Справа №155/1648/25
Провадження №2/155/891/25
ГОРОХІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01.12.2025 м.Горохів

Горохівський районний суд Волинської області в складі головуючого судді Санакоєва Д.Т., при секретарі судового засідання Федонюк О.М., розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовом приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ТАС», в інтересах якого діє адвокат Сечко Сергій Володимирович до ОСОБА_1 про стягнення суми сплаченого страхового відшкодування,

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог.

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ТАС» через свого представника адвоката Сечка С.В. 07 жовтня 2025 року звернулося до Горохівського районного суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення суми сплаченого страхового відшкодування.

Свій позов мотивує тим, що 21 листопада 2023 року, близько 15 години 20 хвилин сталася дорожньо-транспортна пригода з участю автомобіля марки «SKODA» реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля «SKODA» реєстраційний номер НОМЕР_2 . Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.122-4 та ст.124 КУпАП. Страхова компанія пошкодженого автомобіля «SKODA» реєстраційний номер НОМЕР_1 звернулося до ПрАТ «СГ «ТАС» із повідомленням про ДТП та заявою про страхове відшкодування. Заяву було розглянуто, а пошкодження автомобіля «SKODA» реєстраційний номер НОМЕР_2 визнано страховим випадком. В рахунок страхового відшкодування ПрАТ «СГ «ТАС» здійснило виплату страхового відшкодування в розмірі 29949,77 грн.

Просить суд стягнути з ОСОБА_1 суму сплаченого страхового відшкодування в розмірі 29949,77 грн та витрати по сплаті судового збору.

Заяви, клопотання сторін.

14 жовтня 2025 року відповідач подав до суду відзив на позов, в якому щодо задоволення позовних вимог заперечив повністю. У відзиві вказав, що позивач пропустив строк визначений Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який обмежений одним роком з моменту скоєння ДТП. Просив відмовити у задоволені позовних вимог.

У клопотанні відповідач від 11 листопада 2025 року вказав, що позивач прагне приховати докази та просив долучити до матеріалів справи фото з місця ДТП та лист ПрАТ «СГ «ТАС».

17 листопада 2025 року від представника позивача надійшло клопотання про долучення документів, в якому просив долучити до матеріалів справи фото пошкодженого транспортного засобу «SKODA» реєстраційний номер НОМЕР_2 та фото-додаток до акту огляду транспортного засобу від 24.11.2023 року.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою Горохівського районного суду Волинської області від 08 жовтня 2025 року відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 11 листопада 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

В судове засідання представник позивача не з`явився, подав до суду заяву, в якій просив провести судовий розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, не заперечував проти винесення заочного рішення.

Відповідач в судове засідання не з`явився, у заяві до суду просить розгляд справи проводити у його відсутності та відсутності представника, позов не визнав повністю.

У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи в порядку спрощеного позовного провадження та подані докази, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Обставини справи, встановлені судом.

Із довідки про дорожньо-транспортну пригоду (ідентифікатор картки ДТП с системі НПУ №061391 судом встановлено, що 21.11.2023 року о 15 год 20 хв, внаслідок порушення ОСОБА_1 п.13.1 ПДР України, відбулося ДТП в результаті якого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. ОСОБА_1 та транспортний засіб яким він керував розшуканий в термін до однієї доби (а.с.18, 19).

Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 грудня 2023 року у справі №161/20737/23, яку постановою Волинського апеляційного суду від 22 січня 2024 року залишено без змін, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.124, 122-4 КК України та на підставі ст.36 КУпАП призначено адміністративне стягнення у виді штрафу (4-6).

Цивільно правова відповідальність ОСОБА_1 балу застрахована в АТ «СГ «ТАС», що підтверджується полісом №АТ/4523058 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (а.с.7).

24 листопада 2023 року потерпілий ОСОБА_2 подав до АТ «СТ «ТАС» повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (а.с.9).

30 листопада 2023 року ОСОБА_2 з метою отримання відшкодування звернувся до АТ «СТ «ТАС» з відповідною заявою (а.с.10).

АТ «СТ «ТАС» 24 листопада 2023 року було проведено огляд транспортного засобу про що складено Акт (а.с.11, 12) та в подальшому здійснено ремонтну калькуляцію (а.с.13-15).

На підставі страхового акту №24516/16/923 від 05.12.20223 року та додатку до нього - Розрахунку суми страхового відшкодування, сума страхового платежу, яка підлягає виплаті ОСОБА_2 становить 29949,77 грн (а.с.16).

Факт виплати ОСОБА_2 страхового відшкодування в розмірі 29949,77 грн підтверджується платіжною інструкцією №379897 від 07.12.2023 року (а.с.17).

Відповідач до відзиву долучив копію претензії АТ «СТ «ТАС» від 18.03.2025 року №7068 ТАС адресованої йому з вимогою відшкодування здійсненої виплати на суму 29949,77 грн (а.с.34).

ОСОБА_1 у свою чергу 02 квітня 2025 року надіслав відповідь на претензію АТ «СТ «ТАС» від 18.03.2025 року №7068 ТАС в якій не визнав претензію повністю посилаючись що остання була йому надіслана більш ніж через рік з моменту вчинення ДТП (а.с.35).

Застосоване судом законодавство та висновки суду.

Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (частина перша статті 1166 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Приписами п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України визначено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно із статтею 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно із Законом України №1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в редакції чинній на момент скоєння ДТП (далі Закон).

Згідно зі статтею 6 Закону №1961-IV страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Страхове відшкодування - це страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку (частина шістнадцята статті 9 Закону України «Про страхування»).

У пункті 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду у постанові від 18 квітня 2018 року у справі №753/11000/14-ц (провадження №61-11сво17) зазначив, що преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу.

Відповідно до ч 6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративні правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до п.«в» п.38.1.1 Закону України страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов: до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником).

Таким чином, на підставі вищевказаної норми у позивача виникло право регресу до відповідача у розмірі виплаченого страхового відшкодування, оскільки преюдиційним судовими рішеннями дослідженими судом, а саме: постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 грудня 2023 року у справі №161/20737/23, яку постановою Волинського апеляційного суду від 22 січня 2024 року залишено без змін, встановлений факт самовільного залишення відповідачем місця пригоди.

Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 05.06.2018 у справі №910/7449/17 викладено правову позицію, що згідно з положеннями статті 11 ЦК України заподіяння внаслідок ДТП шкоди зумовлює виникнення правовідносин, у яких право потерпілого на отримання відшкодування завданої шкоди кореспондується з обов`язком винуватця відшкодувати таку шкоду, а за наявності у винуватця договору (полісу) ОСЦПВВНТЗ, яким застраховано його цивільно-правову відповідальність за завдання шкоди майну третіх осіб внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу, такий обов`язок покладається також і на страховика у визначених законодавством межах його відповідальності, адже між винуватцем та його страховиком у такому випадку існують договірні відносини, в яких останній узяв на себе зобов`язання відшкодувати у визначених межах за винуватця завдану потерпілому шкоду з настанням обумовлених страхових випадків. У такому випадку потерпілий виступає кредитором стосовно винуватця та страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ, які зі свого боку є боржниками у відповідному зобов`язанні згідно з визначеними законодавством межами їх відповідальності.

Отже, з виконанням страховиком на підставі договору добровільного майнового страхування свого обов`язку з відшкодування на користь потерпілого завданої йому внаслідок ДТП шкоди відбувається фактична заміна кредитора у таких зобов`язаннях: у деліктному зобов`язанні винуватця; у зобов`язанні страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ здійснити відшкодування завданої шкоди, адже відповідні права потерпілого як кредитора переходять до страховика за договором добровільного майнового страхування.

Велика Палата Верховного Суду зазначає, що в такому випадку перехід прав кредитора від потерпілого до страховика за договором добровільного майнового страхування не зумовлює виникнення нових зобов`язань винуватця та страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ, а відбувається виключно заміна кредитора як сторони у вже існуючих правовідносинах (в існуючих зобов`язаннях з відшкодування завданої шкоди: деліктному зобов`язанні винуватця; зобов`язанні страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ).

Відтак, у силу приписів ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора (потерпілого) у відповідному зобов`язанні саме на тих умовах, які існували в останнього.

Відповідно до підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

У постанові Великої Палати Верховного Суд від 14 грудня 2021 року у справі №147/66/17, провадження №14-95цс20, зазначено, що Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» з огляду на принцип добросовісності визначає, якщо потерпілий недобросовісно реалізовує право на отримання відшкодування завданої йому під час експлуатації наземного транспортного засобу шкоди, не виконує покладені на нього Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язки, він має нести тягар негативних наслідків власної поведінки.

Аналізуючи вказані норми законодавства, Верховний Суд дійшов висновку, що законодавство у страхових правовідносинах передбачає здійснення прав та обов`язків з дотриманням принципу добросовісності всіма учасниками цих правовідносин і не дотримання цього принципу може мати наслідком відмову в захисті порушеного права, зокрема у праві на відшкодування шкоди при недобросовісній поведінці особи взагалі, та звільняє страховика від обов`язку відшкодування шкоди при недобросовісній поведінці винної особи та потерпілого.

Закон передбачає, що потерпілий, який володіє правом на майнове відшкодування заподіяної йому шкоди, повинен вчинити ряд активних дій, які б свідчили про його волевиявлення щодо здійснення цього права. Вказані активні дії потерпілого закон пов`язує, зокрема, із поданням заяви про страхове відшкодування впродовж визначеного законом строку (підпункт 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Відтак, право потерпілого на отримання відшкодування завданої йому шкоди шляхом виконання страховиком узятих на себе зобов`язань не є безумовним, а пов`язується з поданням до такого страховика заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування), що у свою чергу законодавець обмежує річним строком з моменту скоєння відповідної ДТП (постанова Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі №910/7449/17).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11 грудня 2019 року у справі №465/4287/15 (провадження №14-406 цс 19) дійшла правового висновку про те, що зазначений у пункті 37.1.4 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» строк є присічним і поновленню не підлягає.

Із аналізу положень спеціального Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» можна зробити висновок, що підстави для відмови у виплаті страхового відшкодування передбачені у статті 37 цього Закону, їх перелік є вичерпним і розширювальному тлумаченню не підлягає.

Тому саме річний строк звернення із заявою про виплату страхового відшкодування є припинювальним і з його спливом у страховика настає право на відмову у виплаті страхового відшкодування.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Стаття 81 ЦПК України, визначає що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Мотивована оцінка наведених сторонами аргументів щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову.

Як вбачається з матеріалів справи позивач ПАТ «СГ «ТАС» звернувся до відповідача ОСОБА_1 із претензією про стягнення суми сплаченого страхового відшкодування внаслідок дорожньо-транспортної пригоди яка сталася ще 21 листопада 2023 року лише 18 березня 2025 року. Жодних причин пропуску строку на подання заяви позивач не навів та не надав жодних належних і допустимих доказів, що ним здійснювались розумні заходи для отримання відшкодування за рахунок страхувальника.

Таким чином, повно та всебічно дослідивши матеріали справи та зібрані у ній докази, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги про стягнення суми сплаченого страхового відшкодування є безпідставними і задоволенню не підлягають.

Розподіл судових витрат.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача;

Враховуючи висновки суду про відмову у позові судові витрати по сплаті судового збору сплаченого за подання позовної заяви необхідно залишити за позивачем.

Керуючись ст.1166, 1188, 1191 ЦК України, ст.27, 39, 41 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.81, 82, 83, 141, 200, 206, 247, 258, 259, 263-265, 268, 280, 354 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

У задоволені позову Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ТАС», в інтересах якого діє адвокат Сечко Сергій Володимирович до ОСОБА_1 про стягнення суми сплаченого страхового відшкодування відмовити.

Судові витрати по сплаті судового збору сплаченого за подання позовної заяви залишити за позивачем.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, в разі проголошення вступної та резолютивної частини рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Позивач: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ТАС», ( місцезнаходження: м. Київ, пр-т. Перемоги, 65, .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3

Рішення у повному обсязі складено 01.12.2025 року.

Cуддя Горохівського районного суду

Волинської області Д.Т.Санакоєв