Справа № 645/1905/23
Провадження № 2/645/33/25
ЗАОЧНЕ Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
02 грудня 2025 року м. Харків
Немишлянський районний суд м. Харкова у складі:
Головуючого судді Шарко О.П.
Секретаря судових засідань Мухіна В.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові у порядку заочного розгляду цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінстандарт» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки, який спадкоємці отримали у спадщину, -
Ухвалою Фрунзенського районного суду м.Харкова від 28 січня 2025 року замінено первісних відповідачів ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 на належних відповідачів у справі №645/1905/23 - ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 інн НОМЕР_1 , а також ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ,
Відповідно до Закону України «Про внесення змін до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" щодо зміни найменувань місцевих загальних судів» № 4273-IXвід 26.02.2025, який набрав чинності 25.04.2025, змінено найменування місцевих загальних судів, зокрема Фрунзенський районний суд м. Харкова змінено на Немишлянський районний суд м. Харкова. Зміна найменування місцевого загального суду не призвела до його реорганізації чи ліквідації або утворення нового суду.
Ухвалою Немишлянського районного суду м.Харкова від 02 червня 2025 року здійснено процесуальне правонаступництво позивача Акціонерного товариства «УКРСИББАНК» на його правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінстандарт» (ЄДР 41153878) на підставі Договору факторингу №286 від 26.02.2025 року.
Для забезпечення своєчасного і повного виконання зобов`язань позичальника за указаним кредитним договором між банком та ОСОБА_5 було укладено договір поруки №145830 від 28 вересня 2007 року, яка зобов`язалася відповідати солідарно з ОСОБА_3 за виконання ним зобов`язань, що виникли з указаного кредитного договору.
Також у забезпечення виконання зобов`язань позичальника за указаним кредитним договором між банком та ОСОБА_6 було укладено договір іпотеки від 28 вересня 2007 року, відповідно з яким в іпотеку Банку передано нерухоме майно - квартира, що знаходиться за адресою - АДРЕСА_1 , що належало останньому на підставі договору купівлі-продажу від 08.11.2003 року. Заочним рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 07 вересня 2015 року позов ПАТ «УкрСиббанк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 25 814,95 доларів СІЛА, з яких: 20 867,83 доларів СІЛА - заборгованість за кредитом; 4 563,13 доларів СІЛА - заборгованість за процентами; 10,72 доларів СІЛА - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом; 373,27 доларів СІЛА - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами. У рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 28 вересня 2007 року у розмірі 25 814,95 доларів СІЛА звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_2 із застосуванням процедури продажу, встановленої статтею 38 Закону України «Про іпотеку», шляхом продажу предмета іпотеки ПАТ «УкрСиббанк» від свого імені будь-якій особі-покупцеві за ціною, встановленою на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, з наданням ПАТ «УкрСиббанк» усіх повноважень продавця. Рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає виконанню на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», який набрав законної сили 07 червня 2014 року. У задоволенні позовних вимог ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_5 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором відмовлено, оскільки вимоги кредитора до поручителя заявлені з пропуском строку, встановленого частиною четвертою статті 559 ЦК України. Вирішено питання про розподіл судових витрат. Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 03 листопада 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_6 задоволено. Заочне рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 07 вересня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ПАТ «УкрСиббанк» відмовлено. Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що заочне рішення районного суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного встановлення обставин справи, що мають значення для правильного вирішення справи, оскільки ПАТ «УкрСиббанк» не надало суду належні та допустимі докази щодо дійсного розміру заборгованості за кредитним договором, тому рішення суду щодо стягнення з ОСОБА_3 заборгованості за кредитним договором є передчасним і ґрунтується на припущеннях. Постановою Верховного Суду від 04.09.2019 року у справі №645/3524/14ц касаційну скаргу АТ «УКРСИББАНК» задоволено частково, заочне рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 07 вересня 2015 року та рішення Апеляційного суду Харківської області від 03 листопада 2016 року скасовані. У задоволенні позову публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки відмовлено. При цьому Верховний Суд прийшов до висновку « На зазначене суди належної уваги не звернули, не врахували, що звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом надання банку права від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку», є способом позасудового врегулювання, який здійснюється за згодою сторін без звернення до суду, що є свободою договору (статті 6, 627 ЦК України).
У зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань за кредитним договором від 28 вересня 2007 року у ОСОБА_3 станом на 15 квітня 2014 року утворилась заборгованість у розмірі 25 814,95 доларів США, що встановлено у суді першої інстанції на підставі належним чином оцінених наданих банком доказів і не спростованих відповідачем. Таким чином, суди допустилися порушень вимог законодавства, оскільки звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом надання банку права від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку», є способом позасудового врегулювання, який здійснюється за згодою сторін без звернення до суду, тому у задоволенні позову ПАТ «УкрСиббанк» необхідно відмовити. З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення позову. Позивач обрав неналежний спосіб захисту його прав іпотекодержателя. А суд апеляційної інстанції неправильно застосував норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, відмовивши у задоволені позовних вимог з інших підстав.
ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_6 помер. Відповідачі, як спадкоємці, не здійснюють дій щодо оформлення у власність нерухомості та не виконали вимогу позивача щодо погашення боргу. не задовольнили вимоги Банку про погашення заборгованості одноразовим платежем, має право вимагати звернення стягнення на спадкове майно - квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що на праві власності належала померлому ОСОБА_6 та є предметом іпотеки відповідно до договору іпотеки, нотаріально посвідченого приватним нотаріусом Савченко С.В. 28.11.2007 року за реєстровим номером 5877, в межах вартості вказаної квартири.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. В матеріалах справи міститься заява представника позивача про розгляд справи за відсутності сторони позивача, в якій вона підтримує заявлені позовні вимоги в повному обсязі та не заперечує проти ухвалення по справі заочного рішення суду.
Частиною 3 ст.211ЦПК України передбачено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.
Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися своєчасно та належним чином в порядку ст. 128 ЦПК України, шляхом направлення судових повісток. Причини неявки відповідачі суду не повідомляли, будь-яких заяв та клопотань від них не надходило, в установлений ч. 7ст. 178 ЦПК України строк відповідачі не подали до суду відзив на позовну заяву.
У зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Оскільки відповідачі своїм процесуальним правом участі у судовому засіданні не скористалися, відзиву на позовну заяву у встановлений судом строк без поважних причин не надали, заяв та клопотань від відповідача не надходило, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності відповідачів за наявними у ній матеріалами, що містять достатньо відомостей про права і взаємовідносини сторін.
Матеріали справи свідчать про те, що судом було створено всім учасникам судового процесу належні умови для доведення останніми своїх правових позицій, надання ними доказів, які, на їх думку, є достатніми для обґрунтування своїх вимог та заперечень та надано достатньо часу для підготовки до судового засідання тощо. Окрім того, судом було вжито всіх заходів, в межах визначених чинним законодавством повноважень, щодо всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи.
Згідно вимогам ст. ст. 223, 280-281 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи, проти чого не заперечував представник позивача.
Дослідивши надані стороною позивача і долучені до матеріалів справи письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав свобод чи законних інтересів.
Статтею 16 ЦК встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.
Особа вільна у виборі способу способі захисту цивільних прав судом.
Разом з тим, передбачені ст. ст. 12 і 13 ЦПК України засади змагальності та диспозитивності цивільного судочинства визначають основні правила, в межах яких мають діяти особи, що беруть участь у справі, та суд при вирішенні справи.
Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона у цивільному судочинстві повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, до яких дана справа не відноситься.
Суд, згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим законом випадках.
Відповідач, зі свого боку, зобов`язаний довести обставини, посилаючись на які він заперечує проти позову.
Згідно позиції Верхового Суду України, що викладена у постанові Пленуму «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18.12.2003 року «Про судове рішення у цивільній справі» вбачається, що оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи та інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.
Статтями 78, 81 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до п.5.6 постанови Національного банку України від 18.06.2003 №254 «Про затвердження Положення про організацію операційної діяльності в банках України» та п. 62 постанови Національного банку України від 04.07.2018 №75 «Про затвердження Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України» виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій.
Позичальник зобов`язався повернути наданий кредит у повному обсязі в терміни та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту згідно додатку №1 до договору, але в будь-якому випадку не пізніше 25.09.2017 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту (п.1.1 , 1.2 кредитного договору).
За користування кредитними коштами протягом перших 30 календарних днів позичальник зобов`язався сплатити проценти у розмірі 12.9% річних.( п.1.3.1 кредитного договору).
Сторони домовилися, що за умовами договору може бути встановлений новий розмір процентної ставки за користування кредитом у раз настання будь-якої із обставин, передбачених ч.І пункту 5.2. Договору. Проценти нараховуються на суму кредитних коштів, що фактично надані банком Позичальнику і які ще не повернуті останнім у власність Банку відповідно до умов Договору, (п. 1.3.3 кредитного Договору).
У випадку настання обставин, встановлених підпунком «а» пунтку 5.2 (порушення Позичальником кредитної дисципліни (зокрема неналежного виконання умов цього Договору та або умов договорів, за яким надано забезпечення виконання зобов`язань Позичальника за цим Договором) - процентна ставка за користування кредитними коштами встановлюється в розмірі подвійної процентної ставки, що діє відповідно до п.1.3.1 Договору ( п.1.5 Додаткової угоди №1 від 28.09.2007 року до Договору).
Строк дії кредитного договору встановлюється з дати його укладення (дати підписання сторонами) до повного повернення Банку всієї суми кредиту за Договором та повного погашення плати за кредит і неустойки, у разі її нарахуваннями. 7.7. кредитного договору)
Для забезпечення своєчасного і повного виконання зобов`язань позичальника за указаним кредитним договором між банком та ОСОБА_5 було укладено договір поруки №145830 від 28 вересня 2007 року, яка зобов`язалася відповідати солідарно з ОСОБА_3 за виконання ним зобов`язань, що виникли з указаного кредитного договору.
Також у забезпечення виконання зобов`язань позичальника за указаним кредитним договором між банком та ОСОБА_6 було укладено договір іпотеки від 28 вересня 2007 року, відповідно з яким в іпотеку Банку передано нерухоме майно - квартира, що знаходиться за адресою - АДРЕСА_1 , що належало останньому на підставі договору купівлі-продажу від 08.11.2003 року.
Відповідно до п. 1.2 договору іпотеки іпотекою забезпечується в повному обсязі виконання усіх грошових зобов`язань іпотекодавця за кредитним договором. Договір іпотеки діє з моменту нотаріального посвідчення і до повного виконання зобов`язань за договором, що обумовлює осоновне зобов`язання.
Позичальник припинив виконувати свої зобов`язання щодо щомісячного повернення кредиту та сплати процентів з 28.09.2012 року, внаслідок чого станом на 04.03.2014 року виникла прострочена заборгованість по кредиту у розмірі 908.92 дол.США та по процентам у розмірі 4105.89 дол.США.
У квітні 2014 року Банк звернувся до Фрунзенського районного судіу м. Харкова з позовом про стягнення солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_5 суми заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки, що належить ОСОБА_6 з метоїр погашення заборгованості у розмірі 25 814,95 доларів США, що існувала станом на 15.04.2014 року, з яких: 20 867,83 доларів США - заборгованість за кредитом; 4 563,13 доларів СІЛА - заборгованість за процентами; 10,72 доларів США - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом; 373,27 доларів СІЛА - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами.
Заочним рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 07 вересня 2015 року позов ПАТ «УкрСиббанк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 25 814,95 доларів СІЛА, з яких: 20 867,83 доларів СІЛА - заборгованість за кредитом; 4 563,13 доларів СІЛА - заборгованість за процентами; 10,72 доларів СІЛА - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом; 373,27 доларів СІЛА - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами. У рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 28 вересня 2007 року у розмірі 25 814,95 доларів СІЛА звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_2 із застосуванням процедури продажу, встановленої статтею 38 Закону України «Про іпотеку», шляхом продажу предмета іпотеки ПАТ «УкрСиббанк» від свого імені будь-якій особі-покупцеві за ціною, встановленою на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, з наданням ПАТ «УкрСиббанк» усіх повноважень продавця. Рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає виконанню на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», який набрав законної сили 07 червня 2014 року. У задоволенні позовних вимог ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_5 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором
відмовлено, оскільки вимоги кредитора до поручителя заявлені з пропуском строку, встановленого частиною четвертою статті 559 ЦК України. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 03 листопада 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_6 задоволено. Заочне рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 07 вересня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ПАТ «УкрСиббанк» відмовлено. Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що заочне рішення районного суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного встановлення обставин справи, що мають значення для правильного вирішення справи, оскільки ПАТ «УкрСиббанк» не надало суду належні та допустимі докази щодо дійсного розміру заборгованості за кредитним договором, тому рішення суду щодо стягнення з ОСОБА_3 заборгованості за кредитним договором є передчасним і ґрунтується на припущеннях.

Постановою Верховного Суду від 04.09.2019 року у справі №645/3524/14ц касаційну скаргу АТ «УКРСИББАНК» задоволено частково, заочне рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 07 вересня 2015 року та рішення Апеляційного суду Харківської області від 03 листопада 2016 року скасовані. У задоволенні позову публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки відмовлено.

При цьому Верховний Суд прийшов до висновку « На зазначене суди належної уваги не звернули, не врахували, що звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом надання банку права від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку», є способом позасудового врегулювання, який здійснюється за згодою сторін без звернення до суду, що є свободою договору (статті 6, 627 ЦК України).

При цьому у зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань за кредитним договором від 28 вересня 2007 року у ОСОБА_3 станом на 15 квітня 2014 року утворилась заборгованість у розмірі 25 814,95 доларів США, що встановлено у суді першої інстанції на підставі належним чином оцінених наданих банком доказів і не спростованих відповідачем.

Колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення позову. Позивач обрав неналежний спосіб захисту його прав іпотекодержателя. А суд апеляційної інстанції неправильно застосував норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, відмовивши у задоволені позовних вимог з інших підстав.

Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судом повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.»

Постанова ВС від 04.09.2019 року не містить позиції та мотивів Верховного Суду щодо відмови у задоволенні позовних вимог Банку про стягнення боргу з Позичальника та Поручителя.

Банком було подано заяву про прийняття Верховним Судом додаткового рішення у цій справі з приводу даної позовної вимоги. 27.10.2021 року Верховний Суд прийняв ухвалу про відмову в ухваленні додаткового рішення у справі.

Станом на 01.05.2023 року залишається не погашеною заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 28.09.2007 року у розмірі 26814.68 дол.США (двадцять шість тисяч вісімсот чотирнадцять доларів США 68 цнт.), з яких: 20 867,83 доларів СІЛА - заборгованість за кредитом, 4 563,13 доларів СІЛА - заборгованість за процентами , 1383.72 доларів СІЛА - 3% річних згідно ст.625 ЦК України .

В якості доказу наявності заборгованості за кредитним договором надається виписка за кредитним договором станом на 01.05.2023 року та довідка про заборгованість, які сформовані шляхом витягу з електронних облікових систем банку та перенесені на паперові носії, та з яких вбачається відсутність погашень за кредитним договором з 2014 року по 2023 рік.

Так, за прострочення погашення сум заборгованості по кредиту та процентам (основний' борг за кредитним договором) необхідно стягнути з відповідачів у солідарному порядку 3 %. річних у сумі 1383 дол. США 72 цент.

Розрахунок 3% річних здійснено за формулою: (20 867,83 доларів США заборгованість за кредитом + 4 563,13 доларів СІЛА заборгованість за процентами, що нараховані по 31.03.2014 року = 25430.96 дол.США) х 3% річних : 365 х 662 (кількість днів прострочення за період з 02.05.2020 по 23.02.2022) = 1383.72 дол. США

Враховуючіи що порушення умов кредитного договору на своєчасне повернення сум кредиту та процентів за користування кредитом триває, Банк має право на захист свої прав шляхом звернення до суду із позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки з метою погашення заборгованості у розмірі 26814.68 дол.США (двадцять шість тисяч вісімсот чотирнадцять доларів США 68 цнт.) (20 867,83 доларів США заборгованість за кредитом + 4 563,13 доларів США заборгованість за процентами + 1383.72 дол. США. 3% річних ) на користь Банку.

26 лютого 2025 року між Акціонерним товариством «УКРСИББАНК» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінстандарт» укладено Договір факторингу №286.

Відповідно до П.94 Реєстру Боржників до зазначеного Договору Факторингу Акціонерне товариство «УКРСИББАНК» відступило Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінстандарт» право вимоги за Договором про надання споживчого кредиту №0 від 28.09.2007 року, що був укладений між Акціонерним товариством «УКРСИББАНК» та ОСОБА_3 , а також право вимоги за договором іпотеки, що був укладений між Акціонерним товариством «УКРСИББАНК» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінстандарт» та ОСОБА_6 від 28.09.2007 року.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

Відповідно до ст. 15 ЦК України право на захист цивільних прав та інтересів. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша статті 509 ЦК України).

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За умовами статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання.

Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша статті 1049 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право у разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Таким чином, іпотека, як майновий спосіб забезпечення виконання зобов`язання, є особливим (додатковим) забезпечувальним зобов`язанням, що має на меті стимулювати боржника до виконання основного зобов`язання та запобігти негативним наслідкам порушення боржником своїх зобов`язань або зменшити їх.

Забезпечувальне зобов`язання (взаємні права і обов`язки) виникає між іпотекекодержателем (кредитором за основним зобов`язанням) та іпотекодавцем (боржником за основним зобов`язанням).

Виконання забезпечувального зобов`язання, що виникає з іпотеки, полягає в реалізації іпотекодержателем (кредитором) права одержати задоволення за рахунок переданого боржником в іпотеку майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника. Сутність цього права полягає в тому, що воно дозволяє задовольнити вимоги кредитора навіть у разі невиконання боржником свого зобов`язання в силу компенсаційності цього права за рахунок іпотечного майна та встановленого законом механізму здійснення кредитором свого преважного права, незалежно від переходу права власності на це майно від іпотекодавця до іншої особи (в тому числі й у випадку недоведення до цієї особи інформації про обтяження майна).

Відповідно до частини п`ятої статті 3 Закону України «Про іпотеку» (тут і надалі - у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Закінчення строку дії договору не звільняє сторони від виконання зобов`язань (частина четверта статті 631 ЦК України).

Згідно зі статтею 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Частина перша статті 12 Закону України «Про іпотеку» передбачає, що у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

Частиною першою статті 35 Закону України «Про іпотеку» визначено, що у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Положеннями частини другої статті 35 Закону України «Про іпотеку» визначено, що положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку.

ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_6 помер, що підтверджується довідкою Східного міжрегіонального УМЮ м. Харків від 21.01.2021 року

Ухвалою від 12.09.2024 року судом витребувано з Четвертої Харківської міської державної нотаріальної контори копію спадкової справи №341П/2020, заведеної щодо майна ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Як вбачається зі спадкової справи №341П/2020, заведеної щодо майна ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 . Згідно яких, спадкоємцями ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 , та які прийняли спадщину за заповітом, складеного 28.04.2014 року, посвідченого державним нотаріусом Дванадцятої харківської державної нотаріальної контори Хлистун О.В., зареєстрованого в реєстрі за № 1-192 є його онуки - ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 інн НОМЕР_1 , яка успадкувала 2/3 частини іпотечної квартири, ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4 інн НОМЕР_2 , яка успадкувала 1/3 частину іпотечної квартири. Дружина спадкодавця, ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 від прийняття обов`язкової частки у спадщині - відмовилась та заявила, що іпотечна квартира є особистою приватною власністю померлого ОСОБА_6 , яка була придбана за його особисті кошти.. Сини спадкодавця ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , право на обов`язкову частку у спадщині не мають, про що подали відповідні заяви від 07.07.2020 року та від 24.07.2020 року до нотаріальної контори. Станом на час відкриття спадщини - ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4 були неповнолітніми особами, заяви в особі законних представників про відмову від спадщини за заповітом до нотаріальної контори - не подали, а відтак є такими, що прийняли в спадщину іпотечну квартиру у відповідних частинах.

28.04.2014 року ОСОБА_6 склав заповіт на користь своїх онук ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , та які прийняли в спадщину у відповідних частинах.

Згідно із ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотекою є вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким, іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання, одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмету іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу, витрат, пов`язаних з пред`явленням вимоги за основним зобов`язанням і зверненням стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до п.1.2. договору іпотеки іпотекою забезпечуються в повному обсязі виконання грошових зобов`язань боржника за кредитним договором.

Відповідно до ст.23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності (права господарського відання, спеціального майнового права) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна навіть у випадку, якщо до відома набувача не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності (право господарського відання, спеціальне майнове право) на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права та несе всі його обов`язки за іпотечним договором в обсязі та на умовах, що існували до набуття такою особою права власності на предмет іпотеки. Якщо право власності (спеціальне майнове право) на предмет іпотеки переходить до спадкоємця фізичної особи - іпотекодавця, такий спадкоємець не несе відповідальності перед іпотекодержателем за виконання основного зобов`язання, але в разі його порушення боржником відповідає за задоволення вимоги іпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки.

Згідно з статтею 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України).

Відповідно до ст.1268 ЦК України «1. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

2.Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням.

3.Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

4.Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вваоїсаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу.

5.Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.»

Відповідно до ст. 1281 Цивільного кодексу України спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб. Однак, спадкоємці не повідомили Банк про відкриття спадщини.

Кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор не знав і не міг знати про прийняття спадщині або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину.

Відповідно до ст. 1282 Цивільного кодексу України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора звертає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

В порушення вимог ст.1282 ЦК України відповідачі не задовольнили вимоги Банку від 22.03.2021 року та не сплатили заборгованість за Кредитним договором одним платежем.

У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора звертає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі, (ст.1282 ЦК України).

Банку достовірно не відомо обсяг та вартість предмету іпотеки, який прийнято у спадщину. Вказана інформація та докази прийняття у спадщину предмету іпотеки знаходяться у Відповідачів, а також в матеріалах спадкової справи.

Суд врахувує правову позицію Верховного Суду щодо обов`язку спадкоємця доводити обсяг та вартість спадкового майна, викладену у постанові від 18.09.2019 року по' справі 640/6274/16-ц. Так Верховний Суд зазначив наступне: «Враховуючи принцип змагальності цивільного процесу, який був закріплений у статті 60 ЦПК України 2004 року на час розгляду справи, та передбачав, що кожна сторона повинна довести обставши, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доводити обсяг спадкового майна та його вартість повинен спадкоємеиь, який заперечує проти вимог кредитора спадкодавця, оскільки відповідальність спадкоємия за зобов`язаннями спадкодавш обмежена вартістю успадкованого майна.»

Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ст.1296 ЦК України).

Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса ...за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно (ч. 1, ст.1297 ЦК України). Строк отримання свідоцтва про спадщину законом не обмежений.

Згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеної у п.27 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року №7, «отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до ст.1296 ЦК є правом, а не обоє язком спадкоємця. Відсутність у спадкоємця свідоцтва про право на спадщину не може бути підставою для відмови у відкритті провадження у справі.»

Згідно правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 25.04.2018 року по справі 645/3265/13-ц «Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ПК України).

Відповідно до частини першої статті 1296 ПК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Однак відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємщ права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку, що хоч отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до статті 1296 ЦК України є правом, а не обов`язком спадкоємця, однак відсутність у спадкоємщ такого свідоцтва не може бути підставою для відмови у задоволенні вимог кредитора...»

