закону час перебування на інвалідності у зв`язку з нещасним випадком на виробництві або професійним захворюванням зараховується до стажу роботи із шкідливими умовами, який дає право на призначення пенсії на пільгових умовах і у пільгових розмірах.

При цьому, на роботодавця законодавством покладається обов`язок проведення обов`язкових вступного та щорічних медичних оглядів з метою виявлення ранніх ознак професійних захворювань з метою недопущення їх розвитку та переходу у хронічні професійні захворювання.

Проте, за весь період роботи на підприємстві відповідача працівник жодних скарг не

заявляв, обов`язкові медичні огляди проходив успішно та за їх результатами визнавався лікарями здоровим та придатним для роботи.

Звільнився позивач не у зв`язку із невідповідністю займаній посаді за станом здоров`я, а за власним бажанням у зв`язку із виходом на пенсію. І тільки після звільнення з ПРАТ «ШУ «ПОКРОВСЬКЕ» Позивач «раптово» виявив у себе цілу низку професійних захворювань.

Зважаючи на наявність у позивача професійного захворювання, видно, що він протягом декількох років мав серйозні проблеми із здоров`ям, але перебуваючи на диспансерному обліку з хронічними хворобами продовжував працювати в шкідливих умовах, що, безумовно, і стало передумовою для перетворення професійних захворювань на хронічні. Навіть суттєве погіршення стану здоров`я не змусило позивача змінити професію, пройти навчання новій професії. Зазначене, на думку представника відповідача, свідчить про недбале ставлення позивача до свого здоров`я та суто матеріальний інтерес до вирішення цієї справи.

Таким чином, на думку представника відповідача, дані дії позивача є несумісними із наступним намаганням покласти всю повноту відповідальності у виникненні професійних захворювань на підприємство відповідача, адже якби позивач діяв добросовісно та повідомив відповідача про наявність в нього хронічних захворювань, до подальшої роботи в умовах шкідливих факторів він би не допускався та був переведений на легшу роботу, де немає шкідливих умов праці.

Представник відповідача просить суд застосувати до спірних правовідносин ст.1193 ЦК України, оскільки хронічні професійні захворювання виникли, в тому числі, внаслідок умисного порушення позивачем нормативних актів з охорони і безпеки праці.

Зазначені обставини також є істотними, відповідно до ст. 23 ЦК України, та надають

суду можливість зменшити розмір відшкодування моральної шкоди, або, навіть, взагалі відмовити у задоволенні позовних вимог.

Відповідач вважає, що розмір моральної шкоди у розмірі 245 000, 00 гривень при 50% втрати професійної працездатності позивача є безпідставно завищеним, адже з аналізу судової практики по аналогічним справам вбачається, що при втраті позивачами професійної працездатності сума стягнення зазвичай становить набагато меншу суму.

Відповідно до п. 10 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року №4 судам слід мати на увазі, що у разі заподіяння особі моральної шкоди неправомірно вчиненими діями кількох осіб, розмір відшкодування визначається з урахуванням ступеня вини кожної з них.

Представник відповідача просить надати оцінку найважливішому факту в даній справі, а саме, що причиною остаточного розвитку професійних захворювань позивача стала не тільки наявність шкідливих факторів на підприємстві, а й свідоме приховування позивачем дійсного стану свого здоров`я з метою набуття пільгового стажу для виходу на пенсію.

Тисячі працівників після звільнення з підприємств, де наявні шкідливі умови, звертаються до судів із позовними вимогами про стягнення моральної шкоди за отримані професійні хронічні захворювання та втрату працездатності.

Зазвичай, судами дані позови задовольняються на суми від 50 до 100 тис. грн., тобто набагато менше, аніж позивач просить стягнути в даній справі.

Позивачем в даній справі не зазначено якихось особливих фактів та доказів на їх підтвердження, які б свідчили, що його фізичні та душевні страждання відрізняються від аналогічних страждань інших працівників та варті 245 тис. грн. В матеріалах справи відсутні висновки експертизи, спеціалістів, розрахункові документи, інші докази, які б свідчили про відновлення психологічного стану.

Відповідності до «Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1317 від 03.12.09 року, є робочою. Інваліди IІI групи можуть навчатися та провадити різні види трудової діяльності за умови забезпечення у разі потреби засобами компенсації фізичних дефектів чи порушених функцій організму, здійснення реабілітаційних заходів.

Тобто, позивач у зв`язку з отриманими професійними захворюваннями не позбавлений можливості реалізації своїх здібностей.

Позивачеві органом ФССНВ/Пенсійного фонду України були призначені страхові виплати у вигляді одноразової допомоги та щомісячних платежів, що компенсували йому втрачений заробіток.

Позивач не позбавлений засобів до існування та задоволення власних потреб, оскільки також отримує пенсію.

Матеріали справи не містять доказів перенесення позивачем якихось особливих страждань, внаслідок чого суттєво змінились його життєві обставини та відносини з оточуючими, а також докладання позивачем додаткових зусиль їх відновлення.

Вина у виникненні професійних захворювань, окрім відповідача, лежить частково також і на позивачеві, оскільки він умисно з 2016 року приховував їх ознаки та динаміку розвитку від відповідача, усвідомлено продовжував працювати в шкідливих умовах. За таких умов, покладення на відповідача повної відповідальності за втрату професійної працездатності, отриманої внаслідок свідомих та зважених дій позивача, буде несправедливим.

Крім того, відповідач просить врахувати, що ПРАТ «ШУ «ПОКРОВСЬКЕ» було не єдиним підприємством, на якому позивач під час праці підпадав під дію шкідливих факторів, а саме ДП «Шахта «Комсомолець» ДХК «Артемвугілля».

Також, до істотних умов для зменшення розміру відшкодування моральної шкоди просить віднести скрутний матеріальний стан відповідача та його вклад в обороноздатність держави.

ПРАТ «ШУ «ПОКРОВСЬКЕ» розташоване в м. Покровську Донецької області, який

наразі знаходиться в епіцентрі військових подій. Підприємство потерпає від постійних обстрілів та руйнування виробничої інфраструктури. Дані факти є загальновідомими і не потребують доказування. Внаслідок обмеження електропостачання та логістичних обмежень видобуток основної продукції не здійснюється, відповідно, дохід від реалізації відсутній.

Не дивлячись на критичний фінансовий стан, за три роки війни ПРАТ «ШУ «ПОКРОВСЬКЕ» спрямувало на допомогу державі та її громадянам значні суми фінансової допомоги, на рік вперед сплачено податки та загальнообов`язкові збори до бюджету. Компанія оплачує лікування та реабілітацію поранених, забезпечує їх протезами, надає матеріальну та психологічну підтримку сім`ям загиблих воїнів. Зазначені обставини є істотними в контексті ч.3 ст. 23 ЦК України, та надають суду можливість зменшити розмір відшкодування моральної шкоди.

Щодо оподаткування сум моральної шкоди, що стягуються за рішенням суду, ПРАТ «Шахтоуправління «Покровське» зазначає, питання оподаткування стягнутих сум моральної шкоди, тобто питання відносин між відповідачем (як податковим агентом) та державою не є та не може бути предметом спору взагалі.

Питання про те, чи повинен відповідач виконувати визначену Податковим кодексом України функцію податкового агенту та стягувати податки, а також питання щодо розміру стягнутих податків, залежать не від резолютивної частини рішення суду на час ухвалення рішення, а від змісту податкового законодавства на час виплати доходу, тобто на час виконання рішення (добровільного чи примусового).

Суди взагалі не можуть встановлювати наперед правила оподаткування (на час виплати доходу у вигляді стягнутих за рішенням суду сум).

Суд не може перебирати на себе функцію органу законодавчої влади, своїм рішенням врегульовувати податкові відносини між державою, платником податків та податковим агентом на майбутнє (тобто на час виплати) та незалежно від того, чи зміняться норми податкового законодавства на момент виплати/оподаткування стягнутого доходу.

В разі, якщо рішенням суду з Відповідача буде стягнуто суму моральної шкоди без стягнення (утримання) податків, то при примусовому виконанні рішення суду державний виконавець утримає з банківських рахунків відповідача суму моральної шкоди без утримання податку (а.с. 41-49).

Представником позивача ОСОБА_1 адвокатом Мотузом О. В. надано відповідь на відзив який зводився до незгоди з доводами та аргументами представника відповідача а саме, щодо відсутності вини підприємства в отриманні професійних захворювань.

