Справа № 346/7050/23
Провадження № 22-ц/4808/1605/25
Головуючий у 1 інстанції Яремин М. П.
Суддя-доповідач Бойчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Бойчука І.В.,

суддів: Пнівчук О.В., Луганської В.М.,

секретаря Кузнєцова В.В.,

з участю сторін та їх представників,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за заявою ОСОБА_1 про зміну способу і порядку виконання судового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 адвоката Тиніва Ігоря Дмитровича на ухвалу Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 29 вересня 2025 року під головуванням судді Сольського В.В. в м. Коломия,

в с т а н о в и в:

Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 04.12.2010 шлюб між сторонами розірвано. Неповнолітніх дітей залишено проживати з позивачкою. На утримання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 згідно із судовим наказом цього ж суду від 05.04.2018 стягнено з відповідача на користь позивачки аліменти в розмірі 1/3 частки його заробітку (доходу), але не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку до досягнення останніми повноліття.

Діти є повнолітніми, однак син ОСОБА_5 продовжує навчатися у Інституті управління природними ресурсами Вищого навчального закладу Університет економіки та права «Крок», у зв`язку з чим позивачка також сплачує кошти за його навчання.

Оскільки відповідач займається підприємницькою діяльністю, є адвокатом та має можливість сплачувати аліменти на утримання їхнього сина, позивачка просила стягувати з відповідача аліменти на утримання їхнього сина ОСОБА_5 , який продовжує навчання в розмірі 1/3 частки всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно до закінчення навчання чи до досягнення сином двадцятитрьохрічного віку, у зв`язку з тим, яка з цих обставин настане першою.

Рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 03.01.2024 позов задоволено частково.

Ухвалено стягувати із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання їхнього повнолітнього сина ОСОБА_4 , який навчається в розмірі 1/4 (однієї четвертої) частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно. Відмовлено в решті позовних вимог.

Ухвалено стягнення аліментів розпочати з 30 листопада 2023 року і проводити до досягнення ОСОБА_4 23-річного віку. Стягнення аліментів також припиняється у разі припинення навчання.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 1 073, 60 грн.

Рішення в частині стягнення аліментів допущено до негайного виконання в межах суми платежу за один місяць.

Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 23.05.2024 вказане рішення залишено без змін.

Ухвалою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 29.09.2025 задоволено заяву відповідача по цій справі про зміну способу і порядку виконання судового рішення. Змінено порядок виконання рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 03 січня 2024 року в частині стягнення аліментів на утримання ОСОБА_4 . Ухвалено стягувати аліменти з ОСОБА_1 безпосередньо на користь ОСОБА_4 на рахунок, відкритий на його ім`я в банківській установі.

Представник ОСОБА_2 адвокат Тинів І.Д. вважає вказану ухвалу незаконною, постановленою з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Вказав, що суд при винесенні ухвали зіслався на недостовірні докази, допустив неналежне з`ясування фактичних обставин справи вважаючи такі обставини встановленими, фактично спотворив дійсні обставини і прийняв неправильне рішення.

Зазначив, що суд першої інстанції неналежним чином дослідив подані боржником докази по справі, внаслідок чого зробив свої висновки на підставі неналежних та недопустимих доказів. Вирішення зміни порядку виконання рішення суд першої інстанції здійснив без залучення зацікавленої особи та вирішив питання без участі сина.

Вказав, що суд першої інстанції не звернув уваги на неналежність долучених доказів, які фактично підроблені заявником для уникнення сплати аліментів. Долучені ксерокопії квитанцій заявником не завірені, а оригінали відсутні, тобто доказ неналежно оформлений.

Зазначив, що заявник подав до суду завідомо підроблені ксерокопії квитанцій, з яких вбачається виготовлення змісту квитанції шляхом накладення додаткового змісту та повторного копіювання. Суд першої інстанції не звернув уваги на невідповідність змісту квитанцій, оскільки коментар зазначено російською мовою, а в поєднанні з написанням малими літерами імені та прізвища сина у квитанціях дає підстави для об`єктивного сумніву у їх правдивості. Крім того, жодна з квитанцій не містить прізвища власника рахунку на який сплачуються платежі. Суд залишив поза увагою, що в долучених квитанціях за номерами: 235867513, 232431696, 229838322, 229090303, 226920392, 226454613, 124218690, 114605969 відсутнє призначення платежу.

Вказав, що суд не витребував у заявника доказів на підтвердження приналежності йому банківського рахунку з якого здійснювалися нібито перерахунок коштів синові, не з?ясував приналежності карткових рахунків на які поступали платежі. Усі банківські рахунки ОСОБА_1 перебувають під арештом з причин наявності не виконаних судових рішень за грошовими стягненнями.

Зазначив, що заявник зловживаючи своїми процесуальними правами надав

судові завідомо недостовірні квитанції оформлені від імені «А-банку» про нібито сплату аліