Провадження № 22-ц/811/1766/25 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Шандри М.М.

суддів: Крайник Н.П., Левика Я.А.

секретаря: Чижа Л.М.

за участю: представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром маркет» на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 11 квітня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром маркет» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

ВСТАНОВИЛА:

04.11.2024 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Фінпром маркет» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Євгеном Михайловичем вчинено виконавчий напис №17214 від 25.09.2020 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром маркет» заборгованості в розмірі 25000,00 грн та 50,00 грн плати за вчинення виконавчого напису. Вважає, що виконавчий напис №17214 від 25.09.2020 приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенко Євгена Михайловича необхідно визнати таким, що не підлягає виконанню, з огляду на те, що такий вчинено з порушенням норм чинного законодавства, а саме: кредитний договір, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 11 квітня 2025 року позов задоволено.

Виконавчий напис №17214 від 25.09.2020, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Євгеном Михайловичем про стягнення із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром маркет» заборгованості за кредитним договором №001- 054617/13-00938-вкл-к від 02.04.2013 в сумі 25000 гривень 00 копійок, а також 50 гривень 00 копійок плати за вчинення виконавчого напису, визнано таким, що не підлягає виконанню.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром маркет» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 484 гривні 48 копійок.

Повернуто ОСОБА_1 з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову по квитанції про сплату №2295-376D-K7YE від 01.11.2024, що становить 484 гривні 48 копійок.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром маркет» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10000 гривень 00 копійок.

Рішення суду в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу оскаржило ТОВ «Фінпром маркет».

В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалено рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи і витраченого адвокатом часу враховуючи предмет та підстави позову, критерії обґрунтованості/ пропорційності, на думку відповідача обґрунтованим та справедливим розміром витрат на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції, становить 3 500,00 гривень.

Просить скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 11 квітня 2025 року в частинні стягнення з ТОВ «Фінпром Маркет» на користь позивача понесених витрат на надання правової допомоги в сумі 10 000,00 грн та постановити нове судове рішення, якимм зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами з 10 000 грн до 3 500,00 грн.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не подано.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду без змін. Інші учасники усудове засідання особи, які беруть участь у справі, не з`явились, хоча були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, тому колегія суддів вважає, що розгляд справи відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України слід проводити без їх участі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково.

Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).

Згідно із ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зважаючи на те, що судове рішення оскаржується тільки в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу, судова колегія перевіряє законність та обґрунтованість судового лише в межах доводів апеляційної скарги та заявлених в цій частині вимог.

Колегія суддів вважає, що рішення суду таким вимогам не повністю відповідає.

Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною 2 ст. 137 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно ч. 5 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача.

Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності).

Відповідно до статті 26 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Частинами першою та другою статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.

В той же час, у постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі №905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі №922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Також, Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21).

При цьому, суд зобов`язаний оцінити рівень витрат на адвокатські послуги, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Тобто, суд оцінює рівень витрат на правову допомогу, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи була їх сума обґрунтованою.

Судом встановлено, що рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 11 квітня 2025 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром маркет» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню задоволено.

Позивач в своїй позовній заяві просив також стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано договір 40/2024 про надання правничої (правової) допомоги від 17.10.2024, укладеного між адвокатом Світликом Олегом Мирославовичем та ОСОБА_1 .

Відповідно до копії Акту про надану правничу (правову) допомогу від 01.11.2024, адвокатом Світликом Олегом Мирославовичем надано правничу (правову) допомогу вартістю 10000,00 грн, які сплачені клієнтом ОСОБА_1 , шляхом надання коштів адвокату згідно з розпискою від 17.10.2024.

Згідно з розпискою про отримання коштів за надану правничу (правову) допомогу від 17.10.2024, адвокат Світлик Олег Мирославович отримав від клієнта ОСОБА_1 гонорар у розмірі 10000,00 грн за надання правничої допомоги.

19.02.2025 ТОВ «Фінпром маркет» подало клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, в якому заперечувало проти стягнення витрат на правничу допомогу та просило у таких відмовити.

Критерій розумної необхідності витрат на професійну правничу допомогу є оціночною категорією, яка у кожному конкретному випадку (у кожній конкретній справі) оцінюється судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні доказів, зокрема, наданих на підтвердження обставин понесення таких витрат, надання послуг з професійної правничої допомоги, їх обсягу, вартості з урахуванням складності справи та витраченого адвокатом часу тощо.

Суд першої інстанції прийшов до висновку, що витрати на професійну правничу допомогу належним чином підтверджені та обґрунтовані, докази знаходяться в матеріалах справи, тому такі витрати на правничу допомогу є доведеними, сума яких відповідає наданому суду акту, що дає підстави для стягнення таких з відповідача.

Однак, колегія суддів не погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, оскільки виходячи з конкретних обставин справи, її складності, обсягу виконаної адвокатом роботи, враховуючи принцип співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, заперечення відповідача щодо їх відшкодування, колегія суддів вважає, що зазначений заявником розмір витрат на професійну правничу допомогу у 10000 грн належним чином необґрунтований, відтак на думку колегії суддів, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000,00 грн, який буде достатнім, співмірним і справедливим у цьому випадку.

Враховуючи наведене, рішення суду в частині стягнення витрат на правничу допомогу слід змінити, зменшивши їх розмір до 5000 гривень. В решті рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром маркет» задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 11 квітня 2025 року в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром маркет» на користь ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу змінити, зменшивши їх розмір з 10000 грн до 5000 гривень.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня її ухвалення.

Повний текст постанови складено: 28.11.2025.

Головуючий

Судді