Справа №295/11/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.11.2025 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира у складі головуючого судді Перекупка І.Г., при секретарі Українця Р.Р., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені Богунського районний суд м. Житомира цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту містобудування та земельних відносин Житомирської міської ради про судовий захист порушених цивільних прав та інтересів, -

В С Т А Н О В И В:

До Богунського районного суду м. Житомира звернулася ОСОБА_1 з позовом до Департаменту містобудування та земельних відносин Житомирської міської ради про судовий захист порушених цивільних прав та інтересів. В обгрунтування позовних вимог позивач вказала, що на її думку, протягом кількох років Департаментом містобудування та земельних відносин Житомирської ради не прийняте законне рішення щодо передачі у приватну власність «…суміжної ділянки площею 0,0903 га по АДРЕСА_1 …». В рахунок відшкодування заподіяної моральної шкоди просила стягнути з Департаменту містобудування та земельних відносин Житомирської міської ради 200 000 (двісті тисяч грн.)

В судовому засіданні позивачка наполягала на задоволені позовних вимог.

Представник Департаменту містобудування та земельних відносин Житомирської міської ради направила до суду заяву про розгляд справи без її участі.

Дослідивши повно, всебічно та об`єктивно обставини справи, заслухавши учасників процесу, оцінивши безпосередньо в судовому засіданні всі зібрані у справі докази в їх сукупності, суд, керуючись своїм внутрішнім переконанням, дійшов висновку що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено.

02.01.2025 р. до Богунського районного суду м. Житомира звернулася ОСОБА_1 з позовом до Департаменту містобудування та земельних відносин Житомирської міської ради про судовий захист порушених цивільних прав та інтересів. (а. с. 1-28).

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи від 02.01.2025 р. головуючим по справі визначено суддю Перекупка І.Г. (а. с. 29).

Ухвалою суду від 06.01.2025 р. справу прийнято до свого провадження та відкрито спрощене позовне провадження. (а. с. 30-31).

19.03.2025 р. судом винесено ухвалу про залишення позову без розгляду. (а. с. 45-46).

Постановою Житомирського апеляційного суду від 26.05.2025 р. апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 19.03.2025 р. скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції. (а. с. 73-74).

Згідно протоколу передачі судової справи головуючим визначено суддю Перекупка І.Г. (а. с. 83).

Дана справа розглядається в рамках цивільного судочинства. Положеннями процесуального закону, який регулює правила розгляду таких справ, визначено, що розглядаючи цивільні справи суд керується принципом диспозитивності та змагальності, які визначають, що кожна сторона повинна самостійно подавати докази та доводити ті обставини на які посилається, в тому числі, шляхом подання доказів, заявлення клопотань і несе ризик настання наслідків пов`язаних із вчиненням або не вчиненням нею процесуальних дій. Доказування заявлених вимог не може перебирати на себе суд або інша сторона. (ст. ст. 12, 13 та 81 ЦПК України).

Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона, повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ст.13 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ст. 77 ЦПК України).

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст.78 ЦПК України).

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 звернулась до Житомирської міської ради з клопотанням від 12.05.2020 р. № 4409 з метою отримання дозволу на розроблення документації із землеустрою земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2 орієнтовною площею 0,1000 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд, з метою оформлення права власності щодо даної земельної ділянки.

Відповідно до положення Департаменту містобудування та земельних відносин Житомирської міської ради відповідно до затвердженого рішенням Житомирської міської ради від 19.12.2024 р. № 1231 положення, оприлюдненого на офіційному сайті Житомирської міської ради за посиланням https://zt-rada.gov.ua/files/upload/sitefiles/doc.pdf є самостійним виконавчим органом у сфері земельних відносин.

Пунктом 2.5. одним із завдань діяльності департаменту є підготовка проектів розпорядчих актів міської ради, виконавчого комітету міської ради, розпоряджень міського голови з питань, що відносяться до компетенції Департаменту.

Отримавши клопотання від 12.05.2020 р. № 4409 посадовими особами Департаменту містобудування та земельних відносин Житомирської міської ради було опрацьовано дане клопотання та додатки до нього, відповідно розроблено проект рішення яким обґрунтовано відмову у задоволення зазначеного клопотання на підставі ст. 39 Земельного кодексу України, ст. 17 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності». План зонування території міста Житомира, затверджений рішенням міської ради від 04.04.2017 р. N? 579. Невідповідність містобудівній документації (відповідно до Плану зонування території (зонінг) Схеми зонування території міста земельна ділянка розташована в зоні мішаної багатоповерхової забудови та громадської забудови (Ж-4), частина земельної ділянки розташована в зоні вулиць в червоних лініях (ТР-2), відповідно до Плану зонування території (зонінг) Схема зонузання території міста-планувальні обмеження земельна ділянка знаходиться в санітарно-захисній зоні об`єктів транспорту.

Вказане рішення було винесено з дотриманням вимог чинного законодавства.

Так, згідно статті 39 Земельного кодексу України (далі ЗК України) використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням будівельних норм.

В підставі відмови у задоволенні клопотання від 12.05.2020 р. № 4409 чітко зазначено, про невідповідність розташування земельної ділянки містобудівній документації, а саме Плану зонування території міста Житомир затвердженого рішенням Житомирської міської ради від 04.04.2017 р. № 579.

Законодавством, а саме ч. 7 ст. 118 ЗК України чітко визначено, що підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Тобто, зазначаючи підставу відмови в задоволенні клопотання від 12.05.2020 р. № 4409 невідповідність розташування земельної ділянки містобудівній документації виконавчий орган ради діяв відповідно до норм передбаченого законодавства.

Суд звертає увагу, що зона мішаної багатоповерхової забудови та громадської забудови (Ж-4) відповідно в якій розташована бажана земельна ділянка, згідно Плану зонування території м. Житомира зона призначена для розташування багатоквартирних житлових будинків поверховістю від п`яти до дев`яти поверхів, супутніх об`єктів повсякденного обслуговування населення, окремих об`єктів загальноміського та районного значення. Відповідно до видів використання територій (земельних ділянок) розташованих в даній зоні не передбачається передача земельних ділянок для будівництва індивідуальних будинків садибного типу (садиб).

Обґрунтування щодо неможливості задоволення клопотання та передачі земельної ділянки в майбутньому у власність, яка розташована в зоні вулиць в червоних лініях (ТР-2).

Згідно з п. 14 ст. 1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» червоні лінії - визначені в містобудівній документації щодо пунктів геодезичної мережі межі існуючих та запроектованих вулиць, доріг, майданів, які розділяють території забудови та території іншого призначення.

До земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать, зокрема, землі загального користування населених пунктів (майдани, вулиці, проїзди, шляхи, набережні, пляжі, парки, сквери, бульвари, кладовища, місця знешкодження та утилізації відходів тощо); землі під залізницями, автомобільними дорогами, об`єктами повітряного і трубопровідного транспорту (пункти «а», «б» частини четвертої статті 83 ЗК України).

За змістом пункту 4.3 ДБН Б.1.1-15:2012 «СКЛАД ТА ЗМІСТ ГЕНЕРАЛЬНОГО ПЛАНУ НАСЕЛЕНОГО ПУНКТУ» генеральний план визначає, у тому числі, основні принципи і напрямки організації вулично-дорожньої та транспортної мережі. У складі генерального плану за окремим договором може розроблятися план червоних ліній, про що вказано у пункті 4.8 ДБН Б.1.1-15:2012.

Абзац третій пункту 7.26 ДБН 360-92 «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» передбачає, що територія вулиць і доріг всіх категорій, відокремлюються від інших функціональних територій поселень геодезичне за фіксованими границями червоними лініями. Розбивочні креслення червоних ліній призначаються для забезпечення регулювання і містобудівного контролю при забудові, реконструкції і благоустрої поселень, при відведенні земельних ділянок, встановленні умов їх використання.

За змістом пункту 4 частини першої, частини другої статті 2 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» планування і забудова територій - діяльність державних органів, органів місцевого самоврядування, юридичних та фізичних осіб, яка, окрім іншого, передбачає взаємоузгодження державних, громадських та приватних інтересів під час планування і забудови територій.

Інструментом державного регулювання планування територій є містобудівна документація, яка поділяється на документацію державного, регіонального та місцевого рівнів.

Згідно з положеннями частини першої, частин третьої, четвертої статті 16 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» планування територій на місцевому рівні здійснюється шляхом розроблення та затвердження генеральних планів населених пунктів, планів зонування територій і детальних планів території, їх оновлення та внесення змін до них.

Склад, зміст, порядок розроблення та оновлення містобудівної документації на місцевому рівні визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування.

Затвердження оновленої містобудівної документації на місцевому рівні здійснюється згідно із статтями 17, 18 та 19 цього Закону.

Відповідно до абзацу першого частини першої, абзацу першого частини другої, частини шостої статті 17 генеральний план населеного пункту є основним видом містобудівної документації на місцевому рівні, призначеної для обґрунтування довгострокової стратегії планування та забудови території населеного пункту.

Генеральний план населеного пункту розробляється та затверджується в інтересах відповідної територіальної громади з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів.

Тобто, наявність червоних ліній є обов`язковим інструментом для планування і забудова територій, що передбачає взаємоузгодження державних, громадських та приватних інтересів під час планування і забудови територій.

Суд вважає, що рішення Житомирської міської ради від 30.07.2020 р. № 1970 яким ОСОБА_1 , відмовлено у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою, земельної ділянки за адресою АДРЕСА_2 обґрунтовано відповідно до норм земельного та містобудівного законодавства України.

Суд критично відноситься до обґрунтування позивача позовних вимог з посиланням на рішення Житомирської міської ради від 28.05.2003 р. № 193, від 21.06.2021 р. № 400 так як не вважає за належні та допустимі докази оскільки, вищезазначені рішення прийнятті під час дії Генерального плану м. Житомира затвердженого рішенням Житомирської міської ради від ради від 26.12.2001 р. № 266, а рішення від 30.07.2020 р. № 1970 яким нібито порушено «незаборонені законом цивільні права» позивача розроблено та прийнято відповідно до діючої на той час містобудівної документації, тобто Генерального плану м. Житомира затвердженого рішенням Житомирської міської ради від 30.11.2016 р. № 454 та Плану зонування м. Житомир від 04.04.2017 р. № 579 та діючого містобудівного та земельного законодавства.

Крім того, суд звертає увагу, що вирішення питань регулювання земельних відносин відповідно до ст. 12 ЗК України п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» це виключна компетенція органів місцевого самоврядування. Тому, і оскарження дій чи бездіяльності щодо здійснення зазначеного повноваження варто оскаржувати в порядку адміністративного судочинства відповідно до норм КАС України.

Щодо позовних вимог про відшкодування заподіяної моральної шкоди працівниками Департаменту містобудування та земельних відносин Житомирської міської ради у сумі 200 000 (двісті тисяч грн.) судом встановлено.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права уразі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Стаття 56 Конституції України передбачає, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Приписами ст. 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно зі ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

За приписами ч. 1 ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Судом встановлено, що Департаментом містобудування та земельних відносин Житомирської міської ради відмовлено у зверненнях ОСОБА_1 так як вона, в обгрунтування своїх вимог посилалася на рішення Житомирської міської ради які прийнятті під час дії Генерального плану м. Житомира затвердженого рішенням Житомирської міської ради від ради від 26.12.2001 р. № 266, а рішення від 30.07.2020 р. № 1970 яким нібито порушено «незаборонені законом цивільні права» позивача розроблено та прийнято відповідно до діючої на той час містобудівної документації, тобто Генерального плану м. Житомира затвердженого рішенням Житомирської міської ради від 30.11.2016 р. № 454 та Плану зонування м. Житомир від 04.04.2017 р. № 579 та діючого містобудівного та земельного законодавства.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

У пункті 5 наведеної вище Постанови Пленуму Верховного Суду України зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду. Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку шкоду, а тільки за ту шкоду, яка завдана його діями. Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями заподіювача, а викликана іншими обставинами. При цьому причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без якихось додаткових факторів стала причиною завдання шкоди.

Серед іншого, загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10 квітня 2019 р. у справі № 464/3789/17. Зокрема, суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту.

Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання.

При цьому слід враховувати, що порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.

У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам (п. п. 55-57 судового рішення).

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Із врахування зазначених вище правових норм, суд зазначає, що у справах про відшкодування моральної шкоди обов`язок доказування покладається на особу, яка заявляє вимогу про відшкодування такої шкоди.

Дослідивши позовну заяву, додані до неї письмові докази, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Зі змісту позовної заяви позивача вбачається, що вимоги про відшкодування моральної шкоди у сумі 200 000,00 грн. позивач пов`язує з тим, що йому завдано моральну шкоду, оскільки порушені його права у зв`язку з незаконною відмовою у вирішенні земельного питання.

Разом з тим, доведення лише протиправності дій відповідача не є достатньою підставою для задоволення позову про відшкодування моральної шкоди.

Верховний Суд у своїх постановах неодноразово наголошував на тому, що сам по собі факт протиправної поведінки відповідача не свідчить про завдання позивачу моральної шкоди (№ 826/10460/16 від 03.10.2019 р., № 804/6922/16 від 31.07.2019 р. та інші).

Також, слід зазначити, що сам лише факт ухвалення цього рішення не може бути самостійною та достатньою підставою стверджувати про спричинення позивачеві моральної шкоди та не звільняє його від обов`язку надати докази на підтвердження наявності всіх необхідних елементів складу цивільного правопорушення, яке є підставою для відшкодування моральної шкоди.

Достатніх доказів заподіяння позивачу моральних страждань бездіяльністю та діями відповідача, крім загального опису таких страждань у позові, а саме доказів погіршення здоров`я або настання інших втрат немайнового характеру внаслідок моральних страждань, або інших негативних явищ, що настали внаслідок поведінки цього відповідача, позивач суду не надав.

Позовна заява містить лише цитування процесуальних рішень Департаменту містобудування та земельних відносин Житомирської міської ради.

Суд вважає, що позивач не довів, що саме внаслідок протиправних дій відповідача йому була завдана моральна шкода, що спричинила шкоду здоров`ю.

Європейський суд з прав людини часто використовує нематеріальні способи залагодження моральної шкоди. У справі «Аміхалай проти Молдови» (20.04.2004) зазначено, що сам факт визнання порушення є достатньою компенсацією моральної шкоди. Те саме зазначено у рішення «Білуха проти України» (09.11.2006).

Отже, беручи до уваги встановлені під час розгляду даної справи фактичні обставини, зважаючи на те, що позивачем не надано належних і достатніх доказів, що підтверджують заподіяння йому сильних душевних страждань, заподіяння шкоди здоров`ю чи інших втрат немайнового характеру, які призвели до спричинення моральних страждань, не доведено наявність причинно-наслідкового зв`язку, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, оскільки позивач при подачі позову звільнений від сплати судового збору на підставі п. 13 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір», суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, судові витрати відносяться на рахунок держави.

Керуючись ст. ст. 2, 10-13, 76-83, 141, 259, 263-265, 268, 273, 274, 354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до Департаменту містобудування та земельних відносин Житомирської міської ради про судовий захист порушених цивільних прав та інтересів, відмовити.

Судові витрати віднести на рахунок Держави Україна.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється - з дня складання повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКППНОМЕР_1 , АДРЕСА_3 .

Відповідач: Департамент містобудування та земельних відносин Житомирської міської ради, , буд. 6, вул. Покровська, м. Житомир, 10014.

Повний текст рішення виготовлено 27.11.2025 р.

Суддя Богунського районного

суду м. Житомира І. Г. Перекупка