Справа № 452/157/25
Провадження № 2/452/482/2025
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"01" грудня 2025 р. м. Самбір
Самбірський міськрайонний суд Львівської області
у складі: головуючого судді Казана І.С.,
секретаря Кафтан О.Ю.,
із участю: представника позивача адвоката Васечко Ю.А.,
представника відповідача адвоката Алєксєєва В.В.,
відповідача ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Самборі Львівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг», ОСОБА_1 про стягнення страхового відшкодування та моральної шкоди, -
Адвокат Васечко Ю.А. в інтересах ОСОБА_2 звернувся до суду із зазначеним позовом ТзДВ «Страхова група «Оберіг», ОСОБА_1 , покликаючись на те, що 11 серпня 2024 року о 21:25год. по вул. Чорновола у м. Рудки Самбірського району Львівської області відбулася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участі автомобіля марки «Audi А4», номерний знак НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3 та автомобіля марки «Mercedes-Benz» із державним номерним знаком НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_1 , внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Постановою судді Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 26 серпня 2024 року по справі №452/3005/24 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. ст. 122-4, 124 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу.
Крім того зазначає, що позивачу внаслідок протиправних дій ОСОБА_1 заподіяно моральну шкоду, яка пов`язана із пошкодженням належного їй майна, зокрема ДТП та її наслідки, які привели до фізичного знищення транспортного засобу, порушили нормальні життєві зв`язки і вимагають додаткових матеріальних затрат; протягом тривалого часу ОСОБА_2 не має можливості користуватися власним автомобілем, ним порушено встановлений ритм її життя, обмежилась можливість у задоволенні культурно - побутових потреб, пов`язаних із пересуванням; на момент звернення до суду ОСОБА_2 не отримала повного відшкодування заподіяної шкоди, що створює щоденно дискомфорт через відсутність єдиного засобу для пересування; факт втечі відповідача з місця події лише підсилив емоційні страждання позивачки, усвідомлення того, що винуватець не лише завдав шкоди, але й уникав відповідальності, викликало у неї почуття розчарування, зневіри у людській порядності та справедливості. Ця ситуація стала для неї джерелом глибокого морального болю; моральні переживання полягають у тому, що відповідач в добровільному порядку відмовився у повному обсязі відшкодувати заподіяні збитки; відчуття незахищеності, яке з`явилося після ДТП, спричинило постійну тривогу та безсоння. Позивач змушена боротися з нав`язливими спогадами про аварію та думками про можливі повторення таких ситуацій. Вона відчуває труднощі у відновленні внутрішнього спокою, що негативно впливає на її фізичний і психічний стан; через постійний стрес і необхідність вирішення проблем, пов`язаних із відшкодуванням матеріальних збитків, позивачка втратила можливість повноцінно насолоджуватися життям. її думки постійно зайняті турботами про наслідки ДТП, що позбавляє її радості у повсякденному житті та спілкуванні з близькими; наслідки аварії позначилися і на її соціальному житті. Позивачка стала уникати ситуацій, пов`язаних із пересуванням автомобілем, менше спілкуватися з друзями та близькими через постійну тривогу й пригніченість. Вона втратила відчуття контролю над своїм життям, що є важливою складовою емоційного благополуччя; внаслідок пошкодження майна та самого факту ДТП, в позивачки виникла роздратованість, постійні переживання та турботи пов`язані із пошкодженням автомобіля, а також необхідністю звернення до суду з метою захисту порушених прав. Просить стягнути із ОСОБА_1 на її користь 100000грн моральної шкоди, а також понесені судові витрати.
Відповідач ОСОБА_1 подав до суду відзив, яким позов визнав частково, зокрема не заперечував щодо стягнення із нього нарахованої франшизи в сумі 3200грн, однак заперечив щодо стягнення із нього моральної шкоди; зазначив, що позивач не була учасником ДТП, не отримала жодних тілесних ушкоджень, не була місці події, а тому об`єктивно не могла зазнати моральних страждань; позивачем не надано жодних доказів на підтвердження таких, а тому просив у цій частині у позові відмовити.
Відповідач ОСОБА_1 у судовому засіданні позов визнав частково, погоджувався на стягнення із нього нарахованої франшизи, однак повністю заперечив проти стягнення із нього моральної шкоди, оскільки позивач не була за кермом автомобіля і взагалі її не було на місці ДТП, нею жодним чином не підтверджено понесені моральні страждання; просив у цій частині позову відмовити.
З`ясувавши обставини справи та заслухавши пояснення учасників, суд уважає, що позов слід задовольнити частково з наступних підстав:
Судом установлено, що 26 серпня 2025 року о 21.25год в м. Рудки по вул. Чорновола Самбірського району Львівської області відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки Мерседес Бенц С180 д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля марки Ауді А4 д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3 , у результаті ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження.
Із постанови судді Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 26 серпня 2024 року вбачається, що ОСОБА_1 11 серпня 2024 року о 21год.25хв. в м. Рудки по вул. Чорновола Самбірського району Львівської області керував транспортним засобом автомобілем марки Мерседес Бенц С180 д.н.з. НОМЕР_2 , під час виконання обгону, не переконався, що водій ТЗ Ауді А4 д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3 , який рухався попереду по тій самій смузі, не подав сигналу про намір повороту ліворуч, в результаті чого відбулось зіткнення, внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, і, будучи причетним до ДТП залишив місце дорожньо-транспортної пригоди не повідомивши органи підрозділу поліції, чим порушив п.п. 2.10 А, 14.2 Б Правил дорожнього руху.
Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. У відповідності до зазначених положень ЦПК України вищевказані обставини дорожньо-транспортної пригоди, а також винність відповідача ОСОБА_1 у вчиненні цієї ДТП, що визначені у постанові судді Самбірського міськрайонного суду Львівської області, не підлягають доказуванню в ході розгляду даної цивільної справи.
Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу автомобіля марки «Mercedes-Benz» номерний знак НОМЕР_2 на дату настання ДТП була забезпечена полісом обов`язкового страхування №СА107159 у ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» з лімітом відповідальності за шкоду, заподіяну майну - 160000грн, з франшизою у розмірі 3200грн.
Судом також встановлено, що власником автомобіля марки AUDI A4, д.н.з. НОМЕР_1 1999 року випуску, є ОСОБА_2 , що підтверджено копією Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 .
Крім того судом було викликано судового експерта Холодцова Д.В. для роз`яснення висновку за результатами проведеного товарознавчого дослідження, котрий свої розрахунки щодо вартості відновлювального ремонту підтримав повністю, щодо зауваження представника страхової компанії відносно пошкодженої частини автомобіля, яка містила корозію, пояснив, що при умові ненастання ДТП автомобіль у такому стані та при такій корозії ще довго можна було б експлуатувати, а саме зіткнення призвело розірвання металу.
Статтею 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є:
1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);
2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.
Статтею 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961 від 01.07.2004 року передбачено, що транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.
Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.
Аналізуючи звіт оцінювача та висновок експерта, суд виходить з наступних положень чинного законодавства.
Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. При цьому згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:
1) письмовими, речовими і електронними доказами;
2) висновками експертів;
3) показаннями свідків.
Статтею 72 ЦПК України передбачено, що експертом може бути особа, яка володіє спеціальними знаннями, необхідними для з`ясування відповідних обставин справи. Експерт може призначатися судом або залучатися учасником справи.
Як вказує ст. 74 ЦПК України спеціалістом є особа, яка володіє спеціальними знаннями та навичками, необхідними для застосування технічних засобів, і призначена судом для надання консультацій та технічної допомоги під час вчинення процесуальних дій, пов`язаних із застосуванням таких технічних засобів (фотографування, складання схем, планів, креслень, відбору зразків для проведення експертизи тощо).
Як оцінювач, так і експерт, дійшли висновку про те, що вартість відновлювального ремонту автомобілю перевищує вартість автомобіля до ДТП, тож він вважається фізично знищеним, а власнику належить компенсувати різницю між вартістю автомобілю до ДТП та вартістю автомобілю після ДТП.
При цьому встановлено відмінність при визначенні вартості автомобіля до ДТП, та відмінність в оцінці вартості матеріальних збитків власника транспортного засобу обумовлена різницею при визначенні вартості автомобіля «Audi А4» номерний знак НОМЕР_1 після дорожньо-транспортної пригоди.
Також суд зауважує, що на підставі наявних у справі доказів судом не встановлено, що оцінювач ОСОБА_5 має відповідну кваліфікацію, як суб`єкт оціночної діяльності, який вправі надати висновок щодо визначення вартості матеріального збитку, завданого колісному транспортному засобу внаслідок ДТП, оскільки жодних підтверджень таких обставин до матеріалів справи не додано.
Водночас як слідує із звіту №3008706/04/23 про оцінку колісного транспортного засобу оцінювач ОСОБА_5 має вищу технічну освіту, кваліфікацію оцінювача за напрямом Оцінка об`єктів у матеріальній формі та спеціалізаціями в межах напряму 1.3 Оцінка дорожніх транспортних засобів; Сертифікат №815//20 суб`єкта оціночної діяльності Фонду Державного майна України, строк дії з 11.09.2020р. до 11.09.2023р., не зважаючи на те, що дата оцінки майна зазначена 22.08.2024р., отже після строку дії сертифікату.
За змістом статей 3, 4, 12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», пунктів 51, 59, 60 Національного стандарту №1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10.09.2003 року №1440 з наступними змінами і доповненнями, основним завданням оцінювачів, суб`єктів оціночної діяльності є проведення незалежної оцінки майна, майнових прав, з наданням письмового «Звіту про оцінку», який містить висновки щодо вартості майна, майнових прав та підтверджує виконані процедури з оцінки майна, а «оцінка майна, майнових прав» - це процес визначення його вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою відповідними нормативно-правовими актами, при цьому, можуть визначатися ринкова і різні види неринкової вартості майна, майнових прав.
Відповідно до наведеного оцінювач, суб`єкт оціночної діяльності, який має кваліфікаційне свідоцтво за напрямком 1 - «Оцінка об`єктів у матеріальній формі» та спеціалізацією 1.3 «Оцінка колісних транспортних засобів», може проводити оціночну діяльність, яка полягає у визначенні ринкової та різних видів неринкової вартості колісних транспортних засобів та їхніх складових частин.
Згідно Закону України «Про судову експертизу», Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №53/5 від 08.10.1998 року (в редакції наказу від 26.12.2012 року №1950/5), основним завданням атестованих судових експертів є проведення на основі спеціальних знань (наукових, технічних та інших) досліджень матеріальних об`єктів, явищ і процесів з наданням письмових висновків з відповідями на поставлені експерту питання.
Відповідно до Положення про експертно-кваліфікаційні комісії та атестацію судових експертів, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №301/5 від 03.03.2015 року, до експертів пред`являється вимога щодо «відповідної» вищої освіти за освітньо-кваліфікаційним рівнем не нижче спеціаліста, тобто, у випадку спеціальностей, пов`язаних з дослідженням та оцінкою певного майна, його вища освіта повинна відповідати профілю саме цього майна.
Згідно з вимогами пункту 2.1 Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, які є додатком до зазначеної Інструкції, до числа основних завдань авто-товарознавчої експертизи належить визначення ринкової вартості колісних транспортних засобів (далі - КТЗ), їх складових, розміру вартості матеріальних збитків, заподіяних власнику або володільцю колісних транспортних засобів, їх складових, внаслідок пошкодження останнього, також авто-товарознавчою експертизою можуть вирішуватися питання про складові основного завдання або споріднені з ним, якщо такі питання пов`язані з придбанням та експлуатацією колісних транспортних засобів.
Алгоритм визначення вартості відновлювального ремонту пошкоджених колісних транспортних засобів (в т.ч. автомобілів) та відповідного розміру матеріального збитку, заподіяного їх власнику (в т.ч. для встановлення страхового відшкодування) регламентується Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженою наказом Міністерства юстиції і Фонду державного майна України від 24.11.2003 року №142/5/2092, у редакції наказу від 24.07.2009 року №1335/5/1159, а також положеннями «Методики визначення обсягу ремонтних дій при встановленні розміру матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу», зареєстрованої у Реєстрі методик проведення судових експертиз 12.09.2014 року за номером 12.2.03.
Виходячи з вимог зазначених Методик основним фактом, що визначає вартість (розмір) матеріального збитку, заподіяного власнику внаслідок пошкодження його колісного транспортного засобу, є вартість відновлювального ремонту цього транспортного засобу від пошкодження. При цьому, для встановлення вартості відновлювального ремонту пошкоджених колісних транспортних засобів (КТЗ) і відповідного розміру матеріального збитку, завданого їх власнику, необхідне проведення спеціальних досліджень з визначення характеру, об`єму й номенклатури пошкоджень та відповідних ремонтно-відновлювальних технологічних операцій, з розрахунку-калькулювання вартості відновлювального ремонту, що за змістом і процесом їх виконання не є «оціночними процедурами» та не відповідає поняттю «оцінка майна», передбаченому Законом України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», а тому не входить у компетенцію оцінювачів, зокрема за спеціалізацією 1.3 «Оцінка колісних транспортних засобів».
Крім цього Верховний суд у постанові від 6 липня 2018 року в справі №924/675/17 зробив висновок, що звіт про оцінку транспортного засобу - лише попередній оціночний документ, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Таким чином наявність в оцінювача ОСОБА_5 кваліфікації за напрямом «Оцінка об`єктів у матеріальній формі» та спеціалізації в межах напряму 1.3 «Оцінка дорожніх транспортних засобів» не свідчить про те, що останній вправі надавати висновок щодо визначення вартості матеріального збитку, завданого колісному транспортному засобу внаслідок ДТП.
Із огляду на вищенаведене суд не приймає до уваги вказаний Звіт №170269 про оцінку вартості матеріального збитку та Звіт №170269-1 про оцінку колісного транспортного засобу від 09.10.2024р., як доказ у даній справі, оскільки такі звіти, як зазначив сам оцінювач у ньому, містить професійну думку щодо ймовірної вартості об`єкта, яке не є остаточним; зазначено, що «Оцінювач не несе відповідальність за стан складових чи агрегатів, що неможливо досліджувати в ході звичайного інспектування (чи зовнішнього візуального огляду). Оцінювач припускає відсутність яких-небуть схованих факторів, що впливають на оцінку вартості досліджуваного об`єкта, стан конструкції, вузлів і елементів. Проведений аналіз, міркування та висновки обмежуються лише викладеними й обмежувальними умовами, і представляють власне професійне судження останнього. Також суд звертає увагу, що оцінювач ОСОБА_5 не був повідомлений про кримінальну відповідальність за ст. 384 КК України.
Для проведення відмічених досліджень фахівець повинен володіти спеціальними знаннями в автомобілебудуванні і технології ремонту транспортних засобів, іншими, перш за все технічними, дисциплінами, а також знати оціночні процедури. При цьому, статтями 6,15 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» не передбачено умов щодо обов`язкової відповідності вищої освіти профілю оцінюваного майна, що, в загальному випадку, виключає можливість оцінювача самостійно вирішувати питання, де є потреба у застосуванні певних спеціальних знань, зокрема у галузі автотоварознавства.
Таким чином, розрахунок вартості відновлювального ремонту пошкоджених колісних транспортних засобів та відповідного розміру матеріального збитку, заподіяного їх власникам, у тому числі для встановлення страхового відшкодування, відноситься до компетенції виключно судових експертів автотоварознавців, які атестовані за спеціальністю 12.2 - «Визначення вартості колісних транспортних засобів та розміру збитку, завданого власнику транспортного засобу». Оцінювачі можуть залучатися до визначення матеріального збитку від пошкодження колісних транспортних засобів лише для визначення ринкової вартості цього майна на момент його пошкодження і (або) його ринкової чи утилізаційної вартості після пошкодження.
Щодо доводів представника відповідача про неправильні розрахунки у вказаному висновку, суд не приймає їх, оскільки жодних доказів представник відповідача суду не надав, клопотань про призначення відповідної експертизи не заявляв.
Також суд відзначає, що статтею 9 Закону України «Про страхування» визначено, що франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування. Згідно зі ст. 12 цього Закону страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи.
Відповідно до ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
У відповідності до п.12.1. ст.12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.
Тобто франшиза в будь-якому виді є елементом договору страхування, який впливає на суму виплати страхового відшкодування в сторону її зменшення та її наявність у договорі обумовлена згодою сторін. Встановлюючи розмір франшизи страхувальник фактично погоджується, що у разі настання страхового випадку визначена шкода не буде покриватися сумою франшизи.
За встановлених обставин і, зважаючи на те, що страховиком, у якого відповідач ОСОБА_1 застрахував свою цивільно-правову відповідальність, було сплачено суму страхового відшкодування за виключенням суми франшизи, визначеної в полісі №АО/6559194 в розмірі 3200грн, відповідач не заперечував проти такого стягнення, суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідача на користь позивача франшизи в розмірі 3200грн. є обґрунтованою, в зв`язку з чим підлягає задоволенню. Також суд констатує, що у тій частині позову відповідачем це питання визнається.
