Справа № 147/2135/25
Провадження № 2-н/147/59/25
УХВАЛА

26 листопада 2025 року с-ще Тростянець

Суддя Тростянецького районного суду Вінницької області Почкіна Оксана Миколаївна, розглянувши заяву ОСОБА_1 , про видачу судового наказу про стягнення із ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини та витрат на професійну правничу допомогу,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про видачу судового наказу, в якій просить стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частки від його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня подання заяви і до досягнення дитиною повноліття, а також просить стягнути витрати на правничу допомогу у розмірі 3 000, 00 грн.

Розглянувши вище зазначену заяву про видачу судового наказу та додані до неї письмові докази, суд зазначає таке.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 167 ЦПК України, за результатами розгляду заяви про видачу судового наказу суд видає судовий наказ або постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу.

26.11.2025 Тростянецьким районним судом Вінницької області на підставі п. 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК України винесено судовий наказ про стягнення з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь стягувача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/4 (однієї четвертої) всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на місяць, починаючи з 17.11.2025 і до досягнення дитиною повноліття, а також 302,80 грн судового збору на користь держави.

Відповідно до ч. 3 ст.165 ЦПК України у разі якщо в заяві про видачу судового наказу містяться вимоги, частина з яких не підлягає розгляду в порядку наказного провадження, суд постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу лише в частині цих вимог.

Щодо вимоги про стягнення з боржника витрат на професійну правничу допомогу то заява в частині їх стягнення не підлягає задоволенню виходячи з такого.

Ч. 1 ст. 160 ЦПК України, передбачено, що судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.

Наказне провадження є самостійним і спрощеним видом судового провадження у цивільному судочинстві при розгляді окремих категорій справ, у якому суддя в установлених законом випадках за заявою особи, якій належить право вимоги, без судового засідання і виклику заявника та боржника на основі доданих до заяви документів видає судовий наказ, який є особливою формою судового рішення.

У наказному провадженні можливе задоволення лише документально підтверджених і безспірних вимог, перелічених у статті 161 ЦПК України.

Ч. 1ст. 133 ЦПК України, передбачено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133ЦПК України).

Цивільні процесуальні відносини щодо витрат на професійну правничу допомогу врегульовані, зокрема, ст. 137 ЦПК України. За змістом положень ч. 1-4 указаної статті витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 42 ЦПК України сторони є учасниками справи у справах позовного провадження, тоді як ця справа є справою, яка розглядається в порядку наказного провадження, особливістю якого як зазначено вище є безспірність вимог.

У справах наказного провадження учасниками справи є заявники та боржники (ч. 2 ст. 42 ЦПК України).

Порядок розгляду заяв про видачу судового наказу встановлений ст. 167 ЦПК України. Розгляд проводиться без судового засідання і повідомлення заявника і боржника, тобто у письмовому провадженні. За результатами розгляду заяви про видачу судового наказу суд видає судовий наказ або постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу. Судовий наказ оскарженню в апеляційному порядку не підлягає, проте може бути скасований у порядку, передбаченому розділом ІІ "Наказне провадження". Відповідно до ст. 170 ЦПК України судові накази про стягнення аліментів взагалі скасуванню не підлягають. Боржник має право відповідно до ч. 7, 8 ст.170ЦПК України лише звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів або судовий наказ може бути переглянуто за нововиявленими обставинами у порядку, встановленому главою 3 розділу V цього Кодексу.

Отже, порядок розгляду справ наказного провадження, визначений розділом II "Наказне провадження" ЦПК України, не містить положень, які б передбачали можливість розподілу витрат на правничу допомогу. Більше того, на відміну від витрат по сплаті судового збору, розмір якого визначається Законом України «Про судовий збір», склад та розмір витрат на правничу допомогу входять до предмета доказування у справі, яка розглядається в порядку позовного провадження, в якій сторони, користуючись принципами змагальності та диспозитивності судового процесу, обґрунтовують свої вимоги та заперечення не лише стосовно вимог по суті спору, а й з приводу витрат на правничу допомогу. Боржник у наказному провадженні такої можливості не має.

З огляду на викладене, суд доходить висновку, що відшкодування витрат на правничу допомогу можливе у справах позовного провадження, а у справах наказного провадження, з урахуванням особливостей розгляду цих справ, такі судові витрати не відшкодовуються, а отже у видачі судового наказу в цій частині має бути відмовлено.

Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, викладеній у постанові від 25.03.2020 у справі № 607/1219/18, про те, що відшкодування витрат на правничу допомогу можливе у справах позовного провадження.

Керуючись п.4 ч. 1 ст. 161, ч. 3 ст. 165, п. 1 ч. 1 ст. 353 ЦПК України, суддя

П О С Т А Н О В И Л А :

Відмовити у видачі судового наказу за заявою ОСОБА_1 , про видачу судового наказу про стягнення із ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини та витрат на професійну правничу допомогу в частині вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 3000,00 грн.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення до Вінницького апеляційного суду. Учасник справи, якому повну ухвалу суду не було вручено у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя О.М. Почкіна