"25" листопада 2025 р.
Справа №489/5726/25
Провадження № 2-п/489/70/25
УХВАЛА

25 листопада 2025 м. Миколаїв

Інгульський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Рум`янцевої Н.О.,

із секретарем судових засідань Горецькою П.О.,

за участю заявника - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Миколаєві заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Інгульського районного суду м. Миколаєва від 30 вересня 2025 по цивільній справі за Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожитий природний газ

встановив.

Заявник звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення Інгульського районного суду м. Миколаєва від 30 вересня 2025 по цивільній справі за Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожитий природний газ. Посилаючись на те, що він проживає за адресою: АДРЕСА_1 , та він не отримував ніяких повісток та повідомлень про судове засідання. Вважає, що заочне судове рішення до фізичної особи підлягає скасуванню, оскільки згідно з Законом України 29 липня 2022 № 2479-ІХ останнім абзацом п. 2 ст. 1 «Протягом дії воєнного стану в Україні та шести місяців після місяця, в якому воєнний стан буде припинено або скасовано, постачальнику природного газу забороняється здійснювати будь-які дії щодо примусу побутового споживача до оплати заборгованості (у тому числі включати заборгованість у рахунок на оплату, подавати судові позови, проводити стягнення заборгованості у примусовому порядку, вчиняти заходи з припинення газопостачання у звязку з наявністю заборгованості тощо), яка врегульовується до абзацу другого частини третьої статті 2 цього Закону, який скасовано.

У судовому засіданні заявник зазначив, що фактично визнає що в нього є заборгованість за спожитий газ, підтвердив що він є власником квартири АДРЕСА_2 . Вважає, що оскільки держава не виконує свої зобов`язання у відношенні нього, він не повинен виконувати свої зобов`язання у відношенні держави, тому поки йому не буде виплачена пенсія згідно судового рішення, він не повинен сплачувати вказану заборгованість. Заяву підтримав, просив її задовольнити.

З`ясувавши обставини та дослідивши надані докази, судом встановлені наступні факти та відповідні правовідносини.

Заочним рішенням Інгульського районного суду м. Миколаєва від 30.09.2025, стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» заборгованість за спожитий природний газ у розмірі 4638 грн. 79 коп. та судовий збір у розмірі 3028 грн. 00 коп..

Заявник зазначає, що він не отримував жодних повідомлень та повісток, оскільки зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно витягу з реєстру територіальної громади м. Миколаєва про реєстрацію особи з Департаменту з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради від 24.07.2025 за № 16.27-52331-2025, ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Судові повістки направлялися відповідачу ОСОБА_1 на адресу: АДРЕСА_3 .

До суду повернуто конверт зі зворотним повідомленням про невручення адресу (а.с. 23).

Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, сформованої 30.04.2025, квартира АДРЕСА_2 належить на праві приватної власності ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 28.01.2025, виданого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Барсковим А.В., зареєстрованого в реєстрі за № 29.

Відповідач має право отримати інформацію щодо справи на офіційному вебпорталі судової влади України за посиланням: http://ln.mk.court.gov.ua/sud1416/ або за посиланням https://court.gov.ua/fair/.

Також, всі повідомлення про наявність судових справ можна знайти в застосунку «Дія».

Отже, відповідач у встановленому цивільним процесуальним законом порядку був належним чином повідомлений про наявний на розгляді суду спір.

Згідно з ч. 1 ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Частиною 3 статті 287 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що у результаті розгляду заяви про перегляд заочного рішення суд може своєю ухвалою: залишити заяву без задоволення; скасувати заочне рішення і призначити справу до розгляду за правилами загального чи спрощеного позовного провадження.

За змістом ч. 1 ст. 288 Цивільного процесуального кодексу України, заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Таким чином, необхідні дві підстави для скасування заочного рішення, а саме: відсутність на судовому засіданні та не повідомлення про причини неявки, не подання відзиву з поважних причин; наявність доказів, що мають істотні значення для правильного вирішення справи.

Отже, для скасування заочного рішення необхідна одночасна наявність наведених умов, тобто, не лише встановлення поважності причин неявки відповідача в судове засідання, в якому було ухвалене заочне рішення, а й те, щоб його аргументи щодо обставин справи впливали на правильне її вирішення. Лише за сукупності цих двох умов можна говорити про наявність підстав для скасування заочного рішення і призначення справи для розгляду в загальному порядку.

Заявник, як на підставу заперечень проти позовних вимог, посилається на абз. 5 ч. 2 ст. 1 Закону України «Про особливості регулювання відносин на ринку природного газу та у сфері теплопостачання під час дії воєнного стану та подальшого відновлення їх функціонування».

Так, згідно з положенням абзацу п`ятого частини другої статті 1 Закону №2479-ІХ передбачено, що протягом дії воєнного стану в Україні та шести місяців після місяця, в якому воєнний стан буде припинено або скасовано, постачальнику природного газу забороняється здійснювати будь-які дії щодо примусу побутового споживача до оплати заборгованості (у тому числі включати заборгованість у рахунок на оплату, подавати судові позови, проводити стягнення заборгованості у примусовому порядку, вчиняти заходи з припинення газопостачання у зв`язку з наявністю заборгованості тощо), яка врегульовується відповідно до абзацу другого частини третьої статті 2 цього Закону.

Отже відповідач вважає, що у позивача було відсутнє право на звернення до суду із позовом про стягнення заборгованості за постачання природного газу, що встановлено імперативною нормою Закону та унеможливлює задоволення позовних вимог.

Разом з тим, відповідач не звернув уваги, що абзац другий частини третьої статті 2 цього Закону, в свою чергу передбачає, що постачальникам природного газу компенсуються: різниця між вартістю послуг з постачання природного газу побутовим споживачам з урахуванням втрат, понесених внаслідок воєнних дій та з метою запобігання настанню гуманітарних кризових ситуацій, за період з 1 березня 2022 року по останнє число шостого місяця після місяця, в якому воєнний стан буде припинено або скасовано, та фактичним рівнем оплати побутовими споживачами послуги з газопостачання.

Тобто, абзац п`ятий частини другої статті 1 Закону України «Про особливості регулювання відносин на ринку природного газу та у сфері теплопостачання під час дії воєнного стану та подальшого відновлення їх функціонування» та абзац другий частини третьої статті 2 цього Закону, вказують, що забороняється вчиняти дії щодо примусу стягнення заборгованості, яка підлягає компенсації як різниця між вартістю послуг з постачання газу з врахуванням втрат, які понесло підприємство внаслідок воєнних дій та фактичним рівнем оплати побутовими споживачами послуги з газопостачання.

Заявником до заяви про перегляд заочного рішення не надано жодного письмового доказу, що спростовував би висновки, викладені в заочному рішенні суду від 30.09.2025, або підтверджував обставини, викладені ним в заяві про перегляд заочного рішення, що, на його думку, мають істотне значення для правильного вирішення справи. Більш того ОСОБА_1 не заперечує наявність заборгованості, про що сам зазначив у судовому засіданні.

Таким чином, суд приходить висновку, що відповідачем не доведено поважність причин не з`явлення в судове засідання та не подання відзиву на позовну заяву, а докази, на які посилається відповідач не мають істотного значення для правильного вирішення справи, що є підставою для залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Керуючись ст. ст. 4, 260, 280, 284, 287-288 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ухвалив:

у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Інгульського районного суду м. Миколаєва від 30 вересня 2025 по цивільній справі за Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожитий природний газ відмовити.

Роз`яснити, що заочне рішення може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому ст. ст. 354-356 Цивільного процесуального кодексу України.

Ухвала набирає законної сили з моменту постановлення і оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено 25 листопада 2025.

Суддя Н.О. Рум`янцева