Вирішуючи інше питання відшкодування моральної шкоди відповідачем ОСОБА_1 , суд виходить із наступного:
У відповідності до статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає:
1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;
2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;
3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;
4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
У пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №4 (зі змінами та доповненнями) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
У пунктах 5, 9 вищезазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України судам роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Обґрунтовуючи вимоги в частині заподіяння моральної шкоди, позивач як було вказано вище посилалась на те що, у зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою, в неї змінився усталений спосіб і ритм життя, так як не могла користуватися власним автомобілем, не отримала повного відшкодування заподіяної шкоди, що створює щоденно дискомфорт через відсутність єдиного засобу для пересування; факт втечі відповідача з місця події лише підсилив емоційні страждання позивачки, викликало у неї почуття розчарування, зневіри у людській порядності та справедливості; відчуття незахищеності, яке з`явилося після ДТП, спричинило постійну тривогу та безсоння. Позивач змушена боротися з нав`язливими спогадами про аварію та думками про можливі повторення таких ситуацій. Вона відчуває труднощі у відновленні внутрішнього спокою, що негативно впливає на її фізичний і психічний стан; через постійний стрес і необхідність вирішення проблем, пов`язаних із відшкодуванням матеріальних збитків, позивачка втратила можливість повноцінно насолоджуватися життям; внаслідок пошкодження майна та самого факту ДТП, в позивачки виникла роздратованість, постійні переживання та турботи пов`язані із пошкодженням автомобіля, а також необхідністю звернення до суду з метою захисту порушених прав.
Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала моральної шкоди, та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. Тягар доказування в сфері компенсації моральної шкоди покладається у разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, на позивача, який повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок та на відповідача, який доводить відсутність протиправності та вини.
Завдання моральної шкоди - явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи.
ОСОБА_2 лише посилається на те, що внаслідок ДТП їй було спричинено моральну шкоду. При цьому будь яких доказів, які б свідчили про перенесення нею моральних страждань у зв`язку з фізичним болем та стражданнями, яких вона зазнала, у зв`язку з ушкодженням здоров`я; душевних страждань, яких вона зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї; душевних страждань, яких вона зазнала, у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; приниження її честі та гідності, суду не надано.
Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами рівності, поміркованості, розумності, справедливості. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, а ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення. Розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.
Оцінюючи наведені позивачем обставини, суд дійшов переконання, що такі є надуманими оскільки ОСОБА_2 не було учасником ДТП, її не було на місці пригоди, вона є лише власником автомобіля, кошти для його ремонту їй відшкодовано страховою компанією, а різниця у недоплаченій страховій виплаті є порівняно незначною; а тому використання сімейних грошей для такого ремонту ані позивач, як власник транспортного засобу, ані її чоловік, як особа яка керувала автомобілем, не навели що затрачали.
Нанесення моральної шкоди внаслідок переходу на інший вид пересування, такий як громадський транспорт також не доведено відповідними доказами, оскільки не доведено відстань між місцем проживання позивача та місцем його роботи та необхідність використання транспорту, для подолання цієї відстані.
Відповідач після вчинення дорожньо-транспортної пригоди визнав свою провину, надав усю необхідну інформацію для можливості звернення позивачем до страхової компанії та отримання відповідної компенсації, жодних спростувань вказаних пояснень суду не надано, а крім того, відповідач поніс покарання по справі про адміністративне правопорушення, що беззаперечно могло би стати підставою для морального задоволення позивача; ОСОБА_1 вчинений адміністративний проступок з необережності, - тому в цій частині позовних вимог суд відмовляє повністю.
Щодо стягнення судових витрат, - то відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову - на відповідача.
Керуючись ст. ст. 7, 10, 12, 13, 258, 263-265, 268 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_2 задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; ІПН НОМЕР_6 ) на користь ОСОБА_2 3200грн (три тисячі двісті гривень) матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
У решті частині позовних вимог відмовити.
Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» на користь ОСОБА_2 1211,2грн (одну тисячу двісті одинадцять гривень 20коп) сплаченого судового збору.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1211,2грн (одну тисячу двісті одинадцять гривень 20коп) сплаченого судового збору.
Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів із його проголошення.

Суддя