Справа № 137/274/25
Провадження № 22-ц/801/2418/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Верещинська Я. С.
Доповідач:Сало Т. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2025 рокуСправа № 137/274/25м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Сала Т.Б., суддів Ковальчука О.В., Шемети Т.М., секретар Козюма Д.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» на рішення Літинського районного суду Вінницької області від 22 вересня 2025 року, ухвалене суддею Верещинською Я.С. в с-щі Літин, в цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

У лютому 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» (далі ТОВ ФК «Ейс») звернулося до суду із вказаним позовом, у якому просило стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства заборгованість за кредитним договором №496544404 від 14 серпня 2023 року у розмірі 98 453,34 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 14 серпня 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» (далі ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога») та ОСОБА_1 уклали кредитний договір №496544404 у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Зокрема, відповідач, за допомогою мережі Інтернет, перейшов на офіційний сайт Товариства - www.moneyveo.ua, ознайомився з Правилами надання грошових коштів у позику, які є невід`ємною частиною кредитного договору. Після чого добровільно без примусу чи тиску заявив про бажання отримання коштів, подавши відповідну Заявку, в якій вказав свої персональні дані.

Відповідач підписав кредитний договір електронним підписом, створеним за допомогою одноразового персонального ідентифікатора EZYH-5922. З доданого до позовної заяви алгоритму укладення кредитного договору вбачається, що без ознайомлення з умовами надання та обслуговування кредитів та правилами про порядок надання коштів у позику, подальше укладення кредитного договору на сайті є неможливим.

14 серпня 2023 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» на виконання умов договору перерахувало грошові кошти в сумі 20 700,00 грн на банківську карту відповідача, що в свою чергу свідчить про те, що відповідач прийняв пропозицію кредитодавця.

28 листопада 2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено Договір факторингу №28/1118-01 та ряд додаткових угод до нього.

Відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги №254 від 17 жовтня 2023 року до вказаного договору факторингу, ТОВ «Таліон Плюс» отримало право вимоги до відповідача на загальну суму 46 020,24 грн.

31 липня 2024 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено Договір факторингу №31/0724-01, строк дії якого закінчується 31 грудня 2024 року.

Відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги №1 від 31 липня 2024 року до вказаного договору факторингу, від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 98 453,34 грн.

26 грудня 2024 року між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ ФК «Ейс» укладено Договір факторингу №26/12/Е, відповідно до умов якого позивачу відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором.

Відповідно до Реєстру боржників за вказаним договором факторингу, від ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» до позивача перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 98 453,34грн.

Враховуючи вищезазначене, загальна сума заборгованості, на момент подання позовної заяви за кредитним договором №496544404 від 14 серпня 2023 року становить 98 453,34 грн, яка складається з наступного: 20 700,00 грн - заборгованість по кредиту; 77 753,34 грн - заборгованість по несплачених відсотках за користування кредитом.

Рішенням Літинського районного суду Вінницької області від 22 вересня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням, ТОВ ФК «Ейс» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

У скарзі зазначає, що висновки суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позову з мотивів відсутності доказів фінансування за договорами факторингу не відповідають обставинам справи. Що стосується договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, то за умовами договору та додаткових договорів до нього передача прав вимоги до боржників здійснюється на підставі реєстрів прав вимоги, що містять перелік конкретних прав вимоги, а не у день укладення договору факторингу. 17 жовтня 2023 року первинний кредитор та ТОВ «Таліон Плюс» підписали реєстр прав вимоги №254 до договору факторингу, відповідно до якого останній набув право вимоги до відповідача на загальну суму 46 020,24 грн, тобто відступлення права вимоги здійснювалося щодо конкретного зобов`язання. Щодо переходу прав вимоги за договором факторингу №31/024-01 від 31 липня 2024 року, то ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» на виконання договору факторингу підписали реєстр прав вимоги від 31 липня 2024 року, за яким останньому відступлено право грошової вимоги у зазначеному в реєстрі прав вимоги розмірі. Щодо переходу прав вимоги за договором факторингу №26/12/Е від 26 грудня 2024 року, то на виконання умов вказаного договору ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та позивач 26 грудня 2024 року підписали реєстр прав вимоги, за яким відступлено право грошової вимоги у зазначеному в реєстрі прав вимоги розмірі. У випадку відсутності фінансування, договори факторингу було б розірвано в односторонньому порядку кожним із клієнтів, що унеможливлює укладення додаткових угод до вказаних договорів, що чинні до сьогодні. У договорах чітко визначено, що моментом набуття права вимоги є підписання реєстру прав вимог або реєстру боржників та акту прийому-передачі реєстру. Сторони можуть самостійно встановлювати строки для проведення оплати й даний факт не взаємопов`язаний з предметом договору та переходом права вимоги. Таким чином, факт переходу до позивача права вимоги є доведеним.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Апеляційний суд, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Встановлено, що 14 серпня 2023 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 було укладено договір кредитної лінії №496544404, який підписано відповідачем електронним підписом з одноразовим ідентифікатором EZYH-5922.

