Справа № 685/259/25
Провадження № 2/685/205/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 листопада 2025 року селище Теофіполь

Теофіпольський районний суд Хмельницької області у складі:

головуючої судді Турчин-Кукаріної І.В.,

за участю секретаря судового засідання Медун В.Р.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Худняка В.А.,

представниці Теофіпольської селищної ради Хмельницького району Хмельницької області Віркун Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: орган опіки та піклування Теофіпольської селищної ради Хмельницького району Хмельницької області, ІНФОРМАЦІЯ_1 , про встановлення факту самостійного виховання та утримання ОСОБА_1 дитини ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Теофіпольського районного суду Хмельницької області з позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту самостійного виховання та утримання ОСОБА_1 дитини ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позовну заяву мотивовано тим, що у 2024 році відповідачка ОСОБА_2 виїхала за кордон, не підтримує зв`язок з їхньою спільною донькою ОСОБА_3 , не цікавиться її життям, матеріально доньці не допомагає. З моменту виїзду відповідачки донька ОСОБА_3 проживає з позивачем та перебуває на повному утриманні батька. Відтак, з метою реалізації права на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації позивач просить суд встановити факт самостійного виховання та утримання ОСОБА_1 його доньки ОСОБА_3 .

Ухвалою судді Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 26.05.2025 відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання у справі на 10:20 год 19.06.2025, надано сторонам строк для подання заяв по суті справи.

У зв`язку з відпусткою головуючої судді Турчин-Кукаріної І.В. підготовче засідання у справі відкладено на 17.07.2025.

Відзиву, відповіді на відзив, заперечень учасниками справи не подано.

У підготовче засідання 17.07.2025 прибули позивач ОСОБА_1 та його представники адвокат Урода О.В. і адвокат Худняк В.А.

Відповідачка ОСОБА_2 у підготовче засідання 17.07.2025 не прибула, а направлена їй копія ухвали про відкриття провадження у справі повернулась на адресу суду 03.06.2025 з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».

Надіслана відповідачці повістка про виклик до суду на 17.07.2025 повернулась на адресу суду 25.06.2025 з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», тому на підставі положень п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, відповідачка ОСОБА_2 вважається належним чином повідомленою про дату, час та місце слухання справи судом.

Від Теофіпольської селищної ради Хмельницького району Хмельницької області як органу опіки і піклування надійшла заява про розгляд справи без участі її представника.

Ухвалою Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 17.07.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 10:30 год 13.08.2025 у відкритому судовому засіданні, встановлено порядок з`ясування обставин справи та дослідження доказів.

Відповідачка ОСОБА_2 у судове засідання 13.08.2025 не прибула, надіслана їй повістка про виклик до суду на 13.08.2025 повернулась на адресу суду 28.07.2025 з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», тому на підставі положень п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, відповідачка вважається належним чином повідомленою про дату, час та місце слухання справи судом.

13.08.2025 представник позивача адвокат Урода О.В. подав до суду клопотання про виклик та допит свідків, яке з урахуванням думки учасників справи було задоволено, допитано свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6

21.08.2025 представник позивача адвокат Урода О.В. подав до суду клопотання про долучення доказів, а саме: копії акта обстеження житлово-побутових умов сім`ї від 20.08.2025.

29.08.2025 представник позивача адвокат Урода О.В. подав до суду клопотання про долучення доказів, а саме: копії заяви про вчинення кримінального правопорушення від 21.08.2025, копії договору купівлі-продажу житлового будинку від 31.08.2017, копій чеків у кількості 6 шт. на 1 аркуші.

15.10.2025 представник Теофіпольської селищної ради Хмельницького району Хмельницької області Федонюк В.В. подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності.

Відповідачка ОСОБА_2 у судове засідання 15.10.2025 не прибула, надіслана відповідачці повістка про виклик до суду на 15.10.2025 повернулась на адресу суду 30.09.2025 з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», тому на підставі положень п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, відповідачка вважається належним чином повідомленою про дату, час та місце слухання справи судом.

У судове засідання 15.10.2025 прибув позивач ОСОБА_1 , представники позивача адвокат Урода О.В. та адвокат Худняк В.А.

Представник позивача адвокат Урода О.В. позов підтримав у повному обсязі, повідомив, що позовну заяву подано з метою необхідності оформлення відстрочки від мобілізації для позивача, який проживає з дочкою у ОСОБА_7 , колишня дружина позивача з їхнім спільним сином ОСОБА_8 у січні 2024 року виїхала закордон, їх спільна донька ОСОБА_9 залишилась проживати з батьком, аліменти з відповідачки рішенням суду на даний час стягнуто, проте заборгованості ще немає, оскільки аліменти стягнуто недавно.

Представник позивача адвокат Худняк В.А. позов підтримав у повному обсязі, позов просив задовольнити, повідомив, що метою звернення до суду є надання батькові можливості утримувати свою доньку у непростий час, оскільки інших осіб, які би могли заробляти кошти та утримувати дитину, немає, матір дитини повертатись в Україну не планує та повідомив, що йому не відомо, чи відповідачка притягувалась до відповідальності за неналежне виконання батьківських обов`язків.

Позивач ОСОБА_1 позов підтримав у повному обсязі, просив позовні вимоги задовольнити, пояснив, що після виїзду матері доньки утриманням і вихованням дитини він займається самостійно, дитина відвідує гуртки та танці, навчається у школі, батьківські збори відвідує лише позивач як батько дитини, повідомив, що відповідачки не притягалась до відповідальності за неналежне виконання батьківських обов`язків.

Представник Теофіпольської селищної ради Хмельницького району Хмельницької області Віркун Т.В. пояснила, що сусіди підтверджують, що колишня дружина позивача виїхала закордон, і хоча раніше Теофіпольська селищна рада Хмельницького району Хмельницької області як орган і піклування не погоджувалась з необхідністю позбавлення відповідачки батьківських прав, проте на даний час проти задоволення цього позову про встановлення факту самостійного виховання та утримання ОСОБА_1 дитини ОСОБА_3 не заперечує.

У судовому засіданні оголошено перерву до 23.10.2025.

У судовому засіданні 23.10.2025 представник позивача адвокат Худняк В.А. просив долучити до матеріалів справи копію постанови Хмельницького апеляційного суду від 23.04.2025 у цивільній справі № 685/1242/24 (провадження № 22-ц/820/797/25), підтримав позовні вимоги у повному обсязі, просив їх задовольнити.

Представниця Теофіпольської селищної ради Хмельницького району Хмельницької області Віркун Т.В. не заперечила проти задоволення позову.

Відповідачка ОСОБА_2 у судові засідання не прибувала. Надіслані відповідачці повістки про виклик до суду, у тому числі на 23.10.2025, 18.11.2025, повернулись на адресу суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», унаслідок чого на підставі положень п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, відповідачка вважається належним чином повідомленою про дату, час та місце слухання справи судом.

23.10.2025 суд перейшов до стадії ухвалення рішення, проте 03.11.2025 поновив судовий розгляд з метою витребування від Теофіпольської селищної ради Хмельницького району Хмельницької області письмового висновку щодо розв`язання спору на підставі ст. 19 СК України.

Після надходження до суду зазначеного вище висновку органу опіки і піклування суд дослідив висновок в судовому засіданні, провів судові дебати з приводу додатково досліджених доказів, в яких позивач, його представник та орган опіки і піклування просили суд позовні вимоги задовольнити, та перейшов до стадії ухвалення рішення з визначенням часу проголошення рішення суду 27.11.2025.

Відповідно до ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір.

За змістом ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

На підставі ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Суд, оглянувши матеріали справи, дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши правову позицію сторін, виходячи із змісту спірних правовідносин, встановив такі фактичні обставини справи.

Теофіпольський районний суд Хмельницької області у справі № 685/879/24 при розгляді справи про розірвання шлюбу було встановив, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 19 травня 2007 року було укладено шлюб, зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Теофіпольського районного управління юстиції, про що складено актовий запис № 32 та видано свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 , відповідний шлюб розірвано рішенням суду від 26.09.2024, що набрало законної сили 29.10.2024 (Т. 1, а.с.14-15).

За час шлюбу у подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 народився син ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Теофіпольського районного управління юстиції 07.07.2008 (Т. 1, а.с.11) та донька ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданим 28.05.2013 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Теофіпольського районного управління юстиції у Хмельницькій області (Т. 1, а.с.10).

З копії паспорта громадянина України для виїзду закордон ОСОБА_2 та з наданої на запит суду інформації Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України за вих. № 981 від 22.04.2025 (Т. 1, а.с.96) вбачається, що 09.01.2024 ОСОБА_2 виїхала за межі України через пункт пропуску «Краківець»(Т. 1, а.с.13).

За змістом довідок-характеристик, виданих виконавчим комітетом Теофіпольської селищної ради за вих. № 1111/02-39 від 16.10.2024 та за № 507/02-39 від 07.05.2025 (Т. 1, а.с.16, Т. 1, а.с.101), позивач ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 зареєстрований у АДРЕСА_1 , за час проживання на території Теофіпольської селищної ради письмових скарг та заяв в селищну раду на нього не надходило.

З наданої позивачем роздрукованої банківської виписки із карти НОМЕР_3 ОСОБА_1 за період з 01.11.2024 по 19.12.2024 (Т. 1, а.с.105-106), а також за період з 01.01.2025 по 11.05.2025 (Т. 1, а.с.107-109) відстежується певний рух коштів по зазначеному картковому рахунку.

Згідно із копіями довідок, виданих Теофіпольським ліцеєм №1 Теофіпольської селищної ради Хмельницького району Хмельницької області № 01-40/226 від 04.07.2024 року, № 01-40/291 від 11.10.2024, № 01-40/196 від 08.05.2025, учениця ОСОБА_3 навчається в ліцеї з вересня 2020 року, регулярно відвідує заняття, дитина завжди охайна та одягнута; батько дитини ОСОБА_1 регулярно відвідує батьківські збори, постійно спілкується з педагогами, які навчають дочку, цікавиться шкільним життям дитини; мати дитини ОСОБА_2 контакту з школою не підтримує, успіхами доньки не цікавиться, з вчителями не спілкується (Т. 1, а.с.18, Т. 1, а.с.19, Т. 1, а.с.102).

Відповідно до акта № 71 обстеження побутово-житлових умов від 15.07.2024, на момент обстеження, за свідченнями сусідів, ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_1 ., вихованням дочки ОСОБА_3 займається самостійно, оскільки його дружина ОСОБА_2 в січні 2024 року виїхала за кордон, де перебуває на даний час (Т. 1, а.с.17).

За змістом акта обстеження житлово-побутових умов сім`ї від 21.05.2025, здійсненого уповноваженими працівниками Служби у справах дітей за заявою позивача ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , на момент обстеження санітарно-гігієнічні умови проживання позивача з дочкою хороші, власником квартири є колишня дружина позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 , для виховання, розвитку та проживання дівчинки створено задовільні умови, ОСОБА_9 забезпечена одягом, взуттям, засобами гігієни, продуктами харчування, має власну кімнату з усіма зручностями (Т. 1, а.с.129).

З 01.06.2025 позивач орендує квартиру за адресою АДРЕСА_2 , про свідчить копія договору оренди, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_11 копія акта приймання-передачі нежитлового приміщення від 01.06.2025 (Т. 1, а.с.162-164).

За результатами обстеження житлово-побутових умов сім`ї ОСОБА_1 та ОСОБА_3 від 20.08.2025, складеного уповноваженими представниками Служби у справах дітей, за адресою АДРЕСА_2 за заявою ОСОБА_1 від 05.08.2025, санітарно-гігієнічні умови проживання задовільні, для виховання та проживання створені необхідні умови, дівчинка має власну кімнату, забезпечена усім необхідним (одягом, взуттям, предметами побуту, продуктами харчування) (Т. 1, а.с.228).

З наявної у справі копії постанови Хмельницького апеляційного суду у справі № 685/1242/24 (провадження № 22-ц/820/797/25) від 23.04.2025, яка набрала законної сили 23.04.2025 вбачається, що з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , стягнуто аліменти в розмірі 2000 грн щомісячно, починаючи стягнення з часу звернення до суду 12.11.2024 та до досягнення дитиною повноліття (Т. 1, а.с. 183, Т. 2 а.с. 19-26).

Відповідно до висновку органу опіки та піклування Теофіпольської селищної ради Хмельницького району Хмельницької області № 1835/02-39 від 17.11.2025, орган опіки та піклування встановив факт самостійного виховання та утримання ОСОБА_1 його дочки ОСОБА_3 (Т. 2, а.с. 36-37).

Будучи допитаним в судовому засіданні 13.08.2025 як свідок, попереджений про кримінальну відповідальність за введення суду в оману та приведений до присяги свідка, ОСОБА_4 повідомив суд, що з позивачем перебуває у дружніх стосунках, раніше разом працювали, з колишньою дружиною позивача ОСОБА_2 не пов`язані, бачаться з ОСОБА_1 вони часто, а також регулярно зідзвонюються. Свідок ОСОБА_4 повідомив, що ОСОБА_1 з дружиною ОСОБА_2 розірвав шлюб, свідок не бачив дружини позивача ОСОБА_1 близько двох років і не спілкувався з нею, ОСОБА_1 проживає з донькою ОСОБА_3 , інші особи з ними не проживають, ОСОБА_1 повністю забезпечує їх сім`ю, купує доньці одяг та продукти харчування, дитина завжди охайно одягнута та доглянута, ОСОБА_1 належним чином виконує батьківські обов`язки, коли вони зі свідком заходили з дітьми в кафе, ОСОБА_1 розраховувався. На даний час ОСОБА_1 з дочкою з`їхав з житла дружини, де проживав до розірвання шлюбу, проживає у орендованій квартирі в ОСОБА_7 .

Допитана у судовому засіданні 13.08.2025 свідок ОСОБА_5 , будучи попередженою про кримінальну відповідальність за введення суду в оману та приведена до присяги свідка, повідомила суду, що з ОСОБА_1 знайомі давно, свідок є сусідкою позивача та відповідачки. У позивача та відповідачки двоє дітей, у січні 2024 відповідачка ОСОБА_2 з сином позивача виїхала закордон, більше зі свідком ОСОБА_5 не бачилась і не спілкувалась. ОСОБА_1 свідок ОСОБА_5 бачить регулярно у будні дні після роботи. Позивач ОСОБА_1 проживає разом з донькою ОСОБА_9 в орендованій квартирі, вихованням та утриманням ОСОБА_3 займається її батько ОСОБА_1 , добре справляється, інші родичі не допомагають, дитина охайна та доглянута, родичі відповідачки близько року не навідують дитину, хоча раніше дядько відповідачки приїжджав. Чи матір дитини надсилає подарунки доньці, свідок не обізнана.

Допитаний у судовому засіданні 13.08.2025 свідок ОСОБА_6 після складення присяги та попередження про кримінальну відповідальність повідомив суду, що є сусідом ОСОБА_1 , перебуває з ним в дружніх стосунках, на цей час проживає з ОСОБА_1 у одному під`їзді на одній сходовій площадці, ОСОБА_1 проживає з донькою сам, оскільки відповідачка ОСОБА_2 виїхала за кордон з їхнім старшим сином, через конфлікт з дружиною позивач з дочкою винаймає квартиру, самостійно займається побутом, купує продукти харчування, допомагає дитині з уроками, відвідує батьківські збори, позивач є турботливим батьком, добре виконує батьківські обов`язки, родичі відповідачки не навідують дитину. Відповідачки з січня 2024 року свідок не бачив. Чи є інші особи, які фінансують дитину позивача, свідок не знає. Припускає, що відповідач утримує дитину як батько, проте повідомив, що достовірно не знає, чи відповідачка пересилає гроші та передачі дитині. Дідусі чи бабусі дитину не відвідують, оскільки бабуся по лінії матері дитини хвора, а дідусь по лінії матері дитини не проживає у Теофіполі. Позивач ОСОБА_1 , зі слів свідка, працює на будові. Якщо позивача мобілізують, відповідаючи на запитання представника позивача, свідок повідомив, що не знає, з ким залишиться проживати дитина ОСОБА_3 .

У матеріалах справи наявна копія заяви про вчинення кримінального правопорушення, зі змісту якої вбачається прохання ОСОБА_1 внести відомості в ЄРДР стосовно можливого вчинення працівниками ТЦК кримінальних правопорушень, передбачених статтями 146, 135, 365 КК України (Т. 1, а.с. 236), подана позивачем на підтвердження спроби його мобілізації 20.08.2025, незважаючи на його повідомлення працівників ТЦК про самостійне утримання і виховання дитини.

Враховуючи встановлені судом фактичні обставини справи, підтверджені належними, допустимими, достовірними і достатніми доказами, дослідженими в судовому засіданні, оціненими кожен по окремості, а також у сукупності та взаємозв`язку, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального права, з дотриманням вимог процесуального права, суд дійшов висновку про відсутність фактичних та правових підстав для задоволення позову.

Так, позивач просив суд встановити факт самостійного виховання та утримання ОСОБА_1 його доньки ОСОБА_3 .

Відповідно до положень ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Судовому захисту підлягає реально, а не ілюзорно порушене, невизнане або оспорюване право, причому, такий судовий захист повинен бути ефективним та призводити до реального відновлення порушених прав позивача.

Факт, про встановлення якого просить позивач, не може розглядатися в судовому порядку безвідносно до дій відповідачки щодо конкретних прав, свобод та інтересів заявника.

Слід констатувати, що сімейним законодавством не передбачено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини, а визначена частиною першою статті 15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від них, зокрема від обов`язків щодо виховання дитини, тому факт одноосібного виховання дитини одним із батьків може бути встановлений судом як одна з обставин, що складає предмет доказування у спорі між батьками дитини щодо виконання ними обов`язків з виховання дитини (п. 87 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2024 у справі № 201/5972/22).

З формулювання позовної заяви про встановлення факту самостійного виховання та утримання ОСОБА_1 його доньки ОСОБА_3 не вбачається наявності обґрунтованої та доведеної позовної вимоги матеріально-правового характеру, зверненої через суд до відповідачки ОСОБА_2 , позовна заява не обґрунтована кореспондуючим певному праву позивача обов`язком та правовою можливістю відповідачки виконати зазначену вимогу внаслідок вчинення активних дій або утримання від них.

За мотивацією позовної заяви, звернення до суду з метою встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини зумовлено виключно необхідністю оформлення відстрочки від мобілізації, а не з необхідністю відновити порушене відповідачкою право позивача.

Виконання громадянами конституційного обов`язку із захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України передбачено ст. 65 Конституції України, відтак, пов`язані з виконанням конституційного обов`язку обмеження не можна ототожнювати із порушенням прав особи, які би підлягали захисту в судовому порядку, оскільки вони є такими, що: 1) передбачені законом; 2) мають легітимну мету; 3) пропорційні (необхідні й достатні в демократичному суспільстві).

Доведення факту одноосібного виховання дитини батьком пов`язане з настанням (існуванням) обставин, за яких мати не виконує своїх батьківських обов`язків щодо дитини, стосується зміни обсягу сімейних прав або невиконання одним із батьків батьківських обов`язків (у тому числі умисного) та безумовно впливає на права й інтереси самої дитини, а також зумовлює відповідні правові наслідки, визначені законом.

Факт одноосібного виховання дитини одним із батьків не може встановлюватись у безспірному порядку або за домовленістю батьків дитини, оскільки в такому питанні завжди існуватиме загроза порушення принципу дотримання найкращих інтересів дитини.

Разом з тим, при проведенні судового розгляду в цій справі позивач не довів наявності таких прав, свобод чи інтересів позивача, які би підлягали захисту в судовому порядку внаслідок порушення їх відповідачкою.

Недоведеність порушення, невизнання або оспорювання прав, свобод чи інтересів позивача діями або бездіяльністю відповідачки є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.

Також, у справі відсутні підстави для встановлення факту самостійного виховання і утримання позивачем ОСОБА_1 його неповнолітньої дочки ОСОБА_3 .

Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

За змістом ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Держава надає батькам або особам, які їх замінюють, допомогу у виконанні ними своїх обов`язків щодо виховання дітей, захищає права сім`ї, сприяє розвитку системи послуг з підтримки сімей з дітьми та мережі дитячих закладів.

Частиною першою статті 121 СК України передбачено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 СК України.

Статтею 141 СК встановлено рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини. Зокрема, визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 СК України.

Права та обов`язки батьків щодо виховання дитини передбачені у статтях 150, 151 СК України; відповідно до частини другої статті 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

За змістом частин першої-четвертої статті 157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Частиною першою статті 152 СК України визначено, що право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом.

У частині четвертій статті 15 СК України регламентовано, що невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, установлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін.

Так, ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини є самостійною підставою для позбавлення батьківських прав (стаття 164 СК України).

З настанням певних юридичних фактів, що підтверджуються певними актами, обсяг батьківських прав може обмежуватися або припинятися, тому для підтвердження факту самостійного виховання і утримання дитини батьком необхідне існування обставин, у силу яких обсяг прав матері обмежується або припиняється та які, до прикладу, виникли би внаслідок обставин (подій), які є виключними (непереборними / винятковими / неординарними / особливими) у конкретних життєвих ситуаціях та зумовили би обставини дійсного самостійного виховання і утримання дитини позивачем.

Факти розірвання шлюбу і окремого проживання позивача і відповідачки після розірвання шлюбу не мають істотного значення при вирішенні цього спору, предметом доказування в якому є факт самостійного виховання та утримання дитини позивачем, оскільки внаслідок розірвання шлюбу права та обов`язки батьків щодо їхніх дітей не припиняються, а мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою; розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, а діти мають рівні права та обов`язки щодо батьків, незалежно від того, чи перебували їхні батьки у шлюбі між собою (ст. 141, 142 СК України).

ОСОБА_1 , реалізувавши право на звернення до суду за захистом прав дитини на утримання від матері ОСОБА_2 , згідно з постановою Хмельницького апеляційного суду у справі № 685/1242/24 (провадження № 22-ц/820/797/25) від 23.04.2025, довів наявність підстав для стягнення з відповідачки ОСОБА_2 аліментів на ОСОБА_3 , з 12.11.2024 відповідні аліменти стягнуто постановою суду апеляційної інстанції, що включає період часу, у якому позивач стверджував про самостійне утримання і виховання доньки ОСОБА_3 .

Відсутність у матеріалах справи відомостей про звернення зазначеного рішення суду про стягнення аліментів до примусового виконання не має істотного значення при вирішенні цього спору і не впливає сутнісно на результат розгляду справ, оскільки звернення до органів виконавчої служби з метою примусового виконання рішення суду, що вже набрало законної сили, перебуває в площині реалізації можливостей позивача, залежить від його волевиявлення, не може слугувати підставою для встановлення факту самостійного утримання та виховання дитини виключно з метою оформлення відстрочки від мобілізації, у той час як строк пред`явлення виконавчого листа до виконання не сплинув, а при пред`явленні такого аліменти буде стягнуто з 12.11.2024.

Отже, наявність такого, що набрало законної сили, рішення суду про стягнення аліментів з відповідачки ОСОБА_2 на утримання її доньки ОСОБА_3 в розмірі 2000 грн щомісячно, починаючи стягнення з часу звернення до суду 12.11.2024 та до досягнення дитиною повноліття (постанова Хмельницького апеляційного суду у справі № 685/1242/24 (провадження № 22-ц/820/797/25) від 23.04.2025, яка набрала законної сили 23.04.2025) (Т. 1, а.с. 183), при відсутності сформованої заборгованості за аліментами та доказів умисного ухилення відповідачки від виконання обов`язку з утримання дитини виключає можливість задоволення позову про встановлення факту самостійного утримання дочки ОСОБА_3 її батьком ОСОБА_1 незалежно від того, чи на час розгляду справи рішення суду про стягнення аліментів звернуто до примусового виконання.

Позивач в обґрунтування позову зазначав, що з роздрукованої банківської виписки із карти НОМЕР_3 (Т. 1, а.с.21-22, Т. 1, а.с.65-66) вбачається, що ОСОБА_2 будь які грошові перекази не здійснює, участі у вихованні дитини не бере, будь-якої матеріальної допомоги доньці не надає, всі речі для дитини позивач купує за власні кошти.

Надаючи оцінку цим доказам, суд вважає, що на їх підставі неможливо достовірно встановити дійсні обставини справи, адже виписки обмежені певним періодом (з 01.11.2024 по 19.12.2024, а також з 01.01.2025 по 11.05.2025) та стосуються лише одного банківського рахунку.

З роздрукованої банківської виписки із карти НОМЕР_3 за період з 01.11.2024 по 19.12.2024 (Т. 1, а.с.105-106), а також за період з 01.01.2025 по 11.05.2025 (Т. 1, а.с.107-109) неможливо констатувати факт самостійного утримання і виховання позивачем дитини, оскільки три платежі, здійснені позивачем на користь Теофіпольського ліцею №1 в якості батьківської плати за ОСОБА_3 11.05.2025, 03.04.2025, 25.02.2025 свідчать про те, що позивач як батько дитини, який на підставі закону має рівний з матір`ю дитини обов`язок з утримання дитини, реалізовує власні батьківські обов`язки, проте при цьому не свідчать про те, що такі обов`язки не реалізує і матір дитини, до того ж інші зазначені у виписці із банківського рахунку витрати не свідчать про витрачання позивачем коштів саме на утримання дитини, а не на інші потреби, у тому числі власні.

З урахуванням наведеного вище аргументу про наявність у батьків рівних обов`язків з утримання дитини, наявність у матеріалах справи фіскальних чеків на купівлю жіночого одягу та одягу для дівчинки, на канцелярське приладдя (Т. 1, а.с.23, Т. 1, а.с. 110-111, 119-122, 234) також не є доказом утримання дитини виключно за кошти батька дитини, тим більше, що наявні у справі відомості про доходи позивача станом на 11.10.2024 обмежені періодом з першого по другий квартал 2024 року (Т. 1, а.с.24), а станом на 12.05.2025 обмежені періодом березня 2025, із вказівкою про відсутність доходів на січень-лютий 2025 (Т. 1, а.с.104).

Окремо слід звернути увагу на те, що надання відповідачкою ОСОБА_2 як матір`ю дитини до 01.06.2025 належної їй на праві власності квартири за адресою: АДРЕСА_1 ., для проживання позивача ОСОБА_1 і дитини ОСОБА_3 , фіксування факту такого проживання станом на 15.07.2024 у акті № 71 обстеження побутово-житлових умов від 15.07.2024, станом на 21.05.2025 у акті обстеження житлово-побутових умов сім`ї від 21.05.2025 працівниками Служби у справах дітей за заявою позивача ОСОБА_1 (Т. 1, а.с. 17, а.с. 129), а також стягнення за постановою Хмельницького апеляційного суду від 23.04.2025 у справі № 685/1242/24 (провадження № 22-ц/820/797/25) з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання малолітньої доньки ОСОБА_3 , в розмірі 2000 грн щомісячно, починаючи стягнення з часу звернення до суду 12.11.2024 та до досягнення дитиною повноліття (Т. 1, а.с. 183, Т. 2 а.с. 19-26), самі по собі є достатніми підставами для відмови у задоволенні позову про встановлення факту самостійного утримання і виховання позивачем ОСОБА_1 дитини ОСОБА_3 .

У цьому контексті суд відхиляє висновок органу опіки та піклування Теофіпольської селищної ради Хмельницького району Хмельницької області № 1835/02-39 від 17.11.2025 про встановлення факту самостійного виховання та утримання ОСОБА_1 його дочки ОСОБА_3 , оскільки встановити факт самостійного виховання і утримання дитини може виключно суд, крім цього, як вбачається з мотивування висновку, він ґрунтується на усному повідомленні ОСОБА_1 та дитини ОСОБА_3 (Т. 2, а.с. 36-37), не побудований на достатній доказовій базі (яка, за потреби, може включати показання свідків, висновки компетентних органів, психологічні та інші експертні висновки та медичні довідки), сформульований без з`ясування питання, чи мали заінтересовані сторони, зокрема, матір дитини, достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання (у тому числі з використанням технічних засобів в режимі відеоконференції), а також без врахування попередньо складених при обстеженні умов проживання дитини обставин і без урахування рішення суду про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання її доньки ОСОБА_3 за позовом ОСОБА_1 .

Відповідно до статті 15 СК України, сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу.

За змістом частин третьої, четвертої статті 155 СК України, відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Визначена частиною першою статті 15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від сімейних обов`язків, якими є, зокрема, обов`язки щодо виховання дитини (п. 75 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2024 у справі № 201/5972/22), відтак, подання відповідачкою заяви про визнання позову (Т. 1, а.с.90-91) підлягає критичній оцінці судом разом із наявними у справі належними, достовірними, допустимими і достатніми доказами.

Оскільки у разі визнання відповідачем позову суд ухвалює рішення про задоволення позову лише за наявності для того законних підстав, які у цій справі судом не встановлені , а відмова від батьківських прав щодо дитини є не правозгідною, то подання відповідачкою заяви про визнання позову (Т. 1, а.с. 90-91) не формує підстав для висновку про обґрунтованість позовних вимог.

Сімейні обов`язки особистого або майнового характеру є обов`язками конкретної особи (дружини, матері, батька тощо). Вони не можуть бути передані добровільно іншому за договором або перекладені на іншого за законом, проте, наприклад, згідно із частиною другою статті 15 СК України, якщо особа визнана недієздатною, її сімейний обов`язок особистого немайнового характеру припиняється у зв`язку з неможливістю його виконання.

При розгляді справи суд не виявив фактів винного умисного ухилення відповідачки від виконання нею обов`язків щодо виховання і утримання дитини ОСОБА_2 , її батьківські права не обмежені і не припинені, випадків притягнення відповідачки до відповідальності за ухилення від виконання батьківських обов`язків немає, судом також не встановлено наявності фактів, які перешкоджають матері виконувати її батьківські обов`язки, а також при розгляді справи не встановлено обставин (подій), які є виключними (непереборними / винятковими / неординарними / особливими) у конкретних життєвих ситуаціях та зумовили би обставини дійсного самостійного виховання і утримання дитини позивачем.

Перебування відповідачки ОСОБА_2 закордоном пояснює відсутність контакту відповідачки з допитаними в судовому засіданні свідками, є поважною причиною неявок відповідачки на батьківські збори у школу, де навчається її дочка ОСОБА_3 , проте не звільняє її від виконання передбачених законом обов`язків з утримання та виховання дитини.

Умисного ухилення відповідачки ОСОБА_2 від виконання її батьківських обов`язків щодо дочки ОСОБА_3 не встановлено, що слугувало підставою для відмови у задоволенні позову про позбавлення її батьківських прав Теофіпольським районним судом Хмельницької області судом у справі у справі № 685/1242/24, відтак, на даний час відповідачка ОСОБА_2 володіє усією повнотою батьківських прав та обов`язків щодо дочки ОСОБА_3 , у будь-який момент може реалізувати право на в`їзд в Україну, або на виїзд закордон, у тому числі разом з дитиною.

Право позивача на рівну участь з відповідачкою в утриманні їх спільної неповнолітньої дочки ОСОБА_9 на даний час забезпечено судом шляхом стягнення з відповідачки на користь позивача аліментів на утримання ОСОБА_3 , а сама по собі відсутність у матеріалах справи відомостей про звернення зазначеного рішення суду до примусового виконання не є підставою для встановлення факту самостійного утримання дитини батьком з метою оформлення відстрочки від мобілізації.

Окрім цього, позивач не надав суду беззаперечних і неспростовних доказів того, що відповідачка не бере участі у вихованні дитини.

Так, показання свідків, які не проживають з сім`єю позивача, а лише бачаться з ним час від часу, не можуть бути достовірним доказом того, що відповідачка дійсно не спілкується з дитиною, не бере участі у її вихованні, а подана відповідачкою заява, в якій вона просить справу розглядати без її участі та в якій вона зазначає, що позов визнає у повному обсязі, при тому, що судові повістки про виклик до суду не отримувала, надана нею позивачу копія паспорта громадянина України для виїзду закордон, свідчить про наявність комунікації відповідачки з позивачем з приводу вирішення сімейних питань.

Сам по собі факт проживання відповідачки закордоном також не свідчить про те, що відповідачка не бере участі у вихованні дитини та у її утриманні.

Твердження на обґрунтування позовних вимог про те, що позивач ОСОБА_1 оплачує комунальні послуги за квартиру, де проживає з дочкою ОСОБА_3 , купує продукти харчування, забезпечує дочку одягом, взуттям, свідчать про реалізацію батьком ОСОБА_1 його власної батьківської правосуб`єктності, проте не є доказом факту самостійного утримання та виховання ним дитини без участі матері дитини ОСОБА_2 , з якої в судовому порядку стягнуто аліменти на утримання дитини, причому відомостей про наявність заборгованості відповідачки зі сплати аліментів, ухилення відповідачки від сплати аліментів у матеріалах справи немає.

Відтак, фактично і юридично матір дитини не позбавлена змоги виконувати свої обов`язки; фактом ухвалення рішення про стягнення аліментів на утримання дитини спростовано твердження про самостійне утримання дитини її батьком без участі матері, матір дитини може фактично виховувати та утримувати дитину, іншого в судовому засіданні позивачем не доведено.

На підставі ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частинами 1, 2, 3, 4 та пунктом 4 ч. 5 ст. 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Частини 1, 5 ст. 81 ЦПК України визначають, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

При зверненні до суду в порядку позовного провадження саме позивач у змагальному цивільному процесі повинен довести наявність порушення, невизнання або оспорювання його прав, свобод та інтересів відповідачем.

У ході розгляду справи не знайшло свого підтвердження, що діями або бездіяльністю відповідачки було порушено, невизнано або оспорено права позивача, які підлягали би захисту в судовому порядку, не доведено факту самостійного виховання та утримання ОСОБА_1 дитини ОСОБА_3 , відтак, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову про встановлення факту самостійного утримання та виховання позивачем ОСОБА_1 дитини ОСОБА_3 слід відмовити.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому в зв`язку з відмовою у задоволенні позову судові витрати слід покласти на позивача.

На підставі наведеного та керуючись статтями 1, 15, 121, 141, 150, 151, 152, 155, 157, 164, СК України, статтями 2, 4, 5, 12, 13, 76-84, 89, 141, 247, 258, 259, 263-268, 352-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: орган опіки та піклування Теофіпольської селищної ради Хмельницького району Хмельницької області, ІНФОРМАЦІЯ_1 , про встановлення факту виховання та перебування на утриманні дитини відмовити.

Понесені позивачем судові витрати залишити за позивачем.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційної скарги не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Хмельницького апеляційного суду.

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_4 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ).

Представник позивача: адвокат Урода Олександр Вячеславович (адреса: вулиця Героїв Маріуполя, будинок 5, офіс 329, місто Хмельницький, адреса для листування: вулиця Шевченка, будинок 34Б, офіс 206, місто Хмельницький).

Представник позивача: адвокат Худняк Віктор Анатолійович (адреса: вулиця Героїв Маріуполя, будинок 5, офіс 329, місто Хмельницький, адреса для листування: вулиця Шевченка, будинок 34Б, офіс 205, місто Хмельницький).

Відповідач: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП: НОМЕР_5 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ).

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору-1: орган опіки та піклування Теофіпольської селищної ради Хмельницького району Хмельницької області (ІКЮО в ; місцезнаходження: вулиця Небесної Сотні, будинок 19, селище Теофіполь Хмельницького району Хмельницької області).

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору-2: ІНФОРМАЦІЯ_1 , (ІКЮО в ЄДРПОУ: НОМЕР_6 ; місцезнаходження: АДРЕСА_3 ).

Повне рішення суду складено 27.11.2025.

Головуюча суддя Турчин-Кукаріна І.В.