Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"01" грудня 2025 р. Дніпровський районний суд міста Києва в складі: головуючого судді - Катющенко В.П., розглянувши за правилами спрощеного провадження, без повідомлення сторін, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до державного підприємства «Науково-дослідний інститут «КВАНТ» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Дніпровського районного суду міста Києва з позовом, в якому, просить суд: стягнути з Державного підприємства «Науково-дослідний інститут «КВАНТ» на користь ОСОБА_1 заборгованість із нарахованої, але не виплаченої заробітної плати у сумі 473 639,69 грн.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що він з 01.04.2018 перебуває у трудових відносинах з Державним підприємством «Науково-дослідним інститутом «КВАНТ» (далі - ДП «НДІ «КВАНТ»), що підтверджується наказом від 27.03.2018 №100-к про прийом на роботу на посаду помічника директора з посадовим окладом у розмірі 11 000 грн. Наказом від 05.05.2022 № 90-к/тр відповідач призупинив з 01.05.2022 дію трудового договору з позивачем у зв`язку з військовою агресією проти України російської федерації. Разом з тим, відповідно до довідки, наданої ДП «НДІ «КВАНТ» на адвокатський запит представника позивача від 16.07.2025 вих. № 17-25 сума заборгованості із заробітної плати нарахованої позивачу за період з 01.04.2018 по 30.06.2025 складає 473 639,69 грн. У зв`язку з тим, що заборгованість по виплаті заробітної плати у сумі 473 639,69 грн утворилась до призупинення дії трудового договору з позивачем (01.05.2022) і до моменту подання позову відповідачем самостійно не вжито жодних дій щодо її погашення, позивач змушений звертатися до суду з метою захисту своїх прав та інтересів.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 14.08.2025 головуючим суддею Марфіною Н.В. заявлено самовідвід від розгляду даної справи та передано цивільну справу для повторного автоматизованого розподілу для визначення іншого складу суду у порядку, встановленому статтею 33 ЦПК України.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 04.09.2025 відкрито провадження в справі за правилами спрощеного провадження, без повідомлення сторін, яким роз`яснено їх процесуальні права подати заяви по суті справи та встановлено відповідні строки.

Відповідач копію ухвали суду разом з копією позовної заяви з додатками отримав 16.09.2025, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення, крім того копія ухвали була доставлено до його електронного кабінету 08.09.2025, що підтверджується довідкою про доставку електронного документу.

Представник позивача копію ухвали про відкриття провадження у справі отримала 06.09.2025, про що свідчить довідка про доставку електронного документу.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 10.11.2025 заяву представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про збільшення позовних вимог залишено без розгляду.

Відповідачем до суду відзиву на позовну заяву подано не було, позивачем додаткових пояснень також до суду подано не було.

Таким чином, суд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що наказом Державного підприємства «Науково-дослідний інститут «КВАНТ» №100-к від 27.03.2018 ОСОБА_1 був прийнятий на роботу з 01.04.2018 на посаду помічника директора ДП «НДІ «КВАНТ» з посадовим окладом 11 000 грн (а.с.8).

Наказом Державного підприємства «Науково-дослідний інститут «КВАНТ» №90-к/тр від 05.05.2022 у зв`язку з військовою агресією проти України збоку російської федерації, що привело до неможливості надання робіт та виконання замовлень, керуючись статтею 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» призупинено дію трудових договорів з 01.05.2022, в тому числі з ОСОБА_1 (а.с.9-10).

Довідкою виданою в.о. директора ДП «НДІ «КВАНТ» Мізерною Т. підтверджується те, що ОСОБА_1 дійсно працює в ДП «НДІ «КВАНТ» з 01.04.2018 та сума заборгованості із заробітної плати за період роботи з 01.04.2018 по 30.06.2025 складає 473 639,69 грн. (а.с.11).

Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з частиною 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно зі статтею 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Стаття 23 Загальної декларації прав людини проголошує право кожного на працю, що включає у себе можливість заробляти собі на життя працею, яку людина вільно обирає або на яку погоджується.

Визначаючи право на працю як основу життєдіяльності людини, Конституція України закріплює та гарантує основні трудові права громадян (ст. 43, 44, 45, 46) і визначає, що основи соціального захисту, форми та види пенсійного забезпечення, принципи регулювання праці та занятості визначаються законами України (п. 6 ч. 1 ст. 90 Конституції України).

Стаття 43 Конституції України гарантує кожному право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку людина вільно обирає або на яку вільно погоджується. Для цього держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб.

Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці та заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Конституційний Суд України в рішенні від 29 січня 2008 р. № 2-рп/2008 зазначив, що право заробляти собі на життя є невід`ємним від права на саме життя, оскільки останнє є реальним лише тоді, коли матеріально забезпечене.

Основним законом, який закріплює право на працю та шляхи його реалізації, є Кодекс законів про працю України.

Статтею 2 КЗпП України одночасно передбачено і право громадянина на працю, і право на отримання за працю заробітної плати не нижче встановленого державою мінімального розміру. Працівники реалізують право на працю шляхом укладання трудового договору на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.

Згідно із ст. 7 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права держави, які беруть участь у цьому Пакті, визнають право кожного на справедливі і сприятливі умови праці.

Визначення терміну «заробітна плата» наведене у конвенції Міжнародної організації праці «Про захист заробітної плати» № 95, яка ратифікована Україною 30.06.1961 р., ст. 94 Кодексу законів про працю України, ст. 1 Закону України «Про оплату праці». За їх положеннями, під заробітною платою розуміється, зокрема, будь-яка винагорода або заробіток, які обчислюються, як правило, у грошовому виразі, та які роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Відповідно до статті 115 КЗпП України та статті 24 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Так, з наданих до суду доказів убачається, що заборгованість відповідача перед позивачем із виплати заробітної плати обліковується з 01 квітня 2018 року. Згідно довідки в.о. директора ДП «НДІ «КВАНТ», сума заборгованості із заробітної плати за період роботи ОСОБА_1 з 01.04.2018 по 30.06.2025 складає 473 639,69 грн.

Доказів сплати відповідачем належних позивачу коштів матеріали справи не містять.

При цьому, надані позивачем докази суд визнає належними і допустимими, також достатніми, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для задоволення позовних вимог щодо стягнення заборгованості із нарахованої, але не виплаченої заробітної плати у сумі 473 639,69 грн.

Таким чином, враховуючи невиконання відповідачем вимог закону щодо виплати позивачу належної йому суми заробітної плати, зважаючи на встановлене, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі у розмірі 473 639,69 грн. без утримання з цієї суми податків та інших обов`язкових платежів.

З огляду на встановлене судом у сукупності, суд вважає, що заявлені позовні вимоги позивача про стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки в силу п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач був звільнений від сплати судового збору за подання до суду позову про стягнення нарахованої, але не виплаченої суми заробітної плати, з урахуванням ч.6 ст.141 Цивільного процесуального кодексу України, ст. 4 Закону України «Про судовий збір», ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» із відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 4 736,40 грн.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 2, 21, 24, 47, 94, 95, 116 КЗпП України, Законом України «Про оплату праці», ст.ст. 2, 10, 49, 76, 77-81, 89, 209, 210, 223, 247, 265, 274, 279, 354, 430 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до державного підприємства «Науково-дослідний інститут «КВАНТ» (, вул. Івана Федорова, 4, м. Київ) про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати - задовольнити.

Стягнути з Державного підприємства «Науково-дослідний інститут «КВАНТ» на користь ОСОБА_1 нараховану, але не виплачену заробітну плату у розмірі 473 639,69 грн. без утримання з цієї суми податків та інших обов`язкових платежів.

Стягнути з Державного підприємства «Науково-дослідний інститут «КВАНТ» на користь держави судовий збір у розмірі 4 736,40 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя: