Справа №601/1991/25
Провадження № 2/601/652/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 грудня 2025 року м. Кременець

Кременецький районний суд Тернопільської області в складі

головуючого Мочальської В.М.,

з участю секретаря Домінської І.В.,

представника позивача Зубкевич М.С.,

представника третьої особи Чорнобай Л.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременці в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом органу опіки і піклування Почаївської міської ради до ОСОБА_1 , де третя особа, яка не заявляє самостійних вимог ЦНСП Почаївської міської ради про позбавлення батьківських прав,-

УСТАНОВИВ:

Стислий виклад позицій сторін.

Представник органу опіки і піклування Почаївської міської ради Бойко В. звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , де третя особа, що не заявляє самостійних вимог: ЦНСП Почаївської міської ради про позбавлення його батьківських прав відносно неповнолітніх дітей: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що згідно рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 05.02.2024 діти: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відібрані у відповідача без позбавлення батьківських прав та на даний час перебувають на первинному обліку дітей сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування. Згідно рішення виконавчого комітету Почаївської міської ради № 169 від 25.04.2024 «Про погодження влаштування дітей ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до прийомної сім`ї» дітей влаштовано в сім`ю подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які проживають за адресою: с. Матвіївці Кременецького району Тернопільської області. Діти забезпечені гідними умовами проживання та в сім`ї панує тепла атмосфера. 28.01.2025 відповідач повідомив позивача, що немає наміру повертати дітей. Не бажає влаштовуватися на роботу, створити належні умови для проживання та навчання дітей, повідомив що хворіє невиліковною хворобою, вважає що дітям краще там де вони знаходяться зараз. З дітьми він не спілкується, матеріально не допомагає. Позивач вважає таку поведінку відповідача відносно дітей умисною, виконавчим комітетом Почаївської міської ради прийнято рішення від 30.04.225 № 17 щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав.

Представник позивача ОСОБА_6 в судовому засіданні просила позов задовольнити з підстав, наведених у позовній заяві.

Належним чином повідомлений відповідач у судове засідання повторно не з`явився, хоча про день та час судового засідання був повідомлений належним чином, причин неявки не повідомив, заяви про відкладення не подавав. Відзив від нього не надходив.

Уповноважений представник третьої особи ОСОБА_7 у судовому засіданні пояснила, що вона приїжджала до місця проживання відповідача, однак жодного разу в дома його не було, поспілкуватися їм не вдалося. Щодо позбавлення батьківських прав покладається на думку суду.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі.

17.11.2025 ухвалою Кременецького районного суду Тернопільської області відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання, надано сторонам строк для подання заяв по суті справи.

11.09.2025 від позивача надійшло клопотання про виклик свідків.

11.09.2025 ухвалою Кременецького районного суду Тернопільської області закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

01.12.2025 ухвалою Кременецького районного суду Тернопільської області закрито провадження по справі в частині позовних вимог про стягнення аліментів з відповідача на утримання дітей.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Предметом спору між сторонами справи є сімейні правовідносини, пов`язані з виконанням батьківських обов`язків по відношенню до дітей.

В судовому засіданні встановлено, що батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , являються ОСОБА_1 та ОСОБА_8 , що підтверджується копією паспорта, запис № 898, документ № НОМЕР_1 , та рішенням Кременецького районного суду Тернопільської області від 05.02.2024, яке набрало законної сили 19.03.2024.

Згідно витягу № 2024/004911324 з реєстру територіальних громад ОСОБА_3 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Батьками ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , являються ОСОБА_1 та ОСОБА_8 , що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини серії НОМЕР_2 від 05.07.2012.

З рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 05.02.2024, яке набрало законної сили 19.03.2024, вбачається, що з відповідача ОСОБА_1 стягнуто аліменти на користь малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , щомісячно у розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу) та не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з набранням рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Крім того, з рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 05.02.2024, яке набрало законної сили 19.03.2024, вбачається, що згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 мати дітей - ОСОБА_8 померла ІНФОРМАЦІЯ_5 , про що зроблено відповідний актовий запис №26.

З акту обстеження № 61 від 20.06.2024 вбачається, що батько ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_1 , умови проживання не покращив, посуд стоїть на підлозі, в будинку не прибрано. Житловий будинок потребує капітального ремонту, до будинку не можливо дійти, тому що поруч великі борщівники і трава.

З акту обстеження № 91-1 від 10.10.2024 вбачається, що будинок за адресою: АДРЕСА_1 , де проживає відповідач, замкнений, житловий будинок знаходиться в аварійному стані. Відповідач ОСОБА_1 на дзвінки не відповідає, за вказаною адресою був відсутній.

З акту обстеження № 125 від 31.12.2024 вбачається, що будинок за адресою: АДРЕСА_1 , де проживає відповідач, замкнений. Житловий будинок знаходиться в аварійному стані, подвір`я завалене сміттям. Відповідач ОСОБА_1 відповів на дзвінок, повідомив, що на даний час хворіє, знаходиться у родичів, повернути дітей немає можливості.

З письмових пояснень ОСОБА_1 від 28.01.2025, відібраних начальником ССД Почаївської міської ради вбачається, що відповідач повідомив, що для своїх дітей не створив протягом 2024 року належних умов для проживання. Немає наміру та бажання їх повертати.

З акту обстеження № 66 від 28.01.2025 вбачається, що будинок за адресою: АДРЕСА_1 , де проживає відповідач, знаходиться в аварійному стані, подвір`я завалене сміттям. Відповідач ОСОБА_1 повідомив, що він хворіє, житлових умов для дітей не покращив, офіційного працевлаштування не має, повертати дітей на даний момент бажання не має.

З характеристики, виданої 05.02.2025 Матвіївською ЗЗСО І-ІІІ ступенів вбачається, що ОСОБА_9 навчається у 8 класі, зарекомендував себе позитивно. Старанний, дисциплінований учень. Навчається на середньому рівні. Домашнє завдання виконує. Бере участь у громадському житті школи. Має багато друзів, ввічливий, сором`язливий. Законні представники дитини приділяють належну увагу у його вихованні.

З характеристики, виданої 05.02.2025 Матвіївською ЗЗСО І-ІІІ ступенів вбачається, що ОСОБА_10 навчається у 6 класі, зарекомендувала себе позитивно. ОСОБА_11 , дисциплінована. Навчається на середньому рівні. Домашнє завдання виконує. Має багато друзів, ввічлива. Законні представники дитини приділяють належну увагу у її вихованні.

З характеристики, виданої 28.01.2025 Лосятинським старостинським округом, вбачається, що ОСОБА_1 проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 . За місцем проживання характеризується негативно. Часто зловживає алкогольними напоями. У 2024 році у нього відібрали дітей, сина ОСОБА_12 та дочку ОСОБА_13 , які на даний час проживають у патронатній сім`ї в іншій територіальній громаді.

З письмових пояснень ОСОБА_2 вбачається, що фінансової допомоги вона від батька не отримувала, з батьком не зустрічалася.

З письмових пояснень ОСОБА_3 вбачається, що фінансової допомоги він від батька не отримував, з батьком не зустрічався.

З повідомлення ОСОБА_4 вбачається, що він являється прийомним батьком ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , вони виховуються в його сім`ї на протязі року, їхній батько ОСОБА_14 не зустрічався з дітьми, не допомагав фінансово, не цікавився їхнім життям.

З акту обстеження умов проживання дітей ОСОБА_12 та ОСОБА_13 від 02.04.2025 вбачається, що діти проживають за адресою: с. Матвіївці Кременецького району Тернопільської області. Будинок складається з 6 кімнат з них 3 жилих, ванної, кухні, коридору, веранди. Для дітей створені всі умови проживання, навчання. В них є окремі кімнати, речі особистого вжитку, канцелярія, телефони. В сім`ї дітям приділяється увага. Вони довіряють прийомним батькам.

З рішення виконавчого комітету Почаївської міської ради від 30 квітня 2025 року № 117 вбачається, що затверджено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 відносно дітей: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

З висновку про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , відносно дітей: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 вбачається, що позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 є доцільним.

Свідок ОСОБА_15 в судовому засіданні пояснив, що особисто він відповідача не знає, як староста села він знає, що дана особа вживає алкоголь, і ніде не працює. Має занедбаний будинок, і що в нього відібрані діти. Дружина померла.

Заслухавши думку дитини ОСОБА_2 , суд встановив, що вона з батьком не спілкується, батько хворіє. Повідомила що не хоче щоб її батька позбавляли батьківських прав, а дали йому ще шанс. Вона його любить.

Заслухавши думку дитини ОСОБА_3 в судовому засіданні суд встановив, що з батьком він спілкується рідко. Дзвонить до нього сам, коли має бажання. Знає що батько хворіє. Повідомив що любить батька і не хоче щоб його позбавляли батьківських прав, а дали йому ще шанс.

Оцінка суду.

Надаючи правову оцінку фактичним обставинам справи та спірним правовідносинам, у контексті з доводами та запереченнями учасників справи, суд враховує наступні норми права та наводить мотиви їх застосування.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».

Виходячи з міжнародно-правових зобов`язань держави, положень ст. 8 Конституції України та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) дотримання принципу верховенства права є однією з підвалин демократичного суспільства.

Статтею 8 Конвенції передбачено, що: «Кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб».

Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 7 грудня 2006 року за результатами розгляду справи «Хант проти України» (Заява N 31111/04) (п.п. 54-55) зазначив, що: «між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (див. рішення у справі Olsson v. Sweden (N 2), від 27 листопада 1992 року, Серія A, N 250, ст. 35 36, п. 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків».

В іншому своєму рішенні від 18 грудня 2008 року (справа «Савіни проти України», Заява №39948/06, п.п. 47, 48) Європейський суд з прав людини вказав на те, що: «право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 (див., зокрема, рішення у справі "МакМайкл проти Сполученого Королівства" (Mc Michael v. The United Kingdom) від 24 лютого 1995 року, п. 86, серія A, N 307-B).

Таке втручання є порушенням зазначеного положення, якщо воно здійснюється не "згідно із законом", не відповідає законним цілям, переліченим у пункті 2 статті 8, і не може вважатися "необхідним у демократичному суспільстві" (див. згадане вище рішення у справі Мак Майкла, п. 87).

Визначаючи, чи було конкретне втручання "необхідним у демократичному суспільстві", Суд повинен оцінити - у контексті всієї справи загалом - чи були мотиви, наведені на виправдання втручання, доречними і достатніми для цілей пункту 2 статті 8 Конвенції і чи був відповідний процес прийняття рішень справедливим і здатним забезпечити належний захист інтересів, як цього вимагає стаття 8 (див., наприклад, справи "Кутцнер проти Німеччини" (Kutzner v. Germany), N 46544/99 п. 65, ЄСПЛ 2002-I, та "Зоммерфельд проти Німеччини" (Sommerfeld v. Germany), [GC], N 31871/96, п. 66, ЄСПЛ 2003-VIII).

Також, при вирішенні даного позову, слід врахувати те, що в Декларації прав дитини, яка проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, одним з принципових положень визначено те, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Дитина для повного гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові та матеріальної забезпеченості.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, що ратифікована постановою Верховної Ради Української РСР від 27.02.91 №789-XII в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Крім того, в ст. 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-сторони забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини.

В свою чергу, Конвенцією про контакт з дітьми, яка ратифікована Україною 20 вересня 2006 року (частина перша та друга ст. 4, п. «с» ст.7) передбачено, що дитина та її батьки мають право встановлювати й підтримувати регулярний контакт один з одним. Забезпечення перед прийняттям рішення наявності достатньої інформації, зокрема від носіїв батьківської відповідальності, для прийняття рішення в найвищих інтересах дитини, і, коли необхідно, одержання додаткової інформації від інших відповідних органів чи осіб. Такий контакт може бути обмежений або заборонений лише тоді, коли це необхідно в найвищих інтересах дитини.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина першастатті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини (частина перша статті 151 Сімейного кодексу України).

Відповідно до частини першої статті 155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Згідно з приписами пункту другого частини 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, зокрема якщо вона, він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини та/або забезпечення нею здобуття нею повної загальної середньої освіти.

По відношенню до спірної по справі ситуації слід зазначити, що одним з фундаментальних принципів демократичного суспільства є законність, на яку посилається преамбула до Конвенції. Законність передбачає, серед іншого, що втручання з боку виконавчої влади в права осіб повинне бути предметом ефективного контролю. Цей контроль звичайно здійснюється судовою владою (принаймні, в якості останньої інстанції), оскільки судовий контроль надає найкращі гарантії незалежності, неупередженості і належної правової процедури.

Демократичне суспільство характеризується плюралізмом, терпимістю, широтою поглядів. Таким чином, держави мають позитивне зобов`язання із забезпечення процедурних гарантій від свавілля як умову обґрунтованості втручання в права, що захищаються статтею 8 Конвенції. Щоб втручання було визнано «необхідним у демократичному суспільстві», воно повинно бути обґрунтовано «гострою соціальною необхідністю». Причини, що наводяться внутрішніми судами для обґрунтування оскаржених заходів, повинні бути достатніми і стосуватися справи.

У відповідності до частини третьої ст. 12 та частини першої ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Правовий зміст наведених законодавчих норм окреслює предмет доказування у цивільному процесі. Обсяг предмету доказування обмежується не лише обставинами, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а й іншими обставинами, які мають значення для вирішення цивільного спору.

Відповідно до статті 89 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У поданому суду висновку службою у справах дітей Почаївської міської ради, затвердженого рішенням виконавчого комітету №117 від 30.04.2025, не зазначено, внаслідок яких саме дій ОСОБА_1 відносно своїх дітей: ОСОБА_3 та ОСОБА_2 його доцільно позбавити батьківських прав. Тобто які саме батьківські обов`язки він не виконує і чи є вони умисними суд встановити не може.

Приймаючи до уваги вищевказані обставини справи на предмет їх відповідності зазначеним судом нормам права, суд приходить до висновку, що фактичними даними по справі належним чином не підтверджено обставини, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги, виходячи з наступного.

Згідно зі статтею 166 Сімейного кодексу України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини.

Верховний Суд у постанові від 22.11.2023 року по справі №214/5134/22 виснував, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише за наявності вини у діях батьків.

Батьківські права засновані на спорідненості батьків з дитиною, тому виникнення між дитиною і матір`ю (батьком) конфлікту чи погіршення їх особистих стосунків, що може мати тимчасовий характер, не є підставою для позбавлення цих прав.

У переданому на розгляд суду позові, позивач пов`язує необхідність позбавлення відповідача батьківських прав з обставинами щодо ухилення його від виконання батьківських обов`язків.

По відношенню до наведеного, слід зазначити, що ухилення від виконання своїх обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори як кожен окремо, так і в сукупності можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

З огляду на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити у задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Отже, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і за наявності вини у діях батьків (постанова Верховного Суду від 29 листопада 2023 року по справі № 607/15704/22).

В межах розгляду даної справи, судом не встановлено фактичних даних, які би давали підстави вважати, що поведінку відповідача неможливо змінити, не містить таких даних і поданий висновок служби у справах дітей Почаївської міської ради у якому наведено загальні формулювання щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав та який не містить виключних обставин, підтверджених відповідними доказами, які б свідчили про свідоме нехтування батьком своїми обов`язками.

Водночас, висновок служби у справах дітей не є нормативно-правовим актом чи правовим актом індивідуальної дії. Також вказаний документ не породжує прямих юридичних наслідків для сторін та безпосередньо не впливає на їх права й обов`язки, тобто є фактично джерелом доказування при наявності цивільного спору, оскільки несе виключно інформативний характер і на відміну від рішень органу опіки та піклування має рекомендаційний характер. Цьому документу може бути надана лише оцінка в сукупності з іншими доказами у справі при вирішенні по суті питання, для якого він був складений. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року по справі № 496/4271/16-а (К/9901/29090/18).

У спірній по справі ситуації, суд, передусім, виходить з положень частини першої ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради УРСР № 789-ХХІІ від 21 лютого 1991 року, в яких зазначено, що під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей.

З врахуванням вищенаведеного, заслухавши думку дітей, які вважають що батько може змінитися, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити, у зв`язку з відсутністю підстав застосовування до відповідача такого крайнього заходу впливу, як позбавлення його батьківських прав.

При цьому суд зазначає, що Європейський суд з прав людини зауважує на тому, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Розподіл судових витрат.

Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 141 ЦПК України. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ст. 133 ЦПК України).

Виходячи з положень ст. 141 ЦПК України судові витрати у разі відмови в позові покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. 19, 150, 164, 166 Сімейного кодексу України, ст. 4, 12, 13, 79-81, 141, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

У позові - відмовити.

Попередити ОСОБА_1 про необхідність змінити ставлення до виховання неповнолітніх дітей: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , контроль за виконанням ОСОБА_1 батьківських обов`язків покласти на службу у справах дітей Почаївською міської ради.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Учасники справи:

Позивач: Орган опіки і піклування Почаївської міської ради, ЄДРПОУ - 14052785, місцезнаходження: пл. Тараса Шевченка, 16, м. Почаїв Кременецького району Тернопільської області .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 .

Третя особа: Центр надання соціальних послуг Почаївської міської ради, місцезнаходження вул. Возз`єднання, 16, м. Почаїв Кременецького району Тернопільської області.

Повний текст рішення складено 01 грудня 2025 року.

Головуючий