Справа № 199/2391/25
РІШЕННЯ

Іменем України

10.10.2025 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпра

у складі головуючого судді - Авраменка А.М.,

при секретарі судового засідання - Куземі О.Г.,

за участю представника позивача - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа - орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Новодонецької селищної ради Краматорського району Донецької області, про позбавлення батьківських прав, -

ВСТАНОВИВ:

26 лютого 2025 року до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська звернулась позивач через свого представника із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого з урахуванням на подальше уточнення позову послалась на те, що відповідачі є батьками онуки позивача - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , позивач є матір`ю батька дитини. Відповідач ОСОБА_3 не приймає участі у вихованні дитини, дитину не відвідує, про дитину не піклується, ухиляється від утримання дитини. Відповідач ОСОБА_4 відмовилась від утримання дитини з посилання на те, що їй нічим годувати дитину, а знайти роботу вказаний відповідач не може. 25 вересня 2024 року на засіданні комісії органу опіки та піклування з ОСОБА_4 проведено роз`яснювальну бесіду щодо наслідків невиконання та ухилення від виконання батьківських прав, надано матері дитини місячний строк для виправлення ситуації. На даний час спільна дитина відповідачів мешкає разом із позивачем, перебуваючи на її повному одноосібному утриманні та вихованні дотепер. За таких обставин позивач звернулась до суду із даним позовом, в якому просила позбавити відповідачів батьківських прав щодо їх спільної дитини ОСОБА_5 .

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 03 березня 2025 року позовну заяву залишено без руху, надано позивачу відповідний строк для усунення виявлених недоліків її позову.

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпра від 08 травня 2025 року у зв`язку із повним та своєчасним усуненням позивачем всіх недоліків її позову в повному обсязі позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі, яку вирішено розглядати в порядку загального позовного провадження з викликом сторін. Цією ж ухвалою суду зобов`язано органі опіки та піклування надати суду відповідний висновок щодо доцільності/недоцільності позбавлення відповідачів батьківських прав.

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпра від 11 червня 2025 року задоволено клопотання представника позивача про проведення судового засідання в режимі відеоконференції.

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпра від 04 серпня 2025 року, постановленою без складення окремого документу, однак із занесенням до протоколу судового засідання, підготовче провадження закрито, а справу призначено до судового розгляду по суті.

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпра від 25 вересня 2025 року, постановленою без складення окремого документу, однак із занесенням до протоколу судового засідання, уточнено найменування третьої особи у справі - органу опіки та піклування.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити в повному обсязі з викладених у ньому підстав та обставин.

Відповідачі, третя особа в судове засідання повторно не з`явились, про дату, час та місце розгляду повідомлялись належним чином. Відповідачем ОСОБА_4 подано суду заяву про розгляд справи за її відсутності та про визнання позовних вимог в повному обсязі. Відповідач ОСОБА_3 правом на подання відзиву не скористався, заяв/клопотань до суду не подавав.

За таких обставин, керуючись положеннями ст.ст.211, 223, 240, 280 ЦПК України, суд вважає за можливе провести судове та здійснити розгляд справи по суті за наведеної явки учасників справи.

Вислухавши представника позивача та дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного висновку на підставі нижчевикладеного.

Судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їх правовідносини.

Так, в судовому засіданні встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 народилась ОСОБА_5 , батьками якої є відповідачі по справі, позивач же є бабою дитини по батьківській лінії споріднення (батько дитини - син позивача), що підтверджується копією свідоцтва про народження, копіями паспортів сторін, документами, складеними органом опіки.

Згідно копії листа служба у справах дітей Новодонецької селищної ради від 10 лютого 2025 року з народження ОСОБА_5 позивач та відповідачі разом з дитиною мешкали разом за адресою АДРЕСА_1 . Після того як позивача переїхала з дитиною у житло за іншою адресою, відповідачі приходили брати дитину на прогулянку, але не систематично. Батька дитини було затримано для виконання вироку суду, а матір дитини, посилаючись, що їй нічим годувати дитину, роботу вона знайти не може, не заперечувала аби дитина мешкала у позивача. 25 вересня 2024 року матір дитини та позивача запрошено на комісію з питань захисту прав дітей Новодонецької селищної ради, де була проведена роз`яснювальна бесіда з матір`ю дитини щодо наслідків невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків, вирішено надати місячний строк для виправлення ситуації в сім`ї. При цьому відповідач ОСОБА_4 відмовилась писати заяву для взяття під соціальний супровід для подолання складних життєвих обставин. За адресою фактичного місця проживання позивача з дитиною - АДРЕСА_2 службою у справах дітей Новодонецької селищної ради 09 вересня 2024 року проведено обстеження умов проживання та складено відповідний акт, згідно якого для дитини створені належні умови, у наявності їжа, одяг, іграшки за віком.

Як вбачається зі змісту копій довідок про зареєстроване місце проживання, а також відомостей з Єдиного державного демографічного реєстру, відмітки у копії паспорту позивача, копії листа органу опіки та піклування, не заперечувалось сторонами та не суперечить матеріалам цивільної справи, відповідачі зареєстровані та мешкають окремо від дитини, а остання проживає разом із позивачем, перебуваючи на її повному одноосібному утриманні та вихованні вже тривалий час. Відповідачі жодної участі в утриманні, вихованні дитини, піклуванні про неї тривалий час не приймають, фактично самоусунувшись від виконання своїх батьківських обов`язків. Щодо відповідача ОСОБА_4 , то наведені факти неналежного її ставлення до дитини додатково підтверджуються тим фактом, що вказаний відповідач надіслала до суду заяви від 28 серпня 2025 року та від 02 вересня 2025 року про визнання позову, тобто фактично підтвердивши своє небажання виконувати свої батьківські обв`язки і в майбутньому.

09 квітня 2025 року Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпра у справі №199/10711/24 (провадження №1-кп/199/351/25) ухвалено вирок, яким ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, та призначити йому покарання і застосуванням ст.71 КК України у виді обмеження волі строком на один рік та три місяці. Вирок набрав законної сили 13 травня 2025 року. Дані обставини підтверджуються відомостями Єдиного державного реєстру судових рішень, які суд використовує у відповідності до ст.ст.2-6 Закону України «Про доступ до судових рішень».

10 червня 2025 року відповідач ОСОБА_3 прибув до Державної установи «Бердичівський виправний центр (№108)», де на теперішній час відбуває покарання у виді обмеження волі. Викладене підтверджується копією листа філії ДУ «Центр пробації» в Миколаївській, Донецькій, Луганській та Херсонській областях.

Обставини спірних правовідносин, встановлені судом під час розгляду справи та якими обґрунтовуються заявлені позовні вимоги, підтверджуються також і змістом наявного у справі висновку органу опіки та піклування Новодонецької селищної ради. Згідно вказаного висновку органу опіки та піклування спільна дитина відповідачів проживає із позивачем (бабусею) за адресою АДРЕСА_2 . Мати дитини (відповідач ОСОБА_4 ) зареєстрована в АДРЕСА_3 , однак за місцем реєстрації не мешкає, з її слів вона ніде не працює, на даний час виїхала до м. Білозерське, Покровського району, Донецької області. Батько дитини (відповідач ОСОБА_3 ) зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , має судимості та перебуває у конфлікті із законом. Наказом начальника служби у справах дітей Новодонецької селищної ради від 12 травня 2025 року №01-06/12 спільну дитину відповідачів ОСОБА_5 взято на облік, як дитину, яка перебуває у складних життєвих обставинах, батьки якої ухиляються від виконання батьківських обов`язків. Наказом начальника служби у справах дітей Новодонецької селищної ради від 12 травня 2025 року №01-06/13 малолітню ОСОБА_5 тимчасово влаштовано до бабусі - позивача по справі. Актом обстеження житлово-побутових умов від 12 травня 2025 року встановлено, що позивач проживає з онукою ОСОБА_5 , для якої створені всі необхідні умови для проживання та виховання. На засіданні комісії з питань захисту прав дитини при виконкомі Новодонецької селищної ради від 21 травня 2025 року відповідач ОСОБА_3 підкреслив свою повну непричетність до виховання та утримання малолітньої дитини відповідачів. Відповідач ОСОБА_4 на засідання комісії не з`явилась. Всі питання, що стосуються утримання та виховання малолітньої ОСОБА_5 , вирішує виключно позивач, без участі відповідачів, які самоусунулись від виконання своїх батьківських обов`язків. Зважаючи на наведені обставини та з метою захисту інтересів дитини органі опіки та піклування Новодонецької селищної ради дійшов висновку про доцільність позбавлення обох відповідачів батьківських прав стосовно їх спільної малолітньої дитини ОСОБА_5 .

Вищевказаний висновок органу опіки та піклування Новодонецької селищної ради про доцільність позбавлення батьківських прав відповідачів відносно їх малолітньої дитини ОСОБА_5 затверджено розпорядженням начальника Новодонецької селищної військової адміністрації Краматорського району Донецької області №78 від 03 червня 2025 року. Копія розпорядження наявна у матеріалах справі.

З`ясування думки малолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з приводу спору сторін судом у відповідності до ст.171 СК України не здійснювалось з огляду на вік цієї дитини, який об`єктивно не дозволяє такій дитині ані усвідомити суть спору сторін, ані висловити свою думку з цього приводу.

Правовідносини, які виникли між сторонами, врегульовані нормами Конституції України, СК України, Закону України «Про охорону дитинства», Конвенцією про права дитини, прийнятою 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року, підписану Українською РСР 21 лютого 1990 року та ратифікованою постановою ВР №789-XII від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція про права дитини).

Так, відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Аналогічна за змістом норма міститься в ст.27 Конвенції про права дитини.

Згідно ст.51 Конституції України, ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За змістом ст.150 СК України, ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя та праці.

За змістом ст.11 Закону України «Про охорону дитинства», ст.141 СК України кожна дитина має право на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до ст.157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні.

За змістом ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», ст.155 СК України батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону.

Нормою ст.164 ч.1 п.2, ч.ч.2-4 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, в тому числі, ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. З цієї підстави мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав лише у разі досягнення ними повноліття. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них. Під час ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу.

Частиною 3 ст.155 СК України визначено, що відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства.

Згідно ст.165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Статтею 19 СК України передбачено, що при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

За змістом ст.7 СК України, ст.3 Конвенції про прав дитини регулювання сімейних відносин, зокрема судами, має здійснюватися з максимально можливим та першочерговим урахуванням і забезпеченням інтересів дитини.

Оцінюючи дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд вважає їх належними, допустимими, достовірними та достатніми для прийняття рішення у справі по суті.

Аналізуючи встановлені судом на підставі таких доказів фактичні обставини в контексті наведених вище норм законодавства, суд приходить до наступного висновку на підставі нижчевикладеного.

Так, батьки можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо своєї дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст.164 СК України. Тлумачення п.2 ч.1 ст.164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. При цьому, батьки, питання про позбавлення батьківських прав яких вирішується судом із вказаної підстави, мають бути повнолітніми. За змістом, характером та значенням як для батька (матері), так і для дитини правових наслідків позбавлення батьківських прав, передбачених ст.166 СК України, позбавлення батьківських прав є винятковою мірою. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Крім того, зазначені чинники, повинні мати систематичний та постійних характер.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» (заява №31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини. У рішенні від 16 липня 2015 року справі «Мамчур проти України» (заява №10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

Звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оціночний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин. При цьому за положенням ст.19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

При вирішенні такої категорії спорів необхідно враховувати, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом вирішення сімейних питань, який підлягає застосуванню лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку.

Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків.

Аналізуючи встановлені в ході розгляду справи факти у контексті позбавлення батьківських прав, необхідно також враховувати, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.

Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків.

Аналогічний наведеному вище правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 02 листопада 2020 року по справі №552/2947/19, від 11 вересня 2020 року по справі №357/12295/18, від 11 вересня 2020 року по справі №371/693/18, від 29 квітня 2020 року по справі №522/10703/18, від 13 квітня 2020 року по справі №760/468/18, від 11 березня 2020 року по справі №638/16622/17, від 02 жовтня 2019 року по справі №461/7387/16-ц, від 08 травня 2019 року по справі №409/1865/17-ц, від 29 січня 2020 року по справі №756/1967/16-ц. Судова практика щодо застосування положень ст.164 СК України є усталеною. Крім того, схожий підхід до вирішення питання про позбавлення батьківських прав роз`яснено в п.п.15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» №3 від 30 березня 2007 року.

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Наведене узгоджується з правовим висновком щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі №402/428/16-ц.

Отже, аналізуючи встановлені судом фактичні обставини виховання та утримання малолітньої дочки відповідачів з урахуванням на наведені вище правові позиції та висновки, суд приходить до висновку, що в ході розгляду справи знайшли своє повне підтвердження заявлені позивачем підстави для задоволення позову про позбавлення відповідачів батьківських прав, а саме триваюче та систематичне ухилення обох відповідачів від виконання своїх батьківських обов`язків без поважних причин. Відповідачі остаточно перестали належним чином виконувати свої батьківські обов`язки вже тривалий час, що виявилось у фактичному їх самоусуненні від виконання своїх батьківських обов`язків у вигляді як матеріального утримання малолітньої дочки, так і участі в житті цієї дитини, вихованні, забезпеченні її житлом, здобутті повної середньої освіти тощо, що є проявом байдужості відповідачів до долі своєї дитини. Про умисний характер такого ухилення явно свідчить його тривалість, відсутність перешкод з боку позивача для участі відповідачів у вихованні дитини, а також ставлення відповідачів до розгляду даної справи в суді, зокрема визнання позову матір`ю дитини, тобто фактична відмова її від дитини, що є неправозгідним та суперечить моральним засадам суспільства. Таким чином, відсутність бажання та реальних кроків з боку відповідачів, зокрема і в ході розгляду даної цивільної справи, з метою виправлення виниклої ситуації щодо їх ставлення до власної дитини, відсутність дій з боку відповідачів задля налагодження зв`язку та взаєморозуміння із малолітньою дочкою дозволяють суду дійти безсумнівного висновку, що подальше збереження правового зв`язку між малолітньою дитиною та її батьками - відповідачами по справі завдасть в майбутньому цій дитині неспівмірно більше негативного впливу, ніж припинення такого правового зв`язку внаслідок позбавлення відповідачів батьківських прав.

Відтак, суд, послуговуючись якнайкращими інтересами дитини, які (інтереси) переважають над інтересами її батьків - відповідачів, підсумовуючи все вищевикладене, вважає за можливе задовольнити даний позов в повному обсязі.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат по справі, які складаються зі сплаченого позивачем при зверненні до суду судового збору, керуючись положеннями ст.ст.133, 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів на користь позивача понесені останньою при зверненні до суду судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 1211,2 гривень в рівних частках, тобто по 605,6 гривень з кожного зі співвідповідачів.

На підставі викладеного та керуючись ст.51 Конституції України, ст.ст.8, 11, 12 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст.3, 27 Конвенцією про права дитини, ст.ст.7, 19, 141, 150, 155, 157, 164, 165, 166, 180-183, 192 СК України, ст.ст.2, 5, 12, 13, 76-82, 89, 95, 133, 141, 142, 223, 258, 259, 263-265, 268, 273, 280, 281, 289, 352, 354, 355 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса місця проживання: АДРЕСА_4 ) до ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 ; адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_5 ), ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_3 ; адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_6 ), третя особа - орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Новодонецької селищної ради Краматорського району Донецької області (; адреса місцезнаходження: 85010, Донецька область, Краматорський район, с. Новодонецьке, вул. Благовісна, 3), про позбавлення батьківських прав - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ; РНОКПП НОМЕР_2 ; адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_5 ) та ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ; РНОКПП НОМЕР_3 ; адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_6 ) батьківських прав відносно їх малолітньої дитини - дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження Серія НОМЕР_4 від 30 серпня 2022 року).

У порядку розподілу судових витрат по справі стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 ; адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_5 ) та ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_3 ; адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_6 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса місця проживання: АДРЕСА_4 ) судовий збір в розмірі 1211,2 гривень в рівних частках, тобто по 605,6 гривень з кожного зі співвідповідачів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя А.М. Авраменко