ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2025 року

м. Київ

справа № 753/1720/24

провадження № 61-15904св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Шиповича В. В. (суддя - доповідач), Осіяна О. М., Синельникова Є. В.,

учасники справи:

позивачка - ОСОБА_1 ,

відповідач - Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Княже-14»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Баховський Михайло Михайлович, на рішення Дарницького районного суду м. Києва, у складі судді Каліушка Ф. А., від 03 червня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду, у складі колегії суддів:

Соколової В. В., Мережко М. В., Поліщук Н. В., від 31 жовтня 2024 року,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

1. У січні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Княже-14» (далі - ОСББ

«Княже-14»), в якому просила витребувати у відповідача на її користь допоміжне приміщення (група приміщень № 95) «А», площею 187,2 кв. м, - частину основної (підвал), вхід у підвал, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 , як член ОСББ

«Княже-14», набула право власності на спірне допоміжне приміщення на підставі рішення, яке було прийнято державним реєстратором - приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Розумовою О. І., індексний номер 39784277, від 21 лютого 2018 року. Відповідний запис внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

3. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 15 листопада

2021 року у справі № 753/7089/18 за позовом співвласника багатоквартирного будинку ОСОБА_2 до ОСОБА_1 право власності позивачки на вказане допоміжне приміщення припинено, визнано протиправним та скасовано рішення про державну реєстрацію права власності на допоміжне приміщення (група приміщень 95) «А», площею 187,2 кв. м, - частину основної (підвал), вхід у підвал, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000).

4. 24 червня 2023 року позивачка отримала вимогу відповідача звільнити спірне допоміжне приміщення, а 29 липня 2023 року члени правління ОСББ «Княже-14» намагалися самоправно проникнути у це приміщення, погрожували зламати двері, припинивши свої дії лише після прибуття працівників поліції.

5. Позивачка вважає, що спірне нежитлове приміщення є новоствореним майном і право власності на нього набуте нею, як особою, яка його створила, а тому підстави для припинення її права власності на це нерухоме майно відсутні.

6. Водночас ОСББ «Княже-14» без достатньої правової підстави набуло право власності на спірне майно, яке належало позивачці, а тому це майно має бути повернуто у її власність.

Короткий зміст судових рішень

7. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 03 червня 2024 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 31 жовтня 2024 року, у задоволенні позову відмовлено.

8. Суди попередніх інстанцій вказали, що позовні вимоги ОСОБА_1 стосуються майна, що вибуло з її власності на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Доказів виникнення у позивачки права власності на спірне нерухоме майно суду не надано. За встановлених обставин суди дійшли висновку про відсутність порушеного права ОСОБА_1 , що є підставою для відмови у задоволенні позову про витребування майна.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

9. У касаційній скарзі ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат

Баховський М. М., просить рішення Дарницького районного суду м. Києва

від 03 червня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду

від 31 жовтня 2024 року скасувати, ухваливши нове судове рішення про задоволення позову.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

10. 29 листопада 2024 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Баховський М. М., подала касаційну скаргу на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 03 червня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 31 жовтня 2024 року у справі № 753/1720/24.

11. Ухвалою Верховного Суду від 15 січня 2025 року відкрито касаційне провадження, витребувано із суду першої інстанції матеріали справи

№ 753/1720/24, які у лютому 2025 року надійшли до Верховного Суду.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

12. Підставою касаційного оскарження судових рішень заявниця зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування норм права без урахування висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду

від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16,

від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16, від 30 січня 2019 року

у справі № 569/17272/15, від 12 березня 2019 року у справі № 911/3594/17,

від 29 травня 2019 року у справі № 367/2022/15, від 26 червня 2019 року

у справі № 669/927/16, від 21 серпня 2019 року у справі № 911/3681/17,

від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14, від 01 жовтня 2019 року

у справі № 911/2034/16, від 15 жовтня 2019 року у справі № 911/3749/17,

від 23 жовтня 2019 року у справі № 598/175/15, від 23 жовтня 2019 року у справі № 922/3537/17, від 19 листопада 2019 року у справі № 911/3680/17,

від 01 квітня 2020 року у справі № 610/1030/18, від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16, від 30 червня 2020 року у справі № 19/028-10/13, від 15 вересня 2020 року у справі № 469/1044/17, від 19 січня 2021 року у справі

№ 916/1415/19, від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19, від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18, від 23 листопада 2021 року у справі

№ 359/3373/16, від 18 січня 2023 року у справі № 488/2807/17, від 20 червня 2023 року у справі № 362/2707/19, а також у постановах Верховного Суду

від 11 лютого 2020 року у справі № 923/364/19, від 16 червня 2020 року у справі № 904/1221/19, від 30 липня 2020 року у справі № 752/13695/18, від 20 серпня 2020 року у справі № 916/2464/19, від 16 грудня 2020 року у справі

№ 914/554/19, від 03 липня 2024 року у справі № 127/21564/21 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

13. Вказує, що спірне нерухоме майно не відповідає встановленому частиною другої статті 382 ЦК України визначенню спільного майна співвласників квартир та нежитлових приміщень в багатоквартирному будинку, а тому порушене право власності ОСОБА_1 на новостворене нерухоме майно потребує ефективного судового захисту в обраний в позовній заяві спосіб.

14. Стверджує, що спірне допоміжне приміщення є новоствореним майном і вона набула на нього право власності як особа, що його створила. Підстави, передбачені статтею 346 ЦК України, для припинення її права власності на спірне майно відсутні, а ОСББ «Княже-14» фактично набуло спірне майно за рахунок позивачки.

15. Зауважує, що право власності має фундаментальний характер, захищається згідно з нормами національного законодавства з урахуванням принципів статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

16. У лютому 2025 року ОСББ «Княже-14» подало відзив на касаційну скаргу, в якому, посилаючись на законність та обґрунтованість оскаржених судових рішень, просить касаційну скаргу залишити без задоволення. Вказує, що висновки щодо застосування норм права, які викладені у постановах Верховного Суду та на які посилається заявниця у касаційній скарзі, стосуються правовідносин, які не є подібними. Зазначає, що допоміжні приміщення багатоквартирного будинку є спільною власністю співвласників будинку, а ОСББ «Княже-14» не набуло право власності на спірне у цій справі майно. Тому позивачкою пред`явлено позовом про витребування майна не до тієї особи, яка має відповідати за цими вимогами.

17. Наголошує, що позивачкою не надано доказів належності їй особисто частини спірного підвального приміщення, площею 187,2 кв. м, оскільки судовим рішенням у справі № 753/7089/18, яке набрало законної сили та є виконаним, визнано протиправним та скасовано відповідне рішення про державну реєстрацію права власності на це майно за позивачкою. Зауважує, що співвласник багатоквартирного будинку не може отримати у власність частину допоміжних приміщень будинку, які є спільною власністю, без згоди всіх співвласників цього будинку.

18. Просить вирішити питання розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу, понесених відповідачем під час касаційного перегляду справи.

Обставини справи, встановлені судами

19. Нежитлові приміщення № І, № 1, № 2 (групи приміщень № 90), загальною площею 26,7 кв. м, які розташовані в АДРЕСА_1 , належали територіальній громаді Дарницького району м. Києва на праві комунальної власності, на підставі свідоцтва Головного управління комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 25 квітня 2007 року.

20. За інформацією Відділу приватизації комунального майна Дарницького району м. Києва № 113/07 від 15 червня 2007 року, ОСОБА_1 , як орендаря, було повідомлено, що рішенням сесії Дарницької районної у м. Києві ради

від 14 червня 2007 року № 15 нежитлове приміщення по

АДРЕСА_1 затверджене до приватизації шляхом викупу орендарем та запропоновано для підтвердження права на викуп орендованого приміщення надати перелік документів.

21. З витягу із розпорядження Виконавчого органу Дарницької районної

в м. Києві ради (Дарницької районної державної адміністрації) № 333

від 02 квітня 2008 року суди встановили, що КП «Дирекція з управління та обслуговування нежитлового фонду» Дарницького району м. Києва був наданий дозвіл укласти договір оренди нежитлових приміщень із СПД ФО

ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 , загальною площею 157,3 кв. м, для використання під майстерню по ремонту одягу, терміном до 01 квітня

2009 року.

22. 18 липня 2007 року між Фондом приватизації комунального майна Дарницького району м. Києва та СПД ФО ОСОБА_1 був укладений договір купівлі-продажу, за умовами якого остання прийняла у власність нежитлові приміщення (літ. А) з № І, № 1, №2 (групи приміщень 90), загально площею

26,7 кв. м, за адресою: АДРЕСА_1 . Договір був зареєстрований Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна 26 вересня 2007 року.

23. Згідно з технічним паспортом виготовленим ТОВ «Техінвентаризація»

30 січня 2018 року на замовлення ОСОБА_1 , допоміжні приміщення (група приміщень № 95) за адресою: АДРЕСА_1 , складаються з 13 приміщень і мають загальну площу 187,2 кв. м.

24. Позивачкою надані копії укладених нею договорів з електро- та водопостачання.

25. Згідно зі звітом про оцінку майна, складеним 11 серпня 2023 року ФОП ОСОБА_3 , ринкова вартість допоміжних приміщень багатоквартирного житлового будинку, загальною площею 187,2 кв. м, за адресою:

АДРЕСА_1 , становить 7 004 442 грн.

26. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 15 листопада

2021 року у справі № 753/7089/18 визнано протиправним та скасовано рішення про державну реєстрацію права власності на допоміжне приміщення (група приміщень № 95) «А», площею 187,2 кв. м, - частину основної (підвал), вхід у підвал, за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000), за ОСОБА_1 , прийняте державним реєстратором - приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Разумовою О. І., індексний номер 39784277 від 21 лютого 2018 року 10:31:23, та припинено право власності ОСОБА_1 на вказане допоміжне приміщення.

Скасовано державну реєстрацію прав на нерухоме майно, а саме: реєстрацію права власності ОСОБА_1 на допоміжне приміщення (група приміщень № 95) «А», площею 187,2 кв. м, - частину основної (підвал), вхід у підвал, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000), з виключенням запису про право власності номер 24936574.

27. З тексту вказаного рішення суду вбачається, що 16 лютого 2018 року державний реєстратор Разумова О. І. зареєструвала за ОСОБА_1 право власності на допоміжні приміщення (групу приміщень № 95) «А», площею

187,2 кв. м, - частина основної (підвал), вхід в підвал, вхід в підвал, за адресою: АДРЕСА_1 , індексний номер рішення: 39784277, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000. Згідно з внесеними до державного реєстру відомостями підставою для проведення цієї реєстраційної дії слугувала довідка про показники об`єкта нерухомого майна, серія та номер: 418 (НЖ-2018), видана: 30 січня 2018 року, видавник:

ТОВ «Техінвентаризація».

Рішення суду мотивовано тим, що зазначена реєстрація була проведена з порушенням вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на майно та їх обтяжень». Державному реєстратору не було надано передбачених цим законом та Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1127 від 25 грудня 2015 року № 1127, документів для реєстрації за ОСОБА_1 права власності на спірні допоміжні приміщення (групу приміщень № 95). Законних підстав для реєстрації за нею права власності на ці приміщення не було.

28. Постановою Київського апеляційного суду від 31 січня 2023 року рішення Дарницького районного суду м. Києва від 15 листопада 2021 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про усунення перешкод у користуванні спільною сумісною власністю, шляхом визнання договору купівлі-продажу нікчемним змінено, шляхом викладення мотивувальної частини рішення суду в редакції постанови. В частині задоволених позовних вимог рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Апеляційний суд вважав обґрунтованими висновки про те, що державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на допоміжні приміщення було здійснено безпідставно. В результаті прийнятого з порушенням закону рішення про реєстрацію права власності на ці приміщення відбулося протиправне заволодіння майном усіх співвласників квартир та нежитлових приміщень багатоквартирного будинку.

29. Постановою Верховного Суду від 31 травня 2023 року у справі

№ 753/7089/18 рішення Дарницького районного суду м. Києва від 15 листопада 2021 року, з урахуванням змін, внесених після апеляційного перегляду, та постанову Київського апеляційного суду від 31 січня 2023 року залишено без змін.

Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права

30. Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

31. Згідно із частинами першою-другою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

32. Відповідно до частин першої-другої, п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

33. Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

34. Згідно з частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

35. За змістом статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

36. Відповідно до частин першої, другої статті 331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі.

37. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

38. Відповідно до статті 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

39. Згідно з частиною першою статті 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

40. Відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

41. Відповідно до частини п`ятої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

42. Предметом спору у цій справі є приміщення (група приміщень № 95) «А», площею 187,2 кв. м, за адресою:

АДРЕСА_2 . Позивачка заперечує факт належності спірного майна до допоміжних приміщень багатоквартирного будинку, наполягаючи, що це майно є новоствореним і вона набула на нього право власності як особа, що його створила, тоді як відповідач протиправно позбавив її права власності на це майно.

44. Водночас суди попередніх інстанцій, встановивши, що позивачкою у цій справі не надано доказів, які б свідчили про те, що спірне майно є новоствореним і вона набула на нього право власності як особа, що його створила, а судовими рішеннями, які набрали законної сили, у справі

№ 753/7089/18, за участі ОСОБА_1 , констатовано протиправність реєстрації за позивачкою права власності на спірне приміщення площею 187,2 кв. м., яке є допоміжним приміщенням та належить до спільної власності співвласників багатоквартирного будинку, дійшли правильного висновку про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 .

45. Верховний Суд погоджується з цими висновками, які узгоджуються зі встановленими судами обставинами.

46. Перегляд судових рішень у справі № 753/7089/18, які набрали законної сили, в межах цього касаційного провадження не здійснюється.

47. Конституційною засадою судочинства є обов`язковість судового рішення (пункт 9 частини другої статті 129 Конституції України), що є важливою складовою принципу правової визначеності, а також права на справедливий суд, закріпленого, зокрема, у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція).

48. Європейський суд з прав людини у справі «Устименко проти України» (Ustimenko v. Ukraine), заява № 32053/13, від 29 жовтня 2015 року вказав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (пункт 46 рішення).

49. За встановлених судами обставин, висновки судів в оскаржених судових рішеннях не суперечать висновками, викладеним у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16, від 11 вересня 2018 року у справі

№ 905/1926/16, від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15, від 12 березня 2019 року у справі

№ 911/3594/17, від 29 травня 2019 року у справі № 367/2022/15, від 26 червня 2019 року у справі № 669/927/16, від 21 серпня 2019 року у справі

№ 911/3681/17, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14,

від 01 жовтня 2019 року у справі № 911/2034/16, від 15 жовтня 2019 року

у справі № 911/3749/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 598/175/15,

від 23 жовтня 2019 року у справі № 922/3537/17, від 19 листопада 2019 року

у справі № 911/3680/17, від 01 квітня 2020 року у справі № 610/1030/18,

від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16, від 30 червня 2020 року

у справі № 19/028-10/13, від 15 вересня 2020 року у справі № 469/1044/17,

від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19, від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19, від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18, від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16, від 18 січня 2023 року у справі

№ 488/2807/17, від 20 червня 2023 року у справі № 362/2707/19, а також

у постановах Верховного Суду від 11 лютого 2020 року у справі № 923/364/19, від 16 червня 2020 року у справі № 904/1221/19, від 30 липня 2020 року у справі № 752/13695/18, від 20 серпня 2020 року у справі № 916/2464/19, від 16 грудня 2020 року у справі № 914/554/19, від 03 липня 2024 року у справі

№ 127/21564/21,на які заявниця посилається у касаційній скарзі.

50. Інші доводи касаційної скарги висновків судів по суді вирішення спору не спростовують.

51. Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (зокрема рішення у справі «Пономарьов проти України») повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію.

52. Європейський суд з прав людини неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Ruiz Torija v. Spain від 09 грудня 1994 року, заява № 18390/91, §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

53. В межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, Верховним Судом не встановлено підстав для висновку, що оскаржені судові рішення ухвалено із неправильним застосуванням норм матеріального права або із порушенням норм процесуального права, що відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України є підставою для залишення касаційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції та постанови апеляційного суду - без змін.

Щодо вирішення питання про розподіл судових витрат

54. За змістом частин першої-другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, зокрема витрати на професійну правничу допомогу, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

55. Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

56. Витрати на професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137, частина восьма статті 141 ЦПК України).

57. У відзиві на касаційну скаргу ОСББ «Княже-14» зазначає, що для захисту своїх інтересів в суді касаційної інстанції, звернулось до адвоката за професійною правничою допомогою, витрати на яку склали 4 000 грн.

58. На підтвердження вказаних витрат ОСББ «Княже-14» надало суду:

- акт приймання виконаних робіт від 06 лютого 2025 року, складеного ОСББ «Княже-14» та адвокатом Кіщук Т. В, відповідно до якого адвокат підготувала відзив на касаційну скаргу. Кількість робочих годин - 2 год, вартість робіт - 4 000 грн;

- платіжну інструкцію № 1017 від 07 лютого 2025 року про сплату ОСББ «Княже-14» адвокату Кіщук Т. В. 4 000 грн.

59. До матеріалах справи на підтвердження повноважень адвоката

Кіщук Т. В. представляти інтереси ОСББ «Княже-14» в суді було долучено довіреність № 278 від 14 лютого 2024 року, строком дії до 14 лютого 2026 року.

60. Враховуючи характер та обсяг виконаної адвокатом роботи, співмірність витрат зі складністю справи, часом, який необхідний для виконання такої роботи адвокатом, Верховний Суд дійшов висновку про можливість компенсувати ОСББ «Княже-14» за рахунок ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у зв`язку із касаційним переглядом справи у заявленому відповідачем розмірі - 4 000 грн.

Керуючись статтями 141, 400, 401, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Баховський Михайло Михайлович, залишити без задоволення.

2. Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 03 червня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 31 жовтня 2024 року залишити без змін.

3. Стягнути з ОСОБА_1 на користь Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Княже-14» 4 000 (чотири тисячі) грн на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в суді касаційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:В. В. Шипович О. М. Осіян Є. В. Синельников