Справа № 574/450/25
Провадження №2/574/256/2025
24 листопада 2025 року м. Буринь
Буринський районний суду Сумської області в складі:
головуючого судді Гука Т.Р.,
з участю секретаря судового засідання Божок В.М.,
представника позивача - Коробейнікової Є.Ю. ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Буринського районного суду Сумської області в режимі відеоконференції в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів,
ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів.
Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 02.04.2025 задоволено його заяву, про розкриття банком інформації, яка містить банківську таємницю.

Листом від 14.04.2025 №КНО-07.8.5/4720БТ АТ «ПУМБ» на виконання вказаного судового рішення повідомлено, що в Банку на ім`я ОСОБА_4 була випущена банківська платіжна картка НОМЕР_2 до рахунку № НОМЕР_3 у гривні. Адреса реєстрації: АДРЕСА_1 . В Банку за ОСОБА_3 закріплений фінансовий номер мобільного телефону НОМЕР_4 .

Після отримання вказаної інформації його представником - адвокатом Коробейніковою Є.Ю. 26.04.2025 року надіслано ОСОБА_3 заяву-вимогу про повернення безпідставно набутих коштів, перерахувавши їх на картковий рахунок ОСОБА_2 , однак 19.05.2025 відділенням поштового зв`язку було повернуто конверт відправнику у зв`язку з неврученням з відміткою від 12.05.2025 «закінчення встановленого терміну зберігання».

Станом на 27.05.2025 року помилково перераховані кошти у сумі 50001,00 грн. на його рахунок ОСОБА_3 не повернуті. При цьому, він не перебуває у договірних відносинах з ОСОБА_3 та взагалі не знайомий з останньою.

На підставі викладеного, просить стягнути з ОСОБА_3 на його на користь безпідставно набуті та збережені грошові кошти у 50001,00 грн. з нарахуванням інфляційних втрат та 3% річних за період з 01.02.2025 по день прийняття рішення у цій справі та судові витрати з сплати судового збору.

Ухвалою судді Буринського районного суду Сумської області від 05.06.2025 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи.

В судовому засіданні представник позивача - Коробейнікова Є.Ю. позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві, а також не заперечувала проти ухвалення заочного рішення.

Відповідач ОСОБА_3 була належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, однак в судове засідання повторно не з`явилась, про причини неявки суду не повідомила, правом на подачу відзиву на позовну заяву не скористався та заяв чи клопотань про розгляд справи без її участі не подавала.

З врахуванням вказаних обставин та положень ст.280 ЦПК України, судом ухвалено провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.

Заслухавши доводи представника позивача, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 31.01.2025 о 16.04 год. перерахував на платіжну карту № НОМЕР_2 грошові кошти у розмірі 50001,00 грн., призначення платежу: переказ особистих коштів, що підтверджується квитанцією №1744-8Е0Е-19А6-142Е від 31.01.2025 (а.с.17).

11.02.2025 р. адвокатом Коробейніковою Є.Ю. на адресу АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» було направлено адвокатський запит в якому вона просила: надати інформацію щодо операції перерахування 31.01.2025 о 16:04 год. з особового рахунку ОСОБА_2 иА7628407 суми 50001,00 грн. на картковий рахунок НОМЕР_2 (банк одержувач: ПУМБ, код банку: 307770, платіжна система: МС), а саме: ідентифікаційні дані контрагента - власника рахунку НОМЕР_2 (банк одержувач: ПУМБ, код банку: 307770, платіжна система: МС) (для фізичних осіб - прізвище, власне ім`я та по батькові, реєстраційний номер облікової картки платника податків України; для юридичних осіб - повне найменування, ідентифікаційний код за ЄДРПОУ); адреси та засобів зв`язку з контрагентом - власником рахунку НОМЕР_2 (банк одержувач: ПУМБ, код банку: 307770, платіжна система: МС); направити надавачу платіжних послуг, що обслуговує неналежного отримувача - АТ «ПУМБ» вимогу про блокування коштів в сумі неналежної платіжної операції - перерахування 31.01.2025 о 16:04 год. (ID транзакції 5) з особистого рахунку ОСОБА_2 НОМЕР_5 суми 50001,00 грн. на рахунку неналежного отримувача - власника карткового рахунку НОМЕР_2 (банк одержувач: ПУМБ, код банку: 307770, платіжна система: МС) на строк до 30 календарних днів; надавати адвокату Коробейніковій Є.Ю. інформацію про всі вжиті АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» заходи та їх результати за заявкою ОСОБА_2 від 31.01.2025 №6534647 та цим адвокатським запитом протягом 3 днів з дня їх вчинення або отримання таких результатів (а.с.30-34).

11.02.2025 року ОСОБА_2 надав АТ «ПУМБ» дозвіл клієнта до банку про розкриття інформації (а.с.35-36).

Листом №БТ/Е-801 від 13.02.2025 АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» повідомило адвоката Коробейнікову Є.Ю., що 31.01.2025 року о 16:04:06 ОСОБА_2 був здійснений переказ коштів з картки НОМЕР_6 на картку клієнта іншого банку НОМЕР_2 у сумі 50001,00 UAH. Того ж дня клієнт звернувся до служби турботи банку та повідомив що помилився із сумою переказу. Банком було прийняте звернення клієнта та на його прохання направлено у банк одержувача запит на повернення коштів 01.02.2025 року. Станом на 13.02.2025 року відповідь від АТ «ПУМБ» (МФО 334851) до АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» (МФО 322001) щодо можливості чи неможливості повернення коштів, не надходила. Також не надходила і сума на рахунок ОСОБА_2 від АТ «ПУМБ» (МФО 334851). Щодо інформації про власника рахунку НОМЕР_2 - АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» нею не володіє, а також ця інформація захищена банківською таємницею, і може бути розкрита банком-емітентом картки лише відповідно чинного законодавства (а.с.41-42).

13.02.2025 р. адвокатом Коробейніковою Є.Ю. на адресу АТ «ПУМБ» направлено адвокатський запит в якому вона просила: надати інформацію щодо операції перерахування 31.01.2025 о 16:04 год. (ID транзакції 5) з особового рахунку ОСОБА_2 НОМЕР_5 суми 50001,00 грн. на картковий рахунок НОМЕР_2 (банк одержувач: ПУМБ, код банку: 307770, платіжна система: МС), а саме: ідентифікаційні дані контрагента - власника рахунку НОМЕР_2 (банк одержувач: ПУМБ, код банку: 307770, платіжна система: МС) (для фізичних осіб - прізвище, власне ім`я та по батькові, реєстраційний номер облікової картки платника податків України; для юридичних осіб - повне найменування, ідентифікаційний код за ЄДРПОУ); адреси та засобів зв`язку з контрагентом - власником рахунку НОМЕР_2 (банк одержувач: ПУМБ, код банку: 307770, платіжна система: МС); заблокувати кошти в сумі неналежної платіжної операції - перерахування 31.01.2025 о 16:04 год. (ID транзакції 5) з особистого рахунку ОСОБА_2 НОМЕР_5 суми 50001,00 грн. на рахунку неналежного отримувача - власника карткового рахунку НОМЕР_2 (банк одержувач: ПУМБ, код банку: 307770, платіжна система: МС) на строк до 30 календарних днів; вжити заходів щодо повідомлення неналежного отримувача про необхідність повернення коштів за помилковою платіжною операцією перерахування 31.01.2025 о 16:04 год. (ID транзакції НОМЕР_7 ) з особистого рахунку ОСОБА_2 НОМЕР_5 суми 50001,00 грн. на картковий рахунок НОМЕР_2 (банк одержувач: ПУМБ, код банку: 307770, платіжна система: МС); надати належним чином засвідчену копію заяви ОСОБА_2 від 31.01.2025 про повернення коштів з реєстраційним вхідним номером; надавати адвокату Коробейніковій Є.Ю. інформацію про всі вжиті АТ «ПУМБ» заходи та їх результати за заявою ОСОБА_2 від 31.01.2025 про повернення коштів та цим адвокатським запитом протягом 3 днів з дня їх вчинення або отримання таких результатів (а.с.24-29).

АТ «ПУМБ» листом №КНО-56.3.2/40255 від 21.02.2025 повідомило ОСОБА_2 , що 31.01.2025 року після допущеної ним помилки при введенні номеру своєї банківської платіжної картки та перерахування 50001 грн. на банківську платіжну картку іншої особи він звернувся безпосередньо до відділення їхнього Банку з заявою про інцидент. Оскільки він не є клієнтом Банку йому було рекомендовано звернутися з даним питанням до обслуговуючого його банку, - АТ «УНИВЕРСАЛ БАНК», з проханням направити офіційне звернення стосовно його переказу. 01.02.2025 року на адресу Банку надійшов відповідний лист за вихідним №0102/36281 від АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК». На підставі листа його обслуговуючого банку проведені усі необхідні процедури аби допомогти йому вирішити питання щодо повернення ним 31.01.2025 року переказу на користь клієнта нашого Банку. Зокрема перевірений увесь маршрут транзакції, встановлені реквізити банківської платіжної картки та рахунку отримувача, а також його ідентифікаційні та контактні дані. Під час перевірки інформації Банком встановлено, що отримувач відразу ж після надходження на його банківську платіжну картку помилково зарахованих з його вини коштів 31.01.2025 року переказав їх на іншу власну банківську платіжну картку, емітованою в іншій банківській установі, з якої кошти були зняті готівкою. Працівники Банку з 01.02.2025 року по 07.02.2025 року декілька разів намагалися зв`язатися з отримувачем коштів за єдиним фінансовим номером мобільного телефону, який зазначений у анкетних даних, але клієнт на дзвінки та повідомлення Банку не відповідає. Враховуючи дані обставини, він повинен самостійно вирішити усі спірні питання задля повернення переказу отримувачем вже у судовому порядку, оскільки Банком вичерпані усі можливі законодавчо допустимі способи допомоги у врегулюванні цього інциденту. У разі ініціювання досудового розслідування або судового провадження Банк на вимогу правоохоронних органів або суду надасть усю наявну інформацію, яка була зібрана під час перевірки інциденту. Надання ж ідентифікаційних даних отримувача коштів та номеру мобільного телефону на запити платників за переказом, законодавчими та регуляторними приписами, зокрема статтею 86 Закону України «Про платіжні послуги» та статтею 62 Закону України «Про банки та банківську діяльність» не передбачені (а.с.43-45).

Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 02.04.2025 року заяву ОСОБА_2 , про розкриття банком інформації, яка містить банківську таємницю, зацікавлена особа: акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк» задоволено. Зобов`язано АТ «Перший український міжнародний банк» надати ОСОБА_2 або його представнику адвокату Коробейніковій Є.Ю. інформацію щодо ідентифікаційних даних власника рахунку НОМЕР_2 (банк одержувач: ПУМБ, код банку: 307770, платіжна система: МС) (для фізичних осіб - прізвище. власне ім`я та по батькові, реєстраційний номер облікової картки платника податків України; для юридичних осіб - повне найменування, ідентифікаційний код за ЄДРПОУ); адреси та засобів зв`язку з власником рахунку НОМЕР_2 (банк одержувач: ПУМБ, код банку: 307770. платіжна система: МС) (а.с.63-66).

З наданої 14.04.2025 №КНО-07.8.5/4720БТ АТ «ПУМБ» інформації вбачається, що в Банку на ім`я ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_8 ) була випущена банківська платіжна картка НОМЕР_2 до рахунку № НОМЕР_3 у гривні. Адреса реєстрації: АДРЕСА_1 . В Банку за ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_8 ) закріплений фінансовий номер мобільного телефону НОМЕР_4 (а.с.56).

26.04.2025 року адвокатом Коробейнікою Є.Ю. ОСОБА_3 було надіслано заяву-вимогу про повернення безпідставно набутих коштів, в якій вимагала протягом 10 днів з дня отримання цієї заяви-вимоги повернути кошти у сумі 50001,00 грн., які зараховані помилково та безпідставно на її рахунок, на картковий рахунок ОСОБА_2 , із зазначенням рахунку (а.с.52-55).

Проте, лист було повернуто відправнику зав`язку із закінченням встановленого терміну зберігання, що вбачається з трекінгу 643 Укрпошта (а.с.58-59).

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

За змістом статей 15 і 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.

Відповідно до частин першої та другої статті 1212ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Як зазначено Верховним Судом у постанові від 20.09.2024 у справі № 628/1203/19, кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

Конструкція статті 1212 ЦК, як і загалом норм глави 83 ЦК, свідчить про необхідність установлення так званої «абсолютної» безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору.

Ознаки, характерні для кондиції, свідчать про те, що пред`явлення кондиційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі.

Відсутність правової підстави - це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Для кондикційних зобов`язань доведення вини особи не має значення, а важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої (статті 1212-1214 ЦК України).

Подібні висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 629/4628/16-ц, від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17, від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17, та постановах Верховного Суду від 02 червня 2021 року у справі № 201/2956/19, від 27 липня 2022 року у справі № 644/3932/18-ц, від 29 березня 2023 року у справі № 643/8385/21, від 18 жовтня 2023 року у справі № 639/6422/21.

Таким чином, суд доходить висновку, що дані спірні правовідносини щодо переказу грошових коштів у розмірі 50001,00 грн., не мають договірного характеру і мають правову природу кондиційних, позаяк відбувся помилковий переказ грошових коштів.

Помилковий переказ - це рух певної суми коштів, унаслідок якого з вини банку або іншого суб`єкта переказу відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому цієї суми у готівковій формі.

Суд додатково зауважує, що з аналізу положень статті 1215 ЦК України, яка визначає випадки неможливості повернення безпідставно набутих коштів, зокрема грошових сум, наданих фізичній особі як засіб для існування випливає, що наявність помилки платника при переказі грошових коштів та недобросовісність дій відповідачки, яка добровільно зайво отримані грошові кошти не повертає, є підставою для задоволення позову про повернення такого безпідставно набутого майна.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, в тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), базується ще на римській максимі- «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений законом або договором.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018, справа №686/21962/15-ц (провадження №14-16цс18) зроблено висновок, що «у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18.03.2020 у справі №760/6938/16-ц (провадження №61-22875св19) зазначено, що «дія статті 625 ЦК України поширюється на всі види грошових зобов`язань незалежно від підстав їх виникнення (договір чи делікт), у тому числі й на позадоговірне грошове зобов`язання, що виникло на підставі статті 1212 ЦК України. Унаслідок чого у разі прострочення виконання зобов`язання, зокрема щодо повернення безпідставно одержаних чи збережених грошей, нараховуються 3% річних та інфляційні нарахування від простроченої суми відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі №910/1238/17 зроблено висновок, що термін «користування чужими грошовими коштами» може використовуватися у двох значеннях. Перше це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення прострочення виконання грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх. Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором; якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ. Тобто положеннями цієї законодавчої норми врегульовано правовідносини щодо сплати процентів за правомірне користування чужими грошовими коштами, коли боржник одержує можливість законно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Плата за прострочення виконання грошового зобов`язання врегульована законодавством. У цьому разі відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Тобто законодавство встановлює наслідки як надання можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу в межах дії договору, так і наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх, тому підстави для застосування аналогії закону відсутні».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.02.2024 у справі №910/3831/22 (провадження №12-45гс23) зазначено:

«55. Переглядаючи в касаційному порядку судові рішення у цій справі №910/3831/22 з метою перевірки правильності застосування судами попередніх інстанцій норм статей 625, 1212 ЦК України, Велика Палата Верховного суду має дати відповідь на питання, з якого моменту у відповідача виникло прострочення виконання зобов`язання з повернення позивачу безпідставно отриманих коштів, а саме з моменту отримання відповідачем безпідставно набутих коштів, як вважає позивач, або з дати набрання законної сили постановою апеляційного суду, якою встановлений факт безпідставності отримання відповідачем коштів від позивача, як вважає відповідач.

56. Глава 83 «Набуття, збереження майна без достатньої правової підстави» знаходиться в підрозділі 2 «Недоговірні зобов`язання» розділу 3 «Окремі види зобов`язань», який входить до книги п`ятої «Зобов`язальне право» ЦК України.

57. Згідно частин першої, другої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

58. За статтею 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

59. З наведених норм убачається, що особа, яка набула майно (кошти) без достатньої правової підстави (або підстава набуття цього майна (коштів) згодом відпала), зобов`язана повернути набуте майно (кошти) потерпілому.

60. Означене недоговірне зобов`язання виникає в особи безпосередньо з норми статті 1212 ЦК України на підставі факту набуття нею майна (коштів) без достатньої правової підстави або факту відпадіння підстави набуття цього майна (коштів) згодом. Це зобов`язання виникає в особи з моменту безпідставного отримання нею такого майна (коштів) або з моменту, коли підстава їх отримання відпала.

65. Велика Палата Верховного суду неодноразово звертала увагу на те, що нарахування інфляційних втрат та трьох процентів річних на суму боргу відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного суду від 19.06.2019 у справах №703/2718/16-ц (провадження №14-241цс19) та №646/14523/15-ц (провадження №14-591цс18), від 13.11.2019 у справі №922/3095/18 (провадження №12-105гс19), від 18.03.2020 у справі №902/417/18 (провадження №12-79гс19).

66. Отже,передбачений частиною 2 статті 625 ЦК України обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми виникає виходячи з наявності самого факту прострочення, який у цій справі має місце з моменту безпідставного одержання відповідачем грошових коштів позивача.

67. Враховуючи викладене, Велика Палата Верховного суду вважає, що суди попередніх інстанцій правильно визначили період прострочення та вирахували суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та річних, які підлягають стягненню з відповідача. Велика Палата Верховного суду враховує у цьому висновку те, що про обставини, які б свідчили про прострочення кредитора у зобов`язанні з повернення безпідставно набутих коштів, або про обставини, які б перешкоджали боржнику з незалежних від нього причин виконати обов`язок повернути кошти, у цій справі відповідач не стверджує і суди їх не встановлювали.

68. При цьому Велика Палата Верховного суду відхиляє аргумент відповідача про те, що лише постановою Північного апеляційного господарського суду від 22 березня 2021 року у справі №910/17567/19 був встановлений факт безпідставного набуття ним грошових коштів та, як наслідок, обов`язок їх повернути.

69. Як було зазначено вище,зобов`язання повернути безпідставно набуте майно виникає у особи безпосередньо з норми статті 1212 ЦК України на підставі факту набуття нею майна (коштів) без достатньої правової підстави або факту відпадіння підстави набуття цього майна (коштів) згодом. Це зобов`язання не виникає з рішення суду. Судове рішення в цьому випадку є механізмом примусового виконання відповідачем свого обов`язку з повернення безпідставно отриманих коштів, який він не виконує добровільно.

70. В іншому випадку (за позицією відповідача) без судового рішення зобов`язання з повернення безпідставно отриманих коштів не виникало б узагалі, тобто якби позивач не звернувся до суду, то відповідач не мав би обов`язку повернути йому безпідставно отримані кошти. Такий підхід суперечив би засадам добросовісності, розумності та справедливості зобов`язання, передбаченим у частині 3 статті 509 ЦК України».

Суд вважає, що у даному випадку відповідач прострочила виконання грошового зобов`язання, а саме повернення безпідставно набутих грошових коштів в сумі 50001,00 грн., тому позивачем доведено належним чином наявність законних підстав для стягнення з відповідача 3% річних на підставі статті 625 ЦК України за період з 01.02.2025 року до 24.11. 2025 року.

Інфляційні втрати за вказаний період становлять 3021,22 грн. (50 001,00 x 1.06042316 - 50 001,00), а 3% річних становить 1220,57 грн. (50 001,00 x 3 % x 297 : 365 : 100).

Враховуючи викладе, позовні вимоги ОСОБА_2 є обґрунтованими та підлягають задоволенню та з відповідача на його користь слід стягнути безпідставно набуті грошові кошти в розмірі в розмірі 50001 грн., інфляційні втрати в розмірі 3021,22 грн. та 3% річних в розмірі 1220,57 грн.

Також, відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені ним судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 968,96 грн.

Керуючись ст.ст.10-13, 258, 259, 265, 268, 354 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 безпідставно набуті та збережені грошові кошти в сумі 50001 (п`ятдесят тисяч одна) грн., інфляційні втрати в розмірі 3021 (три тисячі двадцять одна) грн. 22 коп. та 3% річних в розмірі 1220 (одна тисяча двісті двадцять) грн. 57 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати, понесені по сплаті судового збору, в розмірі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) грн. 96 коп.

Заочне рішення суду може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

Згідно загального порядку оскарження, дане рішення може бути оскаржено до Сумського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач - ОСОБА_2 , адреса проживання: АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_9 .

Відповідач - ОСОБА_3 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_3 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_8 .

Повне судове рішення складено 28.11.2025 року.

Суддя Т.Р. Гук