Заподіяна позивачу моральна шкода полягає у тому, що внаслідок професійного захворювання порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки позивача, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання. Тривалий процес лікування, позбавляє можливості позивача вести повноцінний спосіб життя. З моменту отримання хронічного професійного захворювання, він постійно відчуває фізичні страждання та біль, обґрунтовані важкістю самопочуття та особливостями лікування. Окрім того, внаслідок отриманих хронічних професійних захворювань, що супроводжується значною втратою працездатності, систематичною необхідністю отримання медичної допомоги, він постійно відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, у почуттях страху, поганому сні на фоні сильних больових відчуттів. Все це постійно і негативно позначалося і позначається сьогодні на душевному та фізичному станах. На даний час його самопочуття не поліпшується, негативні зміни у його житті є незворотними, усвідомлення чого, завдає йому душевного болю та страждань. Перелічені негативні явища не можуть не викликати переживання, страждання, стрес, депресію. Отже, факт моральних страждань є очевидним і не потребує доказуванню іншими

засобами доказування.

У виникненні у позивача хронічних професійних захворювань наявна вина відповідача, що підтверджується п. 17 акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання форми П-4 від 14 березня 2024 року.

Слід зауважити, що навіть при очевидній вині роботодавця в даному конкретному випадку, законодавець не відносить таку вину до обов`язкової складової умов відшкодування моральної шкоди роботодавцем. Як вбачається з аналізу норм ч. 2 ст. 153, ст. 173, ч. 1 ст. 237-1 КЗпП України, до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу. Позивачем надано переконливі та змістовні роз`яснення, в чому саме полягає заподіяна йому моральна шкода.

Відповідно до частини третьої ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування

моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Судова практика вказує на стрімке збільшення відшкодувань моральної шкоди у зв`язку з професійними захворюваннями та нещасними випадками на виробництві, атому просить суд стягнути заявлену суму моральної шкоди (а.с. 59-62).

Позивач ОСОБА_1 , його представник, адвокат Мотуз О. В. в порядку ч. 3 ст. 211 ЦПК України просили задовольнити позов в повному обсязі та розглянути справу без їх участі (а.с.76, 122)

Представник відповідача Львов А. Л. суду адресовано заяву, в порядку ч. 3 ст. 211 ЦПК України, про розгляд справи без його участі з урахуванням наданих письмового відзиву (а.с. 105).

Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Суд, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог, дослідивши докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, - приходить до наступних висновків.

В судовому засіданні встановлено такі фактичні обставини та відповідні правовідносини.

ОСОБА_1 перебував в трудових відносинах з Приватним акціонерним товариством «Шахтоуправління «Покровське» (до зміни найменування: ВАТ «Вугільна компанія «Шахта «Красноармійська-Західна № 1», ВАТ «Шахтоуправління «Покровське», «Вугільна компанія «Шахта «Красноармійська-Західна № 1»):

- 04.11.2005 року - прийнятий учеником гірничого робочого підземного з повним робочим днем в шахті;

- 02.12.2005 року переведений гірничим робочим підземним з повним робочим днем в шахті;

- 11.04.2008 року переведений учеником гірничим робочим очисного забою з повним робочим днем в шахті на час до 11.06.2008 року;

- 01.09.2008 року переведений гірничим робочим очисного забою 5 розряду підземним з повним робочим днем в шахті;

- 05.11.2018 року звільнений за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України (підтверджено записами в трудовій книжці позивача - а. с. 15-18)

За результатами засідання міжрайонної медико - експертної комісії м. Слов`янська довідка від 09.10.2024 року серії 12 ААГ № 866516 позивачу первинно визначено втрату працездатності на рівні 50% та встановлено третю групу інвалідності за профзахворюванням з 24.09.2024 року до 01.11.2026 року, 30% (пневмоконіоз), 20% (хронічна поперекова кр. радікулопатія) (а.с. 8).

Згідно довідки серії 12 ААА від 09.10.2024 року ОСОБА_1 протипоказана важка фізична праця в підземних умовах (а.с. 8).

Згідно п. 7 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» професійне захворювання - захворювання, що виникло внаслідок професійної діяльності застрахованого та зумовлюється виключно або переважно впливом шкідливих речовин і певних видів робіт та інших факторів, пов`язаних з роботою.

Відповідно до Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання за Формою П-4, складеного 14.03.2024 року комісією із залученням головного державного інспектора відділу гігієни праці та атестації робочих місць за умовами праці управління інспекційної діяльності у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці, лікаря - профпатолога КНП «Покровська клінічна ЛІЛ», заступника генерального директора з охорони праці та промислової безпеки ПрАТ «Ш/у «Покровське», провідного інженера з обліку і аналізу травматизму та професійних захворювань ПрАТ «Ш/у «Покровське», голови профкому ПрАТ «Ш/у «Покровське», заступника голови, головний технічний інспектор праці Покровсько - Мирноградської територіальної організації профспілки працівників вугільної промисловості України, головного спеціаліста відділу профілактики та розслідування нещасних випадків управління контрольно перевірочної роботи Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області - професійне захворювання у позивача ОСОБА_1 виникло у зв`язку з недосконалістю технологічного процесу, недостатньою забезпеченістю засобами індивідуального захисту від пилу та недосконалістю технологічного процесу, тривалим періодом роботи в підземних умовах праці обумовленими впливом шкідливого виробничого фактору (а.с. 19-23).

Крім того, з матеріалів справи, а саме із виписки №1632 вбачається, що ОСОБА_1 починаючи з 04.02.2016 року хворіє на хронічну попереково крижову радикулопатію, на хронічний бронхіт з 02.11.2016 року. Лікувався з подальшими загостреннями захворювань кожний рік по теперішній час. Виписки із історії хвороби не надано.

Також вбачається, що ОСОБА_1 в період часу з 27.12.2023 року по 12.01.2024 року перебував на стаціонарному лікуванні в Клініці професійних захворювань ДУ «Інститут медицини праці імені Ю. І. Кундієва Національної академії медичних наук України» з діагнозом: хронічна радикулопатія L5, S1 праворуч в стадії загострення з вираженими статико - динамічними порушеннями, м`язово-тонічними та больовим синдромами, рецидивуючий перебіг; пневмоконіоз (t/p; 2/2; pi), ускладнений хронічним бронхітом ІІ стадії, фаза затихаючого загострення ЛН ІІ ст.

Підґрунтям для визначення професійної категорії захворювань явились: дані клініко функціональних обстежень, в тому числі, Rо-ОГП; динаміка захворювань, їх розвиток в період роботи; інформація про умови праці, представлена в інформаційній довідці ОСОБА_1 від 24.03.2022 року, згідно якої хворий підлягав дії несприятливих виробничих факторів: (фізичне навантаження, робоча поза, нахили корпусу), параметри яких перевищували ГДК; професійний маршрут (а.с. 24-25).

На підставі зазначених доказів позивач ОСОБА_1 ґрунтує заявлені вимоги про відшкодування моральної шкоди, пов`язаної з розвитком професійного захворювання, що є прямим наслідком шкідливих та небезпечних умов праці на підприємстві.

Статті 12, 81 ЦПК України передбачають обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом надано оцінку поданих ОСОБА_1 доказів і прийнято висновок про слушність аргументів, наведених в позовній заяві та про часткове задоволення заявлених вимог з огляду на наступні норми права.

Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці.

Приписами ст. 173 КЗпП України за потерпілим закріплено право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків. Згідно ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Таким чином, право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку, мають право відшкодувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу. Аналогічна правова позиція була зазначена Конституційним Судом України в рішенні від 08.10.2008 р. по справі № 1-32/2008 та Верховним Судом у постанові від 04.07.2018р. по справі №210/5023/15-ц.

Згідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 р. №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» (зі змінами, внесеними постановами від 8 липня 1994 р. №7, від 30 вересня 1994р. №11 та від 25 травня 1998 р. №15, від 24.10.2003р. №9), вирішуючи питання про прийняття до провадження заяв про відшкодування шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням його здоров`я, пов`язаним із виконанням трудових обов`язків, суди повинні враховувати, що спори між: потерпілим працівником та роботодавцем (незалежно від форм власності та виду діяльності) щодо права на відшкодування зазначеної шкоди підлягають судовому розгляду в порядку, встановленому для вирішення трудових спорів (гл. XV КЗпП).

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

З Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 14.03.2024 року вбачається, що підприємством, з яким позивач ОСОБА_1 перебував в трудових відносинах найбільший період часу, та на якому отримав захворювання з втратою 50 % професійної працездатності є ПрАТ «Шахтоуправління «Покровське», відповідач по справі.

Суд вказує на безпідставність доводів представника відповідача про те, що вимоги є безпідставними, оскільки позивач працював на підприємстві свідомо, добровільно, знаючи, що специфіка роботи по його професії передбачає працю в шкідливих умовах для здоров`я. Професійне захворювання отримав у зв`язку з тривалим періодом роботи в шкідливих умовах, обумовлених впливом шкідливого фактора пил, фізичне навантаження, робоча поза, нахил корпусу.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону України «Про охорону праці» позивач мав право відмовитися від виконання роботи, якщо створилася виробнича ситуація чи навколишнє середовище небезпечне для його життя чи здоров`я.

Суд акцентує увагу, що якщо засоби виробництва прийнято в експлуатацію у встановленому законодавством порядку, то умови праці мають бути безпечними. Так, в п. 13 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 14.03.2024 року зазначено, що згідно з Гігієнічною класифікацією праці за показниками шкідливості та небезпечності факторів виробничого середовища, важкості та напруженості трудового процесу, затвердж. наказом МОЗ України № 248 від 08.04.2014 року умови праці ОСОБА_1 : за концентрацією пилу в повітрі робочої зони - до 3 класу 3 степеню, за параметрами мікроклімату до 2 касу (допустимий) 1-2 ступеню; за рівнем шуму до 3 класу 3 ступеню; за важкістю праці до 3 класу 3 ступеню, за локальною вібрацією до 3 класу 2 ступеню (а.с. 21).

Згідно ст. 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Частиною третьою ст. 13 Закону України «Про охорону праці» на роботодавця покладено безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Статтею 153 КЗпП України встановлено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Актом про проведення розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання стверджується, що наявна вина працедавця.

Суд також не приймає викладене в письмовому відзиві посилання представника відповідача на те, що факт спричинення позивачу моральної шкоди є недоведеним, оскільки будь-яких додаткових висновків, експертиз в даному випадку не потрібно, оскільки наявна стійка втрата працездатності позивача, та встановлення останньому третьої групи інвалідності, хоч і строком з 24.09.2024 року до 01.11.2026 року.

Згідно ст. 76 ЦПК України доказами в цивільній справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Сукупність наданих позивачем доказів: трудова книжка позивача, акт розслідування професійного захворювання, медичний висновок центральної лікарсько-експертної комісії про наявність професійного характеру захворювання, довідка МСЕК, виписний епікриз з Клініки професійних захворювань ДУ «Інститут медицини праці імені Ю. І. Кундієва Національної академії медичних наук України» - підтверджують факт завдання позивачу моральної шкоди.

Згідно роз`яснень Конституційного Суду України у рішенні від 27 січня 2004 року № 10рп/2004 моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. Відсутність причинного зв`язку між завданою позивачу шкодою і винною протиправною поведінкою відповідача, не є підставою для відмови в задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я на виробництві, оскільки до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу. Отже, Закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду.

Суд при розгляді справи вважає доцільним акцентувати увагу, що Актом розслідування хронічного професійного захворювання від 14.03.2024 року засвідчено, що причиною розвитку у позивача професійного захворювання є вуглепородний пил - фактична величина 55,2 мг/м3, при нормативному значенні 10 мг/м3. Важкість праці: фізичне динамічне навантаження (за участю м`язів нижніх кінцівок та тулуба) фактична величина від 154,7 Вт, при нормативному значенні 90Вт; фізичне динамічне навантаження (за участю м`язів рук та плечового поясу) - фактична величина 81,7 Вт, при нормативному значенні 45 Вт; маса вантажу, що підіймається та переміщується фактична величина 30 кг, при нормативному значенні 30 кг. Робоча поза, періодичне перебування в незручній та/або фіксованій позі 25% часу зміни, при нормативному значенні періодичне перебування в незручній або фіксованій позі 76% часу зміни. Нахили корпусу 160 разів за зміну, при нормативному значенні 51-100 разів за зміну (п. 18 Акту).

По суті інших доводів представника відповідача та представника позивача (врахування практики розгляду аналогічних справ судами Дніпропетровської та Донецької областей), - суд реагує наступним. Згідно ч. 1 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (рішення «Проніна проти України»). Доводи відповідача в зазначеній частині не дають підстави вказати на їх суттєвість в розгляді справи.

Суд вважає, що з причини розвитку професійного захворювання, позивач ОСОБА_1 зазнав фізичний біль, хворобливі відчуття, а також страждання у зв`язку з ушкодженням свого здоров`я, лікування позивача вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, як наслідок беззаперечно настали зміни у його життєвих і виробничих зв`язках, неможливість їх поновлення.

При визначенні розміру моральної шкоди суд виходить з того, що життя і здоров`я людини найвища соціальна цінність, невід`ємні два поняття. Оскільки, якщо втрачене здоров`я, то немає того повноцінного життя, як того бажає сама людина. Немає вартості життю людини та вартості втраченому здоров`ю. Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як не має і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною.

Відповідно до прецендентної практики Європейського суду з прав людини, - моральна шкода має визначатися за автономними критеріями, що випливають з Конвенції, а не на підставі принципів, визначених у національному законодавстві чи практиці відповідної держави (Мельниченко проти України); деякі форми нематеріальної шкоди, включаючи моральні страждання, за самою їхньою природою не завжди можна підтвердити конкретними доказами, але це не заважає суду присуджувати грошову компенсацію, якщо у нього є розумні підстави вважати, що заявник зазнав моральної травми, яка потребує такого відшкодування (рішення у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі проти Сполученого Королівства»); в справах про присудження морального відшкодування, суд має визначити розмір моральної шкоди з огляду на розміри присудження компенсації у подібних справах та об`єктивної оцінки психотравматичної ситуації (рішення у справах «Шевченко проти України», «Харук та інші проти України», «Скордіно проти Італії»).

Суд, приймаючи до уваги вищевикладене, враховуючи глибину фізичних та душевних страждань позивача, погіршення стану здоров`я, значну ступінь втрати професійної працездатності, втрату виробничих здібностей, а також вимоги розумності, виваженості і справедливості, - вважає необхідним задовольнити вимоги щодо компенсації моральної шкоди, стягнувши з ПрАТ «Шахтоуправління «Покровське» на користь позивача ОСОБА_1 грошову суму у розмірі 85000,00 гривень.

Суд при винесені рішення враховує положення Закону України № 466-ІХ від 16.01.2020 року «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві», яким внесено зміни до статті 164 ПК України (норма набрала чинності з 23.05.2020 року).

До загального місячного (річного) оподаткування доходу платника податків, з урахування змін, внесених Законом № 466-ІХ, включається відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі визначеному законом (п.п. 164.2.14 п. 164.2 ст. 164 ПК України).

Суд, в зв`язку з вищевикладеним, в рішенні вважає необхідним зазначити, що розмір присудженої моральної шкоди в сумі 85000,00 гривень підлягає стягненню з ПрАТ «Шахтоуправління «Покровське» з урахуванням утримання обов`язкових податків і зборів, в розмірі, який перевищує чотирикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом.

Згідно п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України резолютивна частина рішення суду повинна містити висновок суду про розподіл судових витрат. Розподіл судових витрат між сторонами відбувається за правилами статті 141 ЦПК України. Так, позивач ОСОБА_1 , в порядку п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», звільнений від сплати судових витрат, тому передбачений п.п. 2 п. 1 ч. 2 ст. 4 вказаного закону розмір мита підлягає стягненню в дохід держави з приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» (розмір визначено з урахуванням дати подачі позову до суду - 968,96 гривень (подана через Електронний суд 1211,20*0,8). Вимоги в цій частині задоволено частково на суму 85 000 гривень, тобто на 35% від заявленої суми (245 000 гривень), тому розмір судового збору, що підлягає стягненню з відповідача на користь держави дорівнює 336,17 гривень.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України, ст. ст.153, 237-1 КЗпП України, керуючись ст. ст. 13, 19, 141, 263-265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 , представник позивача адвокат Мотуз Олександр Володимирович, до Товариства з обмеженою відповідальністю «Шахтобудівельна компанія» про відшкодування моральної шкоди, завданої професійним захворюванням - задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди грошову суму в розмірі 85 000 (вісімдесят п`ять тисяч) гривень з утриманням обов`язкових платежів, згідно законодавства.

В інших частині позовних вимогах відмовити.

Судові витрати по справі, відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, віднести на рахунок відповідача, стягнути з Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» на користь держави судовий збір в сумі 336 (триста тридцять шість) гривень 17 (сімнадцять) копійок.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 273 ЦПК України після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку учасниками справи, а також особами, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, повністю або частково до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Згідно ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дата складання повного тексту рішення суду 01.12.2025 року.

Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

- позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 ;

- представник позивача: ОСОБА_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ;

- відповідач: Приватне акціонерне товариство «Шахтоуправління «Покровське», , юридична адреса місце знаходження: Донецька область, м. Покровськ, пл. Шибанкова, 1а.

Суддя: