Справа № 303/1622/25
2/303/503/25
ряд. стат. звіту № 38
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2025 року м. Мукачево

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області

в особі головуючого судді Мирошниченка Ю.М.

за участю секретаря судових засідань Лукач К.М.,

розглянувши цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі Позивач, ТОВ «ФК «ЄАПБ») до ОСОБА_1 (далі Відповідачка, Позичальник) про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Позовні вимоги мотивовані тим, що 24 листопада 2021 року між первісним кредитором ТОВ «МІЛОАН» та Відповідачкою було укладено Кредитний договір № 102437179 в електронній формі в Особистому кабінеті Позичальника. Електронний договір укладено з використанням електронного підпису (одноразового ідентифікатора), що відповідає вимогам Закону України «Про електронну комерцію» та Цивільного кодексу України. Відповідачка була належним чином ознайомлена з умовами договору. Кредит надавався шляхом безготівкового перерахування коштів.

16 липня 2024 року між ТОВ «МІЛОАН» та Позивачем (ТОВ «ФК «ЄАПБ») було укладено Договір факторингу № 16072024, відповідно до умов якого право вимоги заборгованості до Відповідачки перейшло до Позивача.

Відповідачка порушила умови Кредитного договору, належним чином кредит не погашала, у зв`язку з чим виникла заборгованість, яка становить 54 187,28 грн, з яких 15 075 грн тіло кредиту, 39 112,28 грн відсотки за користування кредитними коштами.

Відповідачка заперечує проти задоволення позовних вимог, посилаючись на наступне те, що н а копії Кредитного договору відсутній електронний цифровий підпис (ЕЦП), а також час і дата його накладення. Позивач не надав файл для перевірки електронного підпису. Укладення договору в електронному вигляді можливе лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами правочину. У договорі відсутній рахунок, на який мали бути перераховані грошові кошти, що унеможливлює перевірку особи їх отримувача. На долученій Позивачем «платіжній інструкції» як доказі перерахування коштів також відсутній підпис. Сукупність зазначених недоліків підтверджує відсутність укладення Кредитного договору, а отже, позовні вимоги є безпідставними.

Позов підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України.)

Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним у письмовій формі.

Таким чином, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі Закон).

Згідно з пунктом шостим частини першої статті 3 Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Водночас одноразовий ідентифікатор це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пунктом 12 частини першої статті 3 Закону).

Відповідно до частини третьої статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону).

Згідно з частиною шостою статті 11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом частини восьмої статті 11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Згідно зі статтею 9 Закону «Про споживче кредитування» кредитодавець розміщує на своєму офіційному веб-сайті інформацію, необхідну для отримання споживчого кредиту споживачем. Цією ж правовою нормою визначено зміст вказаної інформації (умови кредиту: тип кредиту, сума кредиту, строк кредитування, мета та спосіб отримання, тип процентної ставки (фіксована, змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок її зміни, види забезпечення за кредитом, орієнтовна реальна річна процентна ставка, орієнтовна загальна вартість кредиту тощо), порядок ознайомлення з нею споживача, форму надання такої інформації (паспорт споживчого кредиту) та термін її актуальності. До укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця, з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту (частина друга статті 9 Закону «Про споживче кредитування»). Тобто інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит (паспорт споживчого кредиту), є пропозицією до укладення кредитного договору (офертою).

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

На підтвердження заявлених вимог Позивач надав договір № 102437179 про надання споживчого кредиту (надалі Договір), укладений 24 листопада 2021 року в електронній формі між Товариством з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН» (первісний Кредитодавець) та ОСОБА_1 (Позичальник).

За умовами Індивідуальної частини Договору сума кредиту становить 20 000 (двадцять тисяч) гривень 00 копійок (п. 1.2). Кредит надається на строк 30 календарних днів, з обов`язком Позичальника повернути грошові кошти та сплатити обумовлені платежі до 24 грудня 2021 року (п. 1.4).

Договором встановлено плату за користування кредитом у розмірі 7500 грн, які нараховуються за ставкою 1.25 відсотка від ефективного залишку кредиту за кожен день строку користування (п. 1.5.2).

Відповідно до Загальних умов Договору, факт його укладення (підписання) засвідчується Позичальником з використанням засобів електронного підпису (шляхом натискання на кнопку «Підтвердити» або аналогічної дії), що визнається аналогом власноручного підпису (п. 5.1.1, п. 5.1.2 Загальних умов).

Договір містить реквізити сторін, зокрема прізвище, ім`я та по батькові Відповідачки, серію та номер її паспорта, дату його видачі, реєстраційний номер облікової картки платника податків, адресу реєстрації місця проживання, номер телефону та адресу електронної пошти.

Договір підписано Відповідачкою за допомогою електронного підпису одноразового ідентифікатора R99081 24.11.2021 о 13:36.

На підставі Кредитного договору № 102437179, первісний Кредитодавець, ТОВ «МІЛОАН», здійснив перерахування грошових коштів Позичальнику, що підтверджується Платіжним дорученням № 35625201 від 24 листопада 2021 року, згідно з яким на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) було перераховано суму 20 000,00 грн на рахунок MASTERCARD 537541XXXXXX6542 із зазначенням у призначенні платежу: «Кошти згідно договору 102437179».

За повідомленням Акціонерного товариства «УНІВЕРСАЛ БАНК» (Банк отримувача) № БТ/Е-16342 від 24.10.2025 р., на ім`я ОСОБА_1 (РНОКРР: НОМЕР_1 ) було емітовано платіжну картку № НОМЕР_2 .

Банк також повідомив, що 24.11.2021 року на зазначену платіжну картку було зараховано кошти у сумі 20 000,00 грн. Водночас Банк зазначив, що оскільки кошти зараховувались через платіжну систему, а не за реквізитами, він не може підтвердити чи спростувати інформацію щодо відправника (ТОВ «Мілоан») та призначення платежу («Кошти згідно договору 102437179»).

Застосовуючи принцип «балансу імовірностей», суд враховує наступну кореляцію між наданими доказами.

Платіжне доручення та Повідомлення Банку збігаються за трьома критично важливими параметрами: сума переказу (20 000,00 грн), дата переказу (24.11.2021 року) та особа-отримувач ( ОСОБА_1 ), а також ідентифікація кінцевого рахунку (платіжна картка № НОМЕР_3 ). Той факт, що банк отримувача не може підтвердити дані відправника через технічні особливості роботи платіжної системи, не спростовує встановленого факту наявності ініційованого первісним кредитором Платіжного доручення на кредитну суму та підтвердження банком зарахування цієї точної суми на рахунок Відповідачки у той самий день.

На підставі сукупності доказів, які найбільш вірогідно вказують на отримання коштів Відповідачкою, суд робить висновок, що факт переказу ТОВ «Мілоан» кредитних коштів у розмірі 20 000,00 грн підтверджується.

Договором передбачено право Кредитодавця на відступлення права вимоги (факторинг) третій особі (п. 3.3.1. Загальних умов).

Відповідно до статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Згідно з Договором факторингу № 16072024 від 16 липня 2024 року, укладеним між ТОВ «МІЛОАН» (Клієнт, первісний кредитор) та ТОВ «ФК «ЄАПБ» (Фактор, Позивач), було здійснено відступлення (передання) права вимоги за кредитними договорами, включеними до реєстру.

Судом встановлено, що право вимоги за Кредитним договором № 102437179 від 24.11.2021 року, укладеним із Відповідачем ОСОБА_1 , було включено до Реєстру боржників (невід`ємна частина Договору факторингу) та оформлено Актом прийому-передачі прав вимоги від тієї ж дати, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «ЄАПБ» набув статусу належного кредитора у спірному зобов`язанні.

Таким чином, судом встановлено, що Кредитний договір укладався шляхом акцепту Позичальником пропозиції Кредитодавця з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Оскільки чинне на момент укладення Договору законодавство дозволяло використання одноразового ідентифікатора як аналога власноручного підпису для укладення електронних правочинів, суд доходить висновку, що Кредитний договір № 102437179 є укладеним у належній формі, що відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію».

Доводи Відповідача щодо неукладеності Договору з підстав відсутності КЕП спростовуються вищезазначеними нормами та встановленими обставинами.

Попри те, що закон покладає на обидві сторони обов`язок щодо подання суду доказів на підтвердження своїх вимог та заперечень, наведені факти Відповідачка належними та допустимими доказами не спростувала.

Як зазначалось, Договір містить персональні дані Відповідачки, адресу електронної пошти та номер телефону. Однак, доказів надання цих даних не Відповідачкою, а іншою особою, зокрема відомостей про звернення до правоохоронних органів у зв`язку із такими обставинами нею до суду не надано.

Відповідачка не заперечувала, що вказаний у Договорі номер телефону належить їй та не посилалась на втрату цього засобу зв`язку на час укладення Договору, що може бути підтверджено відповідними засобами доказування.

Так само не становило для Відповідачки складнощів, і в силу положень статей 12, 81 ЦПК України є її процесуальним обов`язком, надати докази щодо неналежності їй банківської карти із зазначеними реквізитами та спростування твердження Позивача про отримання кредитних коштів та здійснення платежів на погашення кредиту.

Судом проведено аналіз Детального розрахунку заборгованості за Кредитним договором № 102437179, поданого Позивачем як належний правонаступник ТОВ «МІЛОАН», та встановлено, що загальна сума нарахованої Кредитодавцем заборгованості складає 54 187 гривень 28 копійок. Ця сума являє собою залишок заборгованості, який був списаний первісним Кредитором (ТОВ «МІЛОАН») за рахунок фінансового результату на дату відступлення права вимоги (16.07.2024 р.). Залишок складається з несплаченого тіла кредиту (основного боргу) 15 075,00 грн та несплачених процентів 39 112,28 грн.

Перевірка руху коштів та нарахувань показав, що первісний Кредитор здійснив надання кредиту в сумі 20 000,00 грн 24.11.2021 року. Згідно з умовами Договору (п. 1.5.2), протягом строку його дії (до 24.12.2021 р.) здійснювалося нарахування плати за користування кредитом у розмірі 1,25 відсотка від ефективного залишку кредиту за кожен день.

Відповідачкою було здійснено часткове погашення зобов`язань, зокрема 13.12.2021 р. та 24.12.2021 р., в результаті чого було частково погашено комісії, проценти та основне тіло кредиту. Внаслідок часткового погашення, залишок тіла кредиту зменшився до 15 075,00 грн.

Після закінчення строку дії Договору (з 25.12.2021 р.) нарахування процентів продовжувалося, причому з 09.01.2022 р. застосовувалась підвищена ставка (імовірно, п. 1.5.3 Договору) у розмірі 753,75 грн щоденно, що відповідає 5% від залишку тіла кредиту (15 075,00 грн).

Проте право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, (постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) та від 04 липня 2018 року в справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18)). Такий правовий висновок зробив Верховний Суд у постанові від 15 березня 2023 р по справі № 300/438/18.

Так, у постанові від 31 жовтня 2018 р по справі № 202/4494/16-ц Велика Палата Верховного Суду зазначила, що, враховуючи викладене, Велика Палата Верховного Суду вважає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

У постанові від 28 березня 2018 р (справа № 444/9519/12) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Враховуючи викладене, Велика Палата Верховного Суду вважає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 5 квітня 2023 року (справа № 910/4518/16) висловлено правову позицію, згідно з якою надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до статті 1048 ЦК України поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту вочевидь порушить баланс інтересів сторін - на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондує жодному праву кредитодавця.

Отже, припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України.

Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що за умовами Договору № 102437179, який був погоджений сторонами на строк до 24 грудня 2021 року, кредитор мав право нараховувати відсотки лише до цієї дати. Нарахування Позивачем відсотків після 24.12.2021 року є неправомірним.

Крім того, як зазначалося, Відповідачкою було здійснено часткове погашення зобов`язань, зокрема 24.12.2021 р. внесено на рахунок Кредитора грошові кошти, частина яких безпідставно зарахована на погашення комісії за управління та обслуговування кредиту, розмір якої становить 1 675,00 грн.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 11 Закону України «Про споживче кредитування», після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування», умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

Велика Палата Верховного Суду в своїй постанові від 13 липня 2022 року в справі №363/1834/17 виснувала, що банк не може стягувати з позичальника платежі за дії, які він вчиняє на власну користь (ведення кредитної справи, договору, розрахунок і облік заборгованості за кредитним договором тощо), чи за дії, які позичальник вчиняє на користь банку (наприклад, прийняття платежу від позичальника), чи за дії, що їх вчиняє банк або позичальник з метою встановлення, зміни, припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін тощо). Інакше кажучи, банк неповноважний стягувати з позичальника плату (комісію) за управління кредитом, адже такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 06 листопада 2023 року в справі №204/224/21, якщо в кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), та не узгоджено їх зі споживачем, то такі умови є нікчемними відповідно до частин 1 та 2 статті 11, частини 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Крім того, пунктом 18 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України встановлено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Таким чином, з Відповідачки на користь Позивача підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту (основний борг) і проценти за користування кредитними коштами, нараховані протягом строку кредитування (до 24.12.2021 року), сума яких становить (15 075,00 + 7 500,00 1 675) 20 900 грн.

Ухваливши рішення по суті справи суд повинен вирішити питання про розподіл судових витрат між сторонами відповідно до статті 141 ЦПК України, згідно з частиною першою якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних.

При зверненні до суду позивач сплатив судовий збір у розмірі 3 028 грн.

Оскільки суд дійшов висновку про часткове задоволення позову (20 900 : 54 187,28 х 100 = 38,57 %), з Відповідачки на користь Позивача підлягають стягненню 1 167,90 грн судового збору (67,96 : 100 х 3 028).

Керуючись ст. ст. 2, 19, 76-81, 89, 229, 258, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов задоволити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за кредитним договором №102437179 у розмірі 20 900 (двадцять тисяч дев`ятсот) гривень.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» сплачену суму судового збору у розмірі 1 167 (одна тисяча сто шістдесят сім) гривень 90 копійок.

Рішення суду може бути оскаржено до Закарпатського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», , місцезнаходження: м. Київ, вул. Симона Петлюри, буд. 30, реквізити IBAN № НОМЕР_4 у АТ «ТАСкомбанк».

Відповідач: ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення складено 25.11.2025 року.

Головуючий Юрій Мирошниченко