Справа № 136/1499/25
Провадження № 2/141/372/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 листопада 2025 року с-ще Оратів

Оратівський районний суд Вінницької області, в складі головуючого судді: Демченко І.В., розглянув в порядку спрощеного позовного провадження, за наявними у справі матеріалами, цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

З Липовецького районного суду Вінницької області за підсудністю до суду надійшла позовна заява від представника ТОВ «ФК «ЄАПБ»(далі Позивач) до ОСОБА_1 (далі Відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 28399,23 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 02.09.2020 між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та ОСОБА_1 укладений Кредитний договір № . Відповідно до умов Кредитного договору (на умовах повернення, платності, строковості) ТОВ «ФК «ЦФР» надало Позичальнику у користування кредитні кошти, з встановленим строком користування, а Відповідач зобов`язався повернути отримані кошти у встановлений в Кредитному договорі строк, сплатити відсотки за користування кредитними коштами.

Право вимоги за кредитним договором № від 02.09.2020 відступалося на підставі двох послідовно укладених договорів факторингу.

Первісним кредитором ТОВ «ФК «ЦФР» було відступлено право вимоги на користь Акціонерного товариства «Таскомбанк» за договором про відступлення права вимоги №ТАСЦФР-10-2016 від 07.10.2016.

15.05.2024АТ «Таскомбанк» відступило набуті права вимоги ТОВ «ФК «ЄАПБ`за договором факторингу № НІ/11/19-Ф.

Оскільки Відповідач не виконує зобов`язання за кредитним договором, утворилась заборгованість перед Позивачем, яка на момент подання позовної заяви становить 28399,23 грн, з яких: 11082,01 грн - заборгованість за тілом кредиту; 1,42 грн- заборгованість за процентами; 17315,80- заборгованість по комісії.

Окрім цього, Позивач просить стягнути з Відповідача суму сплаченого судового збору в розмірі 3028,00 грн.

Ухвалою суду від 29.09.2025 відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Представник позивача та позивач копію ухвали суду отримали 30.09.2025. Клопотань та заяв не подавали.

Відповідачу копію ухвали суду та копію позовної заяви з додатками було надіслано за адресою його місця реєстрації, але поштове відправлення було повернуто з відміткою про причини невручення "адресат відсутній за вказаною адресою".

Відповідно до п.5 ч.6 ст.272 ЦПК України днем вручення ухвали суду є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Отже, з урахуванням приписів ст.272 ЦПК України, відповідач вважається належним чином повідомленим про розгляд справи.

Враховуючи зазначене та керуючись ч.8 ст.178 ЦПК України та ч.5ст.279 ЦПК України, суд розглядає справу за наявними матеріалами.

В матеріалах справи міститься заява ОСОБА_1 про зупинення провадження у справі, подана до Липовецького районного суду Вінницької області, мотивована тим, що відповідач перебуває на військовій службі, до якого додана довідка від 28.05.2025 р.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Довідка, подана на підтвердження перебування Відповідача на військовій службі, датована травнем 2025 р. Підтверджень факту перебування Відповідача на час розгляду справи у складі військового підрозділу, який бере безпосередню участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки та оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації, у справі немає, тому суд не вбачає підстав для зупинення провадження у справі. При цьому суд враховує той факт, що Відповідач обізнаний з фактом розгляду справи, про що свідчить подання ним заяви, і не позбавлений можливості захищати свої інтереси як сторони у судовому провадженні.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні ним правовідносини:

02.09.2020 ОСОБА_1 уклав з ТОВ«ФК «ЦФР» Кредитний договір № , який підписав власноручно, підтвердивши цим свою згоду з умовами договору.

Відповідно до умов договору, Кредитодавець зобов`язується надати кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, Сума кредиту відповідно до п.1.2 договору 15650,00 грн. Строк, на який надається кредит 24. Всі інші умови кредитного договору викладені в паспорті кредиту та умовах отримання фінансових кредитів, які розміщені на сайті ТОВ «ФК «ЦФР».З урахуванням паспорту кредиту, в якому наводиться графік платежів, можна зробити висновок, що строк кредиту складає 24 місяці. У паспорті кредиту визначені процентні ставки за кредитом: при наданні кредиту 10% від суми кредиту, щомісячні проценти 6% від суми кредиту, річні проценти 0,01% від суми боргу за договором.

Договір, паспорт кредиту та Заява-анкета на отримання кредиту та інших послуг в ТОВ «ФК «ЦФР» становить кредитний договір.

07.10.2016 між ТОВ «ФК «ЦФР» та АТ «Таскомбанк» було укладено договір про відступлення права вимоги № ТАСЦФР-10-2016. Відповідно до умов зазначеного договору первісний кредитор має право щоденно передавати (відступати) новому кредитору право вимоги до позичальника, а новий кредитор набуває такі права вимоги шляхом підписання відповідних Реєстрів прав вимог. Підписані сторонами відповідні реєстри є невід`ємною частиною цього договору. Строк дії договору 1 рік.

15.05.2024 між АТ «Таскомбанк» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» був укладений договір факторингу №НІ/11/19-Ф, відповідно до якого АТ «Таскомбанк» відступило ТОВ «ФК«ЄАПБ» право грошової вимоги до боржників за укладеними кредитними договорами, в Реєстрі прав вимоги від 15.05.2024 зазначено ПІБ Відповідача, загальна сума заборгованості - 28399,23 грн, з яких: 11082,01 грн - залишок заборгованості за тілом кредиту; 1,42 грн - нараховані відсотки за користування кредитом; 17315,80 грн - заборгованість за комісією.

Ч.1 ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

На обґрунтування позовних вимог Позивач надав кредитний договір № , паспорт кредиту, заяву-анкету, розрахунок заборгованості за кредитним договором, договір про відступлення права вимоги № ТАСЦФР-10-2016, договір факторингу № НІ/11/19-Ф, акт прийому-передачі Реєстру прав вимоги за договором факторингу, витяг з Реєстру прав вимог і платіжну інструкцію до нього.

Однак, доказів на підтвердження того, що ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» надало Відповідачу кредитні кошти за кредитним договором № від 02.09.2020, суду не надано.

В матеріалах справи відсутні також будь-які докази визнання Відповідачем зобов`язань за кредитним договором, зокрема здійснення ним платежів в рахунок погашення кредиту або нарахованих процентів.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За правилами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Отже, Позивачем не надано належних доказів на підтвердження того, що між сторонами дійсно виникли кредитні відносини з підстав викладених в позовній заяві.

Суд також зазначає, що підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, як передбачено статтею 11 ЦК України.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша статті 509 ЦК України).

Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (частина перша статті 510 ЦК України).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 514 ЦК України).

Тобто, відступлення права вимоги може здійснюватися лише стосовно дійсної вимоги, яка існувала на момент переходу цих прав.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2022 у справі № 910/12525/20 зроблено висновок, що відповідно дост. 514 ЦК Українидо нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом зазначених норм, права кредитора у зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора), якщо договір відступлення права вимоги з такою особою укладений саме кредитором. Отже, якщо такий договір був укладений особою, яка не володіє правом вимоги з будь-яких причин (наприклад, якщо право вимоги було раніше відступлене третій особі або якщо права вимоги не існує взагалі, зокрема у зв`язку з припиненням зобов`язання виконанням), тобто якщо ця особа не є кредитором, то права кредитора в зобов`язанні не переходять до набувача. Разом з тим положення ч. 1ст. 203 ЦК Українипрямо встановлюють, що застосовуються саме до змісту правочину (сукупності його умов), а не до його суб`єктного складу. В тому випадку, коли особа відступає право вимоги, яке їй не належить, у правовідносинах відсутній управнений на таке відступлення суб`єкт. За загальним правилом пункту 1 частини першої статті512, статті514 ЦК Україниу цьому разі заміна кредитора у зобов`язанні не відбувається.

Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора, є істотними умовами цього договору (постанова Верховного Суду України від 05.07.2017 у справі № 752/8842/14-ц, постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21.01.2019 у справі № 909/1411/13, від 13.10.2021 у справі № 910/11177/20).

Як вбачається з матеріалів справи, кредитний договір, яким Позивач обґрунтовує право вимоги до Відповідача, датується 02.09.2020.

Разом з тим, договір відступлення прав вимоги, на підставі якого, за твердженням Позивача, до АТ «Таскомбанк» перейшло право вимоги до Відповідача, укладений 07.10.2016.

Жодного документу, складеного на виконання цього договору після укладення кредитного договору, в матеріалах справи немає, зокрема, Реєстру прав вимоги, який, згідно з договором, засвідчує передання права вимоги. Крім того, кредитний договір був укладений після закінчення строку дії договору відступлення прав вимоги.

Отже, зазначеним договором не могли бути охоплені зобов`язання Відповідача, які виникли після закінчення дії цього договору.

З огляду на викладене, Позивачем не доведено належними, допустимими та достовірними доказами наявність у нього права звернення до суду, оскільки не надано доказів, що АТ «Таскомбанк» мало право вимоги до Відповідача на дату укладення договору факторингу з Позивачем.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 76-81, 89, 141, 273, 279, 352, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Вінницького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Європейська агенція з повернення боргів», , місцезнаходження: 01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, 30.

Відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Суддя І.В. Демченко