Суду не надано доказів, що відповідачі задовольнили вимоги Банку про погашення заборгованості одноразовим платежем, має право вимагати звернення стягнення на спадкове майно - квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що на праві власності належала померлому ОСОБА_6 та є предметом іпотеки відповідно до договору іпотеки, нотаріально посвідченого приватним нотаріусом Савченко С.В. 28.11.2007 року за реєстровим номером 5877, в межах вартості вказаної квартири.

Враховуючи вищевикладене,позовні вимоги підлягають задоволенню, в рахунок погашення на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінстандарт» (код в ЄДР41153878, м. Київ, вул.. Глибочицька, буд. 17б, офіс 503) заборгованості за Договором про надання споживчого кредиту №0 від 28.09.2007 року у розмірі 26814.68 дол. США (двадцять шість тисяч вісімсот чотирнадцять доларів СІЛА 68 цнт.), з яких:

20 867,83 доларів США - заборгованість за кредитом,

4 563,13 доларів США - заборгованість за процентами,

1383.72 доларів США - 3% річних згідно ст.625 ЦК України.

звернути стягнення на квартиру, що знаходиться за адресою - АДРЕСА_1 , що на праві власності зареєстрована за померлим ОСОБА_6 , та прийнята у спадщину ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 РНОКПП НОМЕР_1 , а також ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , шляхом проведення прилюдних торгів згідно з Законом України «Про виконавче провадження».

При цьому судом враховується постанова Верховного Суду від 22 червня 2022 року (справа № 296/7213/15), відповідно до висновків якої згадані норми ЗУ «Про іпотеку» не втратили свою чинність, оскільки не були виключені з тексту зазначеного Закону, а спеціальним законом лише запроваджено зупинення виконання цих правил на певний період. Передбачається, що у разі припинення запровадження воєнного стану дія згаданих правил відновить свою дію без окремого рішення та закону.

Зазначена норма права повинна бути врахована при виконанні рішення суду з додержанням сторонами відповідного процесуального порядку.

Закон України «Про іпотеку» визначає такі способи звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду); позасудовий (захист прав нотаріусом (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса)) або самозахист (договір про задоволення вимог іпотекодержателя).

Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульовано статтею 39 Закону України «Про іпотеку», якою передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки. У разі визначення судом способу реалізації предмета іпотеки шляхом проведення електронного аукціону ціна предмета іпотеки у рішенні суду не зазначається та визначається при його примусовому виконанні на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 29 травня 2019 року у справі № 310/11024/15-ц вказала, що способами задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду (стаття 39 Закону України «Про іпотеку») є: реалізація предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів (статті 41-47 Закону України «Про іпотеку»); продаж предмета іпотеки іпотекодержателем будь-якій особі-покупцеві (стаття 38 Закону України «Про іпотеку), (застосована редакція закону, який діяв станом на час виникнення спірних правовідносин).

Положеннями частини першої статті 41 Закону України «Про іпотеку», у редакції, чинній на час ухвалення цього рішення передбачено, що реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на електронних аукціонах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону.

Отже, застосування такого способу захисту права, як звернення стягнення на предмет іпотеки, пов`язане виключно з невиконанням зобов`язання у встановлений строк (термін).

Відповідно до частини першої статті 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначаються загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації (у разі необхідності); спосіб реалізації предмета іпотеки; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки.

При цьому суд також зазначає, що згідно з Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні»», на території України діє воєнний стан у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України.

