Провадження №2/447/805/25
Справа №447/1275/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ У К Р А Ї Н И

01.12.2025 Миколаївський районний суд Львівської області в складі: головуючого-судді Павліва В.Р., за участю секретаря судового засідання Янкевич М.М,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,

позивачка ОСОБА_1

представник позивачки адвокат Ратич Т.М.

представника відповідача Смульський А.Т.

встановив:

25.04.2025 позивачка ОСОБА_1 звернулася у Миколаївський районний суд Львівської області із позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя. Позовну заяву обґрунтовує тим, що шлюб між ними зареєстровано 06.06.2023 Миколаївським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Стрийському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про що складено актовий запис №43. В період шлюбу 02.05.2024 за спільні кошти позивачки та відповідача набуто майно, зокрема: житловий будинок АДРЕСА_1 , та земельну ділянку площею 0,1144 га в селі Демня (тепер Стрийського) району Львівської області, кадастровий номер :01:004:0319, з цільовим призначенням для індивідуального житлового, гаражного і дачного будівництва, що підтверджується договором купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки, посвідченим приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу, зареєстрованим в реєстрі за №1278. Згідно п. 1.4 Договору продаж вчинено за 680000,00 грн.. Позивачка вказала, що набувачем права на вказане майно є відповідач; правовстановлюючі документи на майно оформлено на його ім`я. Сторони не можуть досягти згоди щодо користування, розпорядження, володіння спільним майном.

Просить визнати спільною сумісною власністю подружжя житловий будинок АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:004:0319, з цільовим призначенням для індивідуального житлового, гаражного і дачного будівництва. Просить провести поділ спільної сумісної власності подружжя, визнати за нею право власності на 1/2 частин житлового будинку АДРЕСА_1 , земельної ділянки площею 0,1144 га в селі Демня Миколаївського (тепер Стрийського) району Львівської області, кадастровий номер :01:004:0319, з цільовим призначенням для індивідуального житлового, гаражного і дачного будівництва. Окрім цього, просить стягнути з відповідача судові витрати, а саме, судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу.

Процесуальні дії

Ухвалою суду від 30.04.2025 у справі відкрито провадження і призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження на 24.07.2025. Відповідачу визначено строк для подання відзиву, заперечень.

17.07.2025 від представника позивачки адвоката Ратича Т.М. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

22.09.2025 від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

30.09.2025 через систему «Електронний суд» від представника відповідача адвоката Смульського А.Т. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

21.10.2025 представник відповідача адвокат Смульський А.Т. подав клопотання про виклик свідків.

У судовому засіданні представник позивачки адвокат Ратич Т.М. заперечив щодо задоволення клопотання про виклик свідків, просив призначити справу до судового розгляду по суті.

Ухвалою суду від 210.10.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 14 год. 00 хв. 25.11.2025.

У судовому засіданні в режимі відео конференції допитаний свідок ОСОБА_3 , повідомив, що надавав кошти ОСОБА_2 для придбання житлового будинку та земельної ділянки. За його словами, на прохання ОСОБА_2 він передав 2300 доларів США його дружині ОСОБА_4 . Зазначена подія мала місце у 2024 році, ще до народження їхньої спільної дитини. Домовленість про передачу коштів була усною.

Представник позивачки адвокат Ратич Т.М. позовні вимоги підтримав, просив задовольнити позовну заяву.

Представник відповідача адвокат Смульський А.Т. проив позов задовольнити частково, зменшити витрати на правничу допомогу.

Суд, з`ясувавши обставини, на які позивачка посилається як на підставу своїх вимог, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку кожному доказу окремо та зібраним у справі доказам в цілому, доходить наступного висновку.

Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 06.06.2023 укладено шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , після укладення шлюбу прізвище дружини змінено на « ОСОБА_6 ».

Відповідно до копії договору купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , передали у власність ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , житловий будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку, площею 0,1144 га, що розташована на території села Демня, Миколаївського району, Львівської області, кадастровий номер :01:004:0319, з цільовим призначенням для індивідуального житлового, гаражного і дачного будівництва. Відповідно до п.1.4 Договору продаж вчинено за 680000,00 грн..

Норми права, які застосував суд.

У статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України.

Частиною першою статті 57 СК України встановлено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка, є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

За ч.6 ст.57 СК України суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте ним, нею за час їхнього окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин.

Згідно з ч.7 ст.57 СК України, якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів кошти, що належали одному із подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю.

За змістом статей 69,70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Така правова позиція висловлена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18).

Як роз`яснено в пунктах 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, частина третя статті 368 ЦК України) відповідно до частин другої, третьої статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них.

Відповідно до п. 30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», передбачено рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК України.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Згідно із положеннями частини третьої статті 12 та частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Для визнання майна особистою приватною власністю одного із подружжя є необхідність доведення перед судом факту набуття такого майна хоча і за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто.

Як встановлено у судовому засіданні, що під час перебування сторін у шлюбі за спільні кошти позивачки та відповідача набуто майно, зокрема: житловий будинок АДРЕСА_1 , та земельну ділянку площею 0,1144 га в селі Демня (тепер Стрийського) району Львівської області, кадастровий номер :01:004:0319, з цільовим призначенням для індивідуального житлового, гаражного і дачного будівництва, що підтверджується договором купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки, посвідченим приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу, зареєстрованим в реєстрі за №1278.

Показання свідка надані у судовому засіданні суд не бере до уваги, так як такі не підтверджують та не спростовують обставин, викладені у позовній заяві. Свідок ОСОБА_3 навів факт передачі коштів вагітній дружині ОСОБА_2 , ОСОБА_1 за погашення боргу за купівлю будинку.

При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового (частина друга статті 65 СК України).

При таких обставинах за нормами сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані із сім`єю інтереси одного з подружжя.

Таким чином, якщо один із подружжя уклав договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя.

Такі висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року у справі № 638/18231/15-ц (провадження № 14-712цс19).

З урахуванням наведеного суд вважає доведеним, що житловий будинок АДРЕСА_1 , та земельна ділянка площею 0,1144 га в селі Демня (тепер Стрийського) району Львівської області, кадастровий номер :01:004:0319, з цільовим призначенням для індивідуального житлового, гаражного і дачного будівництва, придбані під час шлюбу є спільним сумісним майном подружжя.

Отже, виходячи із законодавчо закріпленого принципу рівності часток подружжя у праві спільної сумісної власності, враховуючи наявні в справі докази, суд вважає, що позивачка має право на 1/2 частку житлового будинку АДРЕСА_1 , та земельну ділянку площею 0,1144 га в селі Демня (тепер Стрийського) району Львівської області, кадастровий номер :01:004:0319, з цільовим призначенням для індивідуального житлового, гаражного і дачного будівництва.

При розгляді справ про поділ спільного сумісного майна подружжя (жінки та чоловіка, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі) встановлення обсягу спільно нажитого майна є передусім питаннями доведення відповідних обставин, спростування чи неспростування презумпції спільної сумісної власності, які суд вирішує в мотивувальній частині свого рішення. Більше того, відповідне судове рішення лише підтверджує наявність режиму спільного сумісного майна, і для такого підтвердження заявлення вимоги про визнання певних об`єктів спільним сумісним майном та, як наслідок, зазначення в резолютивній частині судового рішення про таке визнання не є необхідним (Постанова Великої Палати Верховного Суду у справі № 523/14489/15-ц від 23 січня 2024 року (пункт 70).

Водночас, суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що судом встановлено наявність режиму спільного сумісного майна сторін, відтак заявлення вимоги про визнання житлового будинку та земельної ділянки спільною сумісною власністю та, як наслідок, зазначення в резолютивній частині судового рішення про таке визнання, не є необхідним.

Відповідно до частин 1 та 3 (пункт 1) статті 133 та частин 1-3 ст.137 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Положення статті 134ЦПК України визначають, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Згідно з ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою.

Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

На підтвердження факту понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу суду надано ордер про надання правової допомоги, договір про надання правової допомоги від 17.04.2025, у якому зазначено, що загальна вартість послуг адвоката становить 30000 грн.

Таким чином, суд, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат (які складаються з написання позовної заяви, участі у судових засіданнях, підготовки та поданні клопотань), а також критерію розумності їхнього розміру, дійшов переконання, що заявлені представником позивача до відшкодування витрати на професійну правничу допомогу є завищеними та неспівмірними зі складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг позивачу, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (послуг), та вважає, що обґрунтованими є витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20000 грн.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що позов підлягає до часткового задоволення, судовий збір слід стягнути з відповідача у розмірі 1700,00 грн. на користь позивачки.

Керуючись статтями 10, 19, 81, 89, 133, 141, 259, 263-265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в порядку поділу спільного майна подружжя право власності на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в порядку поділу спільного майна подружжя право власності на земельну ділянку площею 0,1144 га в селі Демня (тепер Стрийського) району Львівської області, кадастровий номер :01:004:0319, з цільовим призначенням для індивідуального житлового, гаражного і дачного будівництва.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 1700 (одна тисяча сімсот) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 20000 (двадцять тисяч) гривень.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повне найменування сторін:

Позивачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Повний текст рішення складено 01.12.2025.

Суддя Павлів В. Р.