Провадження № 4-с/932/35/25
У Х В А Л А

24 листопада 2025 року м. Дніпро

Шевченківський районний суд міста Дніпра у складі:

головуючого судді - Куцевола В.В.

за участі

секретаря судового засідання Травкіної В.Р.

представника скаржника ОСОБА_1

представника боржника ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Дніпрі скаргу ОСОБА_3 на дії Головного державного виконавця Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Брязкало Лариси Олександрівни, боржник ОСОБА_4 , -

ВСТАНОВИВ:

У червні 2025 року до суду надійшла ОСОБА_3 , у якій скаржник просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність Головного державного виконавця Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Брязкало Лариси Олександрівни у виконавчому провадженні № 76040294, яка полягає у відмові здійснити перерахунок заборгованості по сплаті аліментів на утримання ОСОБА_5 ;

- зобов`язати Головного державного виконавця Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Брязкало Ларису Олександрівну здійснити перерахунок заборгованості по сплаті аліментів у виконавчому провадженні № 76040294 відповідно до вимог ст.ст. 182, 194, 195 СК України та з урахування наданого скаржником розрахунку заборгованості, виходячи з розміру 1/3 частини від реального заробітку (доходу) боржника, підтвердженого довідкою за формою ОК-5.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, скаржник посилався на те, що рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 18 червня 2010 року у справі № 200/18341/14-ц на користь ОСОБА_3 з боржника ОСОБА_4 було стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку. На виконання зазначеного рішення суду було видано виконавчий лист, на підставі якого відкрито виконавче провадження № 76040294.

Всупереч рішенню суду та вимогам законодавства, боржник ОСОБА_4 ухиляється від належного виконання свого батьківського обов`язку, внаслідок чого утворилася значна заборгованість зі сплати аліментів за період з грудня 2015 року по травень 2025 року. 14.01.2025 року Головним державним виконавцем Брязкало Ларисою Олександрівною було видано розрахунок, згідно з яким загальна сума сплачених аліментів за весь період стягнення становила становила 714 139,33 грн., та заборгованість відстутня. Однак, перевіривши даний розрахунок та маючи у своєму розпорядженні довідку за формою ОК-5 щодо доходів боржника, ОСОБА_3 виявила суттєві розбіжності та невідповідності. Розрахунок, проведений виконавцем, не враховував реальних доходів боржника за певні періоди, що призвело до значного заниження суми боргу. ОСОБА_3 було проведено власний детальний розрахунок недорахованої суми аліментів, який виявив заниження на загальну суму 282 886,94 грн.

15.05.2025 року ОСОБА_3 звернулася до державного виконавця Брязкало Л. О. із заявою про необхідність перерахунку заборгованості, долучивши до неї свій детальний розрахунок. У відповідь отримала відмову, обґрунтовану тим, що розрахунок вже було здійснено 14.01.2025 року, а отже, необхідність у його перерахунку відсутня. Не погоджуючись із цим, 06.06.2025 року ОСОБА_3 подала скаргу до Міністерства юстиції України.

18.06.2025 року ОСОБА_3 отримала відповідь, згідно з якою скаргу було перенаправлено для розгляду до того ж самого Першого Правобережного відділу ДВС, з вимогою об`єктивно перевірити викладені факти та вжити заходів. Таким чином, звернення фактично було повернуто без вирішення по суті до органу, бездіяльність якого оскаржується.

Також ОСОБА_3 зазначила, що скарга подана у десятиденний строк з дня коли ОСОБА_3 дізналась про порушення свого права.

Представником боржника подані заперечення на скаргу, в яких зазначає, що згідно пункту 8 Постанови від 26 лютого 1993р за №146 «Про перелік видів доходів, які враховуються при визначені розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб» (в редакції від 19.02.2022), з військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, Держспецзв`язку, Держприкордонслужби, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу органів і підрозділів внутрішніх справ, Національного антикорупційного бюро, Державного бюро розслідувань, БЕБ, служби цивільного захисту та Державної кримінально-виконавчої служби, співробітників Служби судової охорони утримання аліментів провадиться з усіх видів грошового забезпечення, крім грошового забезпечення, що не має постійного характеру, та інших випадків ,передбачених законом.

Таким чином, додаткова винагорода встановлена Постановою КМУ № 168 від 28.02.2022 року, має тимчасовий характер та пов`язана із запровадження воєнного стану, виплачується лише в період дії такого стану. Аналіз положень законодавства дає підстави для висновку, що в період з березня 2022 року по жовтень 2022 року додаткова винагорода на період дії військового стану, яку отримував боржник ОСОБА_4 , була визначена як грошове забезпечення, що не має постійного характеру. З цього слід, що нарахування аліментів з сум додаткової винагороди за вказаний період не передбачено законом, а тому в скарзі слід відмовити у зв`язку з необґрунтованістю.