Так, відповідно до Указу Президента України № 734/2023 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» постановлено про часткову зміну статті 1 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX (зі змінами, внесеними Указом від 14 березня 2022 року № 133/2022, затвердженим Законом України від 15 березня 2022 року № 2119-IX, Указом від 18 квітня 2022 року № 259/2022, затвердженим Законом України від 21 квітня 2022 року № 2212-IX, Указом від 17 травня 2022 року № 341/2022, затвердженим Законом України від 22 травня 2022 року № 2263-IX, Указом від 12 серпня 2022 року № 573/2022, затвердженим Законом України від 15 серпня 2022 року № 2500-IX, Указом від 7 листопада 2022 року № 757/2022, затвердженим Законом України від 16 листопада 2022 року № 2738-IX, Указом від 6 лютого 2023 року № 58/2023, затвердженим Законом України від 7 лютого 2023 року № 2915-IX, Указом від 1 травня 2023 року № 254/2023, затвердженим Законом України від 2 травня 2023 року № 3057-IX, Указом від 26 липня 2023 року № 451/2023, затвердженим Законом України від 27 липня 2023 року № 3275-IX, Указом від 6 листопада 2023 року № 734/2023, затвердженим Законом України від 8 листопада 2023 року № 3429-IX, Указом від 5 лютого 2024 року № 49/2024, затвердженим Законом України від 6 лютого 2024 року № 3564-IX, Указом від 6 травня 2024 року № 271/2024, затвердженим Законом України від 8 травня 2024 року № 3684-IX, Указом від 23 липня 2024 року № 469/2024, затвердженим Законом України від 23 липня 2024 року № 3891-IX, та Указом від 28 жовтня 2024 року № 740/2024, затвердженим Законом України від 29 жовтня 2024 року № 4024-IX), продовжити строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 8 лютого 2025 року строком на 90 діб.

Відповідно до Закону України від 15 березня 2022 року № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України Верховна Рада України постановила розділ VI «Прикінцеві положення» Закону України «Про іпотеку» доповнити пунктом 5-2 такого змісту:

«5-2. У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування щодо нерухомого майна (нерухомості), що належить фізичним особам та перебуває в іпотеці за споживчими кредитами, зупиняється дія статті 37 (у частині реалізації права іпотекодержателя на набуття права власності на предмет іпотеки), статті 38 (у частині реалізації права іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки), статті 40 (у частині виселення мешканців із житлових будинків та приміщень, переданих в іпотеку, щодо яких є судове рішення про звернення стягнення на такі об`єкти), статей 41, 47 (у частині реалізації предмета іпотеки на електронних торгах) цього Закону».

Враховуючи, що на момент ухвалення рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки воєнний стан в Україні триває, виконання рішення суду слід зупинити на період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування.

Такий висновок також викладений у Постанові Верховного Суду від 22 червня 2022 року у справі № 296/7213/15, провадження № 61-10125св21.

Після спливу вказаного строку правила статей 41, 47 Закону України «Про іпотеку» відновлять свою дію без постановлення окремого рішення суду або прийняття окремого закону.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір віолевому порядку.

Керуючись ст.ст. 2, 12, 13, 76, 81, 133, 137, 141, 246, 258, 259, 263-265, 353 ЦПК України, ст.ст. 3, 15, 509, 526, 610, 625, 626, 1048, 1054 ЦК України, Законом України «Про іпотеку», суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінстандарт» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки, який спадкоємці отримали у спадщину задовольнити.

В рахунок погашення на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінстандарт» (код в ЄДР41153878, м. Київ, вул.. Глибочицька, буд. 17б, офіс 503) заборгованості за Договором про надання споживчого кредиту №0 від 28.09.2007 року у розмірі 26814.68 дол. США (двадцять шість тисяч вісімсот чотирнадцять доларів СІЛА 68 цнт.), з яких:

20 867,83 доларів США - заборгованість за кредитом,

4 563,13 доларів США - заборгованість за процентами,

1383.72 доларів США - 3% річних згідно ст.625 ЦК України.

звернути стягнення на квартиру, що знаходиться за адресою - АДРЕСА_1 , що на праві власності зареєстрована за померлим ОСОБА_6 , та прийнята у спадщину ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , а також ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Встановити спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах із визначенням вартості майна в межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження» на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Зупинити виконання рішення в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінстандарт» судовий збір у розмірі 7354 грн. 32 коп. з кожної.

Відповідачем протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення може бути подана письмова заява про перегляд заочного рішення відповідно вимог ст.ст. 284-285 ЦПК України.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складання повного судового рішення у разі проголошення в судовому засіданні скороченого судового рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом зазначених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Повний тексті рішення виготовлено 02 грудня 2025 року.

Головуючий-суддя: