Справа № 2/714/500/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" грудня 2025 р. м.Герца

Герцаївський районний суд Чернівецької області в складі

головуючого судді Козловська Л.Д.

при секретарі судового засідання Постевка Л.В.

за участі: позивача ОСОБА_1

відповідачки ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про розірвання шлюбу.

Посилається на те, що 30 липня 2012 року уклали шлюб, був зареєстрований виконавчим Острицької сільської ради Герцаївського району Чернівецької області, з актовим записом №16. За час шлюбу у сторін народилося двоє дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Зазначає, що сімейне життя у них з відповідачкою не склалося, кожен із них має діаметрально протилежні погляди на шлюб, сім`ю, а тому постало питання про розірвання шлюбу. Крім того, позивач вважає, що шлюб між з відповідачкою є лише формальним, оскільки особисті відносини між ними уже тривалий час мають негативний характер. Діти ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 проживають із батьком, який сам опікується та доглядає за ними.

Спір про майно між сторонами відсутній. Вважає, що надалі збереження сім`ї є неможливим та миритися із відповідачкою не бажає, тому просить розірвати шлюб між ними та після розірвання шлюбу просить залишити дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на його самостійному вихованні.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримав посилаючись на обставини наведені у позовній заяві. Просив задовольнити позов у повному обсязі.

Відповідачка ОСОБА_2 у судовому засіданні не заперечила проти розірвання шлюбу з посиланням на те, що вона із позивачем не підтримують сімейних стосунків та проживають окремо. Спільного господарства не ведуть а відтак не заперечує проти розірвання шлюбу. Наразі вона має намір виїхати за кордон, у зв`язку із чим вона уклала із позивачем договір за яким визначили місце проживання дітей із батьком, а саме ОСОБА_1 за місцем його реєстрації, який просила долучити до матеріалів справи.

Допитавши сторін по справі, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч.4 ст.206 ЦПК України в разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

З наведених у позовній заяві обставин, які згідно положень ч.1 ст.82 ЦПК України не підлягають доказуванню оскільки визнані учасниками справи, встановлено, що сторони перебувають у шлюбі зареєстрованому 30 липня 2012 року виконавчим комітетом Острицької сільської ради Герцаївського району Чернівецької області, з актовим записом №16.

З час спільного шлюбу у сторін народилася дітей, а саме син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Сторони припинили шлюбні стосунки, не вбачають можливості примирення та збереження сім`ї.

За таких обставин та у відповідності до положень ст.112 СК України, суд приймає визнання відповідачкою позову, оскільки воно не суперечить закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Водночас, сторони досягли згоди стосовно місця проживання дитини, участі у його вихованні та утриманні, що підтверджується договором між батьками щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини від 26 листопада 2025 року, згідно якого визначили, що неповнолітні ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , залишаються на самостійному вихованні та утриманні батька ОСОБА_1 , тобто позивача по справі.

Відповідно до ст.109 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх особисті та майнові права, а також права їхніх дітей.

Згідно роз`яснень, які містяться в п.8 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року №11, розірвання шлюбу судом за спільною заявою подружжя, яке має дітей (ст. 109 СК), провадиться в окремому провадженні у випадку, якщо існує взаємна згода подружжя щодо розірвання шлюбу. При розгляді справи суд встановлює, чи відповідає заява про розірвання шлюбу дійсній волі дружини та чоловіка та чи не будуть після розірвання шлюбу порушені їх особисті та майнові права, а також права їх дітей.

В силу ч.2 ст.112 Сімейного Кодексу України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення.

У відповідності до ст.ст.104, 114 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. У разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Суд вважає, що спільна заява подружжя про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх особисті та майнові права, а також права їх дітей.

Як вбачається з матеріалів справи, питання щодо участі батьків у вихованні неповнолітніх ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_6 , народжена ІНФОРМАЦІЯ_4 , визначено за згодою їх батьків, як це передбачено ч.1 ст.109 СК України.

З огляду на викладене, вирішуючи питання щодо прав неповнолітньої дитини після розірвання шлюбу, суд бере до уваги позицію КЦС ВС, висловлену в постанові від 15 січня 2020 року, №200/952/18, постанові №338/143/20 (провадження №61-6809св21), а також домовленість батьків, зафіксовану в укладеному між ними договорі від 07 грудня 2023 року.

Крім цього, суд звертає на судову практику Великої Палати Верховного Суду, яка у своїй постанові від 02.04.2025 у справі №1 27/3622/24 зазначила, що в умовах дії режиму воєнного стану факт самостійного виховання батьком (або іншою особою) дитини може існувати і без наявного спору про право через обставини, в силу яких обсяг прав матері (батька) обмежується або припиняється.

Удосконалюючи законодавство в умовах режиму воєнного стану, законодавець передбачив установлення факту самостійного виховання та утримання дитини як підставу для отримання відстрочки від мобілізації та/або звільнення з військової служби та чітко визначив порядок його встановлення виключно в судовому порядку, що унеможливлює встановлення такого юридичного факту в позасудовому порядку будь-яким іншим органом влади.

У такий спосіб законодавцем установлено судовий контроль задля дотримання балансу між інтересами дитини, яка може залишитися без батьківського піклування, особи (батька чи матері щодо здійснення піклування) та народу України в особі держави в розумінні статті 65 Конституції України.

Відповідно до ч.2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно із частиною восьмою статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Встановлення факту самостійного виховання неповнолітніх дітей, необхідно позивачу з метою захисту прав та інтересів дітей.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Як вбачається із характеристики учня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , останній являється учнем 6Б класу ліцею №6 ім. Олександра Доброго. За період навчання зарекомендував себе як дисциплінований учень. Має навчальні досягнення високого рівня. Згідно характеристики даного навчального закладу, батько, ОСОБА_1 , проявляє відповідальне та турботливе ставлення до свого сина. Він бере активну участь у вихованні дитини, забезпечує належні умови для навчання, відпочинку та розвитку. Постійно цікавиться успіхами сина в школі, підтримує тісний контакт з класним керівником та педагогами.

Окрім того, неповнолітній ОСОБА_3 , 29 вересня 2013 року відвідує БП КБУ «Музична школа № 1 м. Чернівців». За період навчання проявив себе як дисциплінований, наполегливий і надзвичайно здібний учень. За характеристикою учня виданої надим закладом, батько, ОСОБА_1 , завжди поруч із сином підтримує його на репетиціях, конкурсах, концертах, допомагає у підготовці до виступів, створює атмосферу довіри, тепла та впевненості. Батько, проявляє справжню турботу, розуміння й мудрість, виховуючи в синові працелюбність, відповідальність і любов до музики. Постійно цікавиться успіхами ОСОБА_7 , підтримує тісний контакт з викладачами, бере активну участь у шкільному житті.

Згідно характеристики ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_6 вбачається, що останній є вихованцем Острицького ЗДО «Чарівник ключик», молодшої групи « ОСОБА_8 ». За даною характеристикою, батько проявляє відповідальне та турботливе ставлення до свого сина, цікавиться життям дитини у садку, бере активну участь у вихованні дитини та забезпечує належні умови для розвитку.

Отже, за відсутності спору між батьками дитини щодо її виховання та утримання й визначення законодавством встановлення такого факту в судовому порядку, суд, оцінюючи доводи і докази, які підтверджують факт самостійного виховання особою дитини, досліджує обставини (події) у конкретних життєвих ситуаціях.

Враховуючи вищенаведене, зокрема те, що відповідачка самоусунулась від виконання батьківських обов`язків, діти проживають із батьком, і останній забезпечує їх належними умовами для життя та розвитку, будучи їх єдиним утримувачем і самостійно їх виховуючи, необхідно встановити факт самостійного виховання та утримання дітей їх батьком, тобто позивачем. Це важливо для захисту інтересів дітей, які можуть залишитися без належного батьківського піклування. Встановлення цього факту має юридичні наслідки для позивача і іншого способу його підтвердження немає. Таким чином, подані позовні вимоги відповідають найкращим інтересам дітей.

Керуючись ст.ст.3, 4, 12, 13, 259, 263-265, 268, 273, 293, 294, 352, 354, 355 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Шлюб зареєстрований 30 липня 2012 року міським який був зареєстрований виконкомом Острицької сільської ради Герцаївського району Чернівецької області, актовий запис №16, між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 розірвати.

Після розірвання шлюбу неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , залишити проживати з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , на його самостійному вихованні та утриманні.

Встановити факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , самостійно виховує та утримує неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Чернівецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення суду виготовлено «02» грудня 2025 року.

Суддя