Також представником скажника було подано заяву про залишення скарги без розгляду, у зв`язку із пропуском звернення до суду. Зазначає, що 14.01.2025 року за вих.№76040294/28.25-34 скаржниця отримала розрахунок заборгованності, але тільки 15.05.2025 року вона звернулась до державного виконавця з заявою про здійснення перерахунку заборгованності, до якої долучила копію отриманого розрахунку заборгованності від 14.01.2025 року. Таким чином, на момент подання заяви від 15.05.2025 року про здійснення перерахунку, скаржниця була ознайомлена з даним розрахунком від 14.01.2025 року. 23.05.2025 року скаржницею отримано лист від Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про відмову у здійсненні перерахунку заборгованності.

Із заяви до суду вбачається, що предметом скарги не є бездіяльність щодо ненадання відповіді (прострочення надання відповіді), а безпосередньо дії державного виконавця щодо відмови виконавця здійснити перерахунок заборгованості по аліментам, шляхом збільшення аліментних зобов`язань, тому строк має обчислюватися з моменту ознайомлення (обізнаності) з конкретним розрахунком такої заборгованості, а саме з 14.01.2025 року. Отже, після отримання розрахунку заборгованості зі сплати аліментів скаржниця мала право звернутися зі скаргою на протязі 10 днів з моменту отримання розрахунку, але звернулась до суду тільки 27.06.2025 року. Таким чином, скаржник пропустила десятиденний строк, встановлений статтею 449 ЦК України, для оскарження дій державного виконавця щодо розрахунку заборгованості за аліментами. Заявницею не повідомлено про поважність причин пропуску, відсутне також клопотання про поновлення строку звернння до суду зі скаргою.

Також скаржником та представником боржника подані додаткові пояснення по суті скарги.

У судовому засіданні представник скаржника просила задовольнити скаргу та надала пояснення аналогічні викладеним в ній. Щодо строку звернення до суду зазначила, що він повинен обраховуватись з моменту отримання відповіді від Міністерства юстиції України.

Представник боржника у судовому засіданні просила відмовити у задоволенні скарги з підстав викладених у запереченнях. Додатково зазначила, що скаржниця пропустила строк звернення до суду, тому скаргу належить залишити без розгляду.

Представник Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, надав витребувані судом докази.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представника скаржника та представника боржника, суд вважає, за необхідне, зазначити наступне.

Так, судом встановлено, що в провадженні Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) перебуває виконавче провадження № 76040294 з примусового виконання рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 18 червня 2010 року у справі № 200/18341/14-ц про стягнення з ОСОБА_4 аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку.

14.01.2025 року державним виконавцем було складено розрахунок заборгованості у виконавчому провадженні № 76040294.

Не погоджуючись з вказаним розрахунком ОСОБА_3 звернулась до Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) із заявою про здійснення перерахунку заборгованості зі сплати аліментів враховуючи доходи боржника вказані у довідці ОК 5.

Листом начальника Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 23.05.2025 року № 81108 ОСОБА_3 було повідомлено про необхідність звернення до суду у разі незгоди з наданим розрахунком.

09.06.2025 року, не погоджуючись з наданою відповіддю Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), ОСОБА_3 звернулась зі скарго до Міністерства юстиції України.

Листом Міністерства юстиції України 18.06.2025 року повідомлено ОСОБА_3 про направлення скарги для розгляду до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

Відповідно до 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно ч. 1 ст. 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду: у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій.

Відповідно до ч. 2 ст. 449 ЦПК України пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Виходячи з принципу змагальності в цивільному процесі, прав та обов`язків сторін у справі, визначених Цивільним процесуальним кодексом України, суд виключно з ініціативи та в межах доводів сторін може поновити строк звернення до суду за обґрунтованим їх зверненням.

Частиною 2 ст. 126 ЦПК України передбачено, що документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду від 18.11.2020 в справі № 466/948/19 зроблено висновок, що з`ясування обставин дотримання заявником процесуального строку на звернення до суду зі скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця, наявності клопотання про його поновлення та поважних причин для його поновлення має першочергове значення, оскільки правовим наслідком недотримання встановленого законом строку звернення зі скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця, відсутності клопотання про поновлення зазначеного строку та поважності причин для його поновлення, є залишення скарги без розгляду та повернення її заявникові.

Системний аналіз вказаних процесуальних норм разом із положеннями пункту «а» ч. 1 ст.449 ЦПК України, ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» свідчить про те, що перебіг десятиденного строку для оскарження рішення, дій чи бездіяльності виконавця починається з наступного дня після настання події, з якою пов`язано його початок, тобто після фактичної або можливої обізнаності особи про порушення її прав і свобод.

Такий правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 02 грудня 2020 року в справі №143/950/19 (провадження № 61-21057св19), від 28 грудня 2020 року в справі №501/3532/18 (провадження № 61-14723св19), від 03 лютого 2021 року в справі №2-1441/10 (провадження № 61-17257св20), від 04 листопада 2022 року по справі № 761/38464/20.

В свою чергу, стаття 74 Закону України «Про виконавче провадження» регулює оскарження дій державного виконавця не тільки до суду, а й до інших органів. Так, відповідно до частини третьої статті 74 зазначеного Закону рішення, дії або бездіяльність державного виконавця також можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Рішення, дії та бездіяльність начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, можуть бути оскаржені до керівника органу державної виконавчої служби вищого рівня.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 листопада 2021 року в справі № 753/3465/20 (провадження № 61-12002св20) зазначено, що "судам необхідно враховувати, що в тому разі, коли законом встановлено спеціальний порядок обчислення строків звернення заявника зі скаргою до суду, їх перебіг має визначатися за цими нормами, а не за загальними правилами. Скарга (заява), пропущений строк на подання якої не поновлено залишається без розгляду. Частиною п`ятою статті 74 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 920/149/18 (провадження № 12-297гс18) зроблено висновок про те, що стаття 74 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VІІІ "Про виконавче провадження" є загальною нормою по відношенню до статей 339-341 ГПК України, адже застосовується до більш широкого кола відносин: 1) відносин, які виникають при оскарженні дій щодо виконання будь-якого виконавчого документа, а не тільки рішення суду; 2) відносин, які виникають при оскарженні дій державного виконавця не тільки до суду, але й до органів ДВС".

Отже, при вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до суду з цією скаргою застосуванню підлягає спеціальна норма, якою визначено порядок обчислення строку звернення до суду зі скаргою, тобто ст. 449 ЦПК України, а не Закон України «Про виконавче провадження».

У скарзі ОСОБА_3 зазначає, що 15.05.2025 року вона звернулась до Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) із заявою про перерахунок заборгованості, у відповідь на яку отримала відмову.

06.06.2025 року ОСОБА_3 звернулась зі скаргою до Міністерства юстиції України, а 18.06.2025 року отримала відповідь від Міністерства юстиції України, тому вважає, що вона не пропустила строк на подання скарги, посилаючись на те, що про порушення її прав стало відомо 18.06.2025 року.

Отже з наданих доказів вбачається, що скаржниця була обізнана про порушення її прав 06.06.2025 року коли звернулась зі скаргою до Міністерства юстиції України, а зі скаргою на бездіяльність державного виконавця звернулась лише 27.06.2025 року.

У постанові від 24 вересня 2019 року у справі № 420/6389/18 Верховний Суд зауважив, що під поважними причинами слід розуміти ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулася із позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

День, коли особа дізналася про порушення свого права - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів. Доказами того, що особа знала про порушення своїх прав, є, зокрема, умови, за яких вона мала реальну можливість дізнатися про порушення своїх прав.

У постанові Верховного Суду від 18 листопада 2020 року в справі № 466/948/19 зазначено, що строки на подання скарги є процесуальними можуть бути поновлені за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається у скарзі у вигляді клопотання. При вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби суд має виходити з того, що у відповідному законодавстві не міститься перелік таких поважних причин, їх з`ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи. Якщо скаргу подано з пропуском строку, встановленого законом, та відсутнє клопотання про його поновлення, така скарга суддею одноособово залишається без розгляду при її прийнятті та повертається заявникові. При цьому заявникові може бути роз`яснено право на повторне звернення до суду на загальних підставах. З`ясування обставин дотримання заявником процесуального строку на звернення до суду зі скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця, наявності клопотання про поновлення зазначеного строку та поважних причин для його поновлення має першочергове значення, оскільки правовим наслідком недотримання встановленого законом строку звернення із скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця, відсутності клопотання про поновлення зазначеного строку та поважності причин для його поновлення, є залишення скарги без розгляду.

Поважними причинами пропущення строку є обставини, що позбавили особу можливості подати заяву у визначений законом строк, вони об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення заявника і пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами, що унеможливили або суттєво ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк. Ці обставини мають бути підтверджені належними та допустимими доказами.

Суд звертає увагу, що будь-яких реальних обставин, які б слугували об`єктивними перепонами чи створювали труднощі для звернення до суду зі скаргою в межах встановленого у статті 449 ЦПК України строку скаржником не доведено.

Зазначена скаржником обставина, а саме оскарження дій виконавця в порядку ст. 74 Закону України "Про виконавче провадження", носить суб`єктивний характер, оскільки пов`язана з обраним способом порядку оскарження бездіяльності та не має відношення до прав або можливостей звернення до суду зі скаргою.

За вказаних обставин, суд приходить до висновку, що скаржницею пропущено строк для звернення до суду із вказаною скаргою, що є підставою для залишення скарги без розгляду.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 126, 127, 258, 259, 260, 261, 352-355, 447-453 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_3 на дії Головного державного виконавця Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Брязкало Лариси Олександрівни, боржник ОСОБА_4 залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду, протягом 15 днів з дня її складення.

Суддя В.В.Куцевол