Відповідно до п.2.1 вказаного договору, ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» надало ОСОБА_1 кредит у вигляді кредитної лінії в розмірі кредитного ліміту на суму 20 700 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умов цього договору та Правил надання грошових коштів у позику.

За змістом п.2.2-2.5 договору, сума кредитного ліміту, вказана у п.2.1 договору, це максимальна сума кредиту, яка протягом строку дії договору одночасно може бути у розпорядженні позичальника. Кредитодавець надає позичальнику перший транш за договором в сумі 20 700 грн 14 серпня 2023 року, а другий та решта траншів надаються позичальнику протягом дисконтного періоду кредитування на передбачених цим договором умовах. Загальна сума кредиту за цим договором складається з сум кредиту за всіма наданими траншами, що отримані позичальником протягом всього строку дії договору.

У п.3.1 договору зазначено, що позичальнику надається дисконтний період кредитування, протягом якого позичальник може збільшувати суму кредиту (отримати черговий транш) в межах кредитного ліміту шляхом ініціювання такої операції в особистому кабінеті, а також частково повернути суму кредиту. На момент укладення цього договору строк дисконтного періоду користування складає 30 днів від дати отримання позичальником першого траншу.

Відповідно до п.3.2 кредитного договору, встановлений в п.3.1 договору строк дисконтного періоду може бути продовжено позичальником шляхом здійснення протягом дисконтного та пільгового періодів оплати всіх фактично нарахованих процентів за умови, якщо позичальником в особистому кабінеті чи в терміналах самообслуговування партнерів кредитодавця активовано функцію продовження строку дисконтного періоду. Кількість продовжень дисконтного періоду на умовах, описаних в цьому пункті, не обмежена.

Згідно з п. 3.3 договору, для здійснення першої пролонгації дисконтного періоду за цим договором, позичальнику необхідно сплатити всі нараховані за перші 30 днів дисконтного періоду проценти у розмірі 4 347 грн. Про суму нарахованих процентів, що позичальнику необхідно сплатити для оформлення другої і наступних пролонгацій позичальник інформується через особистий кабінет.

У п. 7.1. договору сторони дійшли згоди, що рекомендована (не обов`язкова) дата дострокового повного повернення всієї суми кредиту за всіма траншами є датою закінчення дисконтного періоду кредитування 13 вересня 2023 року, а саме протягом 30 днів від дати отримання першого траншу позичальником.

В обов`язковому порядку сума кредиту має бути повернена позичальником не пізніше ніж протягом 30 календарних днів після настання однієї з наступних обставин:

- 7.2.1. закінчення строку дії договору в порядку, передбаченому п 11.1. договору;

- 7.2.2. дострокового припинення дії договору, в порядку передбаченому п. 9.1.1.2. або п. 9.1.1.7, або п. 9.2.1.5. договору (п. 7.2. договору).

У пункті 7.4.1. договору зазначено, що протягом дисконтного періоду кредитування позичальник зобов`язаний сплатити кредитодавцю проценти не пізніше останнього дня дисконтного періоду кредитування. У разі продовження позичальником дисконтного періоду кредитування, позичальник кожен раз сплачує всі нараховані проценти не пізніше нової дати закінчення дисконтного періоду кредитування, врахованої відповідно до правил цього договору.

Згідно з п. 8.1 договору, за користування кредитом позичальник зобов`язаний сплачувати кредитодавцю проценти за користування кредитом. Інших витрат позичальника, крім процентів за належне користування кредитом, договором не передбачено.

Відповідно до умов п. 8.3. договору, протягом дисконтного періоду кредитування зобов`язання позичальника по сплаті процентів фактичні дні користування кредитом визначають наступним чином:

- 8.3.1 за період від дати видачі кредиту до 13 вересня 2023 року (включно) проценти нараховуються за процентною ставкою 255,500 відсотків річних, що на день укладення договору становить 0,700 % відсотків від суми кредиту за кожний день користування ним;

- 8.3.2 у разі якщо позичальник вчинить описані в п.3.2. договору дії щодо продовження дисконтного періоду (ініціює пролонгацію) один або декілька разів, за період з наступного дня після 13 вересня 2023 року проценти нараховуються за ставкою 636,470 відсотків річних, що на день укладення договору становить 1,740 % відсотків від суми кредиту за кожний день користування ним (а.с.35-46).

Також 14 серпня 2023 року відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором підписано Паспорт споживчого кредиту продукту «Смарт» (а.с.33-34).

Як вбачається зі змісту заявки на отримання грошових коштів в кредит від 14 серпня 2023 року, відповідач для отримання кредиту зазначив номер картки 5168-74ХХ-ХХХХ-0956 (а.с.45).

Кредитодавцем, на виконання умов договору, відповідачу було надано кредитні кошти в розмірі 20 700 грн шляхом перерахунку на зазначену відповідачем банківську картку, що підтверджується платіжним дорученням від 14 серпня 2023 року та довідкою ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» від 02 грудня 2024 року №1376 (а.с.47,48).

Зарахування 14 серпня 2023 року коштів на банківську карту відповідача підтверджується також випискою по рахунку № НОМЕР_1 , наданою АТ КБ «Приватбанк» на запит суду (а.с.120-121).

28 листопада 2018 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» укладено договір факторингу №28/1118-01, відповідно до умов якого ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» зобов`язався відступити ТОВ «Таліон Плюс» права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а ТОВ «Таліон Плюс» зобов`язалося їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» за плату на умовах, визначених цим договором.

У пункті 4.1 цього договору зазначено, що право вимоги переходить від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон Плюс» в день підписання сторонами реєстру прав вимог. Підписанням реєстру прав вимоги сторони засвідчують передачу права вимоги до боржників в повному обсязі, за відповідним реєстром права вимоги (а.с.55-58).

28 листопада 2019 року, 31 грудня 2020 року, 31 грудня 2021 року, 31 грудня 2022 року та 31 грудня 2023 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» були укладені додаткові угоди щодо продовження строку дії укладеного між сторонами договору факторингу (а.с.60-67).

Зокрема, 17 жовтня 2023 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон Плюс» підписано реєстр прав вимоги, у тому числі до ОСОБА_1 за кредитним договором №496544404 від 14 серпня 2023 року на загальну суму 46 020,24 грн: 20 700 грн заборгованість за тілом кредиту; 25 320,24 грн заборгованість за процентами, що підтверджується витягом з реєстру прав вимоги (а.с.68-71)

Факт відступлення прав вимоги за вказаним кредитним договором підтверджується також довідкою ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» від 07 серпня 2024 року за №/ФК (а.с.72).

Відповідно до розрахунку заборгованості ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором станом на 17 жовтня 2023 року становить 46 020,24 грн: 20 700 грн заборгованість за тілом кредиту; 25 320,24 грн заборгованість за процентами (а.с.52-54).

31 липня 2024 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» укладено договір факторингу №31/0724-01, відповідно до умов якого ТОВ «Таліон Плюс» зобов`язалося відступити «ФК «Онлайн фінанс» права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а «ФК «Онлайн фінанс» зобов`язалося їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «Таліон Плюс» за плату на умовах, визначених цим договором.

У пункті 4.1 цього договору зазначено, що право вимог переходить від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» в день підписання сторонами реєстру прав вимог. Підписанням реєстру прав вимоги сторони засвідчують передачу права вимоги до боржників в повному обсязі, за відповідним реєстром права вимоги (а.с.76-79).

31 липня 2024 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» підписано реєстр прав вимоги, у тому числі до ОСОБА_1 за кредитним договором №496544404 від 14 серпня 2023 року на загальну суму 98 453,34 грн: 20 700 грн заборгованість за тілом кредиту; 77 753,34 грн заборгованість за процентами, що підтверджується витягом з реєстру прав вимоги (а.с.81-82).

26 грудня 2024 року між ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» та ТОВ «ФК «Ейс» укладено договір факторингу №26/12/Е, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Ейс» зобов`язалося передати грошові кошти в розпорядження «ФК «Онлайн фінанс» за плату, а «ФК «Онлайн фінанс» відступити ТОВ «ФК «Ейс» право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб боржників.

У пункті 1.2 цього договору зазначено, що перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акта прийому-передачі реєстру боржників (а.с.83-86).

26 грудня 2024 року ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» та ТОВ «ФК «Ейс» підписали Акт прийому-передачі реєстру боржників за вказаним договором факторингу (а.с.93).

Також 26 грудня 2024 року ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» та ТОВ «ФК «Ейс» підписали реєстр прав вимоги, у тому числі до ОСОБА_1 за кредитним договором №496544404 від 14 серпня 2023 року на загальну суму 98 453,34 грн: 20 700 грн заборгованість за тілом кредиту; 77 753,34 грн заборгованість за процентами, що підтверджується витягом з реєстру прав вимоги (а.с.90-92).

У зв`язку з невиконанням відповідачем умов укладеного договору, ТОВ «ФК «Ейс», як новий кредитор, звернулося до суду із вказаним позовом.

Частиною першою статті 15 ЦК України, частиною першою статті 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).

Оскільки ОСОБА_1 , уклавши договір в електронній формі за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, погодився з умовами, які вважав зручними для себе, та підтвердив умови отримання кредиту, відтак укладення кредитного договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача і цей правочин відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною першою статті 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

У відповідності до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За змістом ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконання з настанням цієї події.

Таким чином, відповідач зобов`язаний виконувати умови кредитних договорів у відповідності до їх умов та вимог законодавства.

У частині першої статті 512 ЦК України зазначено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Положеннями статей 1077, 1078 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти у розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Згідно зі статтею 1081 ЦК України, клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу.

Частиною першою статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України), обґрунтування вимог учасників справи та обставин, які мають значення для справи, повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів (ст. 76-79 ЦПК України).

Суд першої інстанції, встановивши, що строк дії договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року неодноразово продовжувався додатковими угодами, аж до 31 грудня 2024 року вважав, що станом на 31 липня 2024 року (день складання витягу з реєстру прав вимоги №1 від 31 липня 2024 року) первісний кредитор ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» вправі був відступити ТОВ «Таліон Плюс» право вимоги за кредитним договором №496544404 від 14 серпня 2023 року, укладеним між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 , за яким настав строк виконання.

Разом з тим, суд дійшов висновку щодо відсутності у справі доказів на підтвердження оплати за договором факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, як і за іншими договорами факторингу, а відтак вважав, що позивачем не доведено факту переходу права вимоги до відповідача за кредитним договором від первісного кредитора ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон Плюс», а наступні переходи прав вимоги, які є похідними, не можуть підтвердити передання вказаного права вимоги до останнього кредитора ТОВ «ФК «ЕЙС».

Наявні у справі реєстри прав вимог, де боржником зазначено ОСОБА_1 , самі по собі не свідчать про набуття позивачем прав кредитора по відношенню до позичальника, оскільки належними доказами, крім реєстрів, є докази на підтвердження оплати за договором факторингу.

З урахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Апеляційний суд, дослідивши наявні у матеріалах справи докази вважає, що висновки суду першої інстанції суперечать доказам у справі та не ґрунтуються на вищенаведених нормах матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Зі змісту договорів факторингу від 28 листопада 2018 року та від 31 липня 2024 року слідує, що право вимоги переходить від клієнта до фактора в день підписання сторонами реєстру прав вимог.

Разом із вказаними договорами факторингу позивачем було надано і відповідні реєстри від 17 жовтня 2023 року та від 31 липня 2024 року.

Зі змісту договору факторингу від 26 грудня 2024 року слідує, що право вимоги переходить від клієнта до фактора в момент підписання сторонами акту прийому передачі реєстру боржників.

Разом із вказаним договором факторингу було надано акт прийому передачі реєстру боржників від 26 грудня 2024 року.

Тобто позивачем разом із позовною заявою подано усі документи на підтвердження переходу до нього прав вимоги до відповідача.

Умовами договорів факторингу не передбачено, що права грошової вимоги вважаються відступленими в день отримання клієнтом в повному обсязі оплати за такими договорами.

Враховуючи викладене, посилання суду першої інстанції на недоведеність переходу права вимоги у зв`язку з тим, що позивачем не долучено докази, що підтверджують оплату за договорами факторингу, є помилковими.

У Постанові Верховного Суду від 23 жовтня 2024 року у справі №753/25081/21 зазначено, що цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням балансу вірогідностей. Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує на довіру.

Отже доводи апеляційної скарги в цій частині знайшли своє підтвердження.

Що стосується розміру заборгованості, то апеляційний суд виходить з наступного.

З розрахунку заборгованості слідує, що ОСОБА_1 не було повернуто тіло кредиту, а відтак сума в розмірі 20 700 грн підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Що стосується процентів, то апеляційний суд виходить з того, що за змістом частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Такі висновки сформульовані Верховним Судом, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12, від 19 травня 2020 року у справі №910/23028/17 та постановах Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 361/4563/16-ц, від 15 липня 2020 року у справі № 176/3645/14-ц.

За змістом п.3.1 кредитного договору, позичальнику надається дисконтний період кредитування, який складає 30 днів від дати отримання позичальником першого траншу.

Відповідно до п.3.2 кредитного договору, встановлений в п.3.1 договору строк дисконтного періоду може бути продовжено позичальником шляхом здійснення протягом дисконтного та пільгового періодів оплати всіх фактично нарахованих процентів за умови, якщо позичальником в особистому кабінеті чи в терміналах самообслуговування партнерів кредитодавця активовано функцію продовження строку дисконтного періоду. Кількість продовжень дисконтного періоду на умовах, описаних в цьому пункті, не обмежена.

Згідно з п. 3.3 договору, для здійснення першої пролонгації дисконтного періоду за цим договором, позичальнику необхідно сплатити всі нараховані за перші 30 днів дисконтного періоду проценти у розмірі 4 347 грн. Про суму нарахованих процентів, що позичальнику необхідно сплатити для оформлення другої і наступних пролонгацій позичальник інформується через особистий кабінет.

Як встановлено з розрахунку заборгованості, ОСОБА_1 протягом 30 днів не було сплачено проценти у розмірі 4 347 грн, а відтак пролонгація за умовами договору не відбулася, тому проценти після 13 вересня 2023 року стягненню не підлягають, оскільки вони нараховані поза межами визначеного договором строку.

Таким чином, з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Ейс» підлягає стягненню заборгованість в загальному розмірі 25 047 гривень, з яких: 20 700 гривень заборгованість за тілом кредиту; 4 347 гривень заборгованість за процентами. Решта вимог позов задоволенню не підлягає.

Відповідно до п. 1, 3 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи .

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч. 13 ст. 141 ЦПК України).

Згідно з вимогами ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України, у зв`язку із частковим задоволенням вимог позову (на 25,4%) та апеляційної скарги (на 25,4%), з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 616,27 грн, пропорційно розміру задоволених позовних вимоги, а також за подання апеляційної скарги в розмірі 924,40 грн.

У позовній заяві ТОВ «Ейс» просило стягнути з відповідача на його користь витрати на правничу допомогу в розмірі 7 000 грн.

На підтвердження витрат на правничу допомогу позивачем було надано (в копіях): - договір про надання правничої допомоги №27/12/24-01, укладений 27 грудня 2024 року між ТОВ «Ейс» та адвокатським бюро «Тараненко та Партнери»; - додаткову угоду №7 до договору про надання правничої допомоги №27/12/24-01; - довіреність; - протокол погодження вартості послуг до договору про надання правничої допомоги №27/12/24-01 від 27 грудня 2024 року; - акт прийому-передачі наданих послуг від 27 грудня 2024 року.

У ч. 3, 4 ст. 137 ЦПК України зазначено, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У частині шостій вказаної статті зазначено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Враховуючи положення п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, відповідно до якої у разі часткового задоволення позову витрати на професійну правничу допомогу покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, апеляційний суд вважає, що з урахуванням часткового задоволення позову з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу, понесені в суді першої інстанції, в розмірі 1 778 гривень.

Керуючись ст. 137, 141, 367, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» задовольнити частково.

Рішення Літинського районного суду Вінницької області від 22 вересня 2025 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» () заборгованість за договором кредитної лінії №496544404 від 14 серпня 2023 року у загальному розмірі 25 047 (двадцять п`ять тисяч сорок сім) гривень, з яких: 20 700 гривень заборгованість за тілом кредиту; 4 347 гривень заборгованість за процентами.

У задоволенні решти вимог позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» () понесені судові витрати: судовий збір, сплачений за подання позовної заяви, в розмірі 616 (шістсот шістнадцять) гривень 27 копійок; витрати на правничу допомогу, понесені в суді першої інстанції, в розмірі 1 778 (одна тисяча сімсот сімдесят вісім) гривень; судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги, в розмірі 924 (дев`ятсот двадцять чотири) гривні 40 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 28 листопада 2025 року.

Головуючий Т.Б. Сало

Судді О.В. Ковальчук

Т.М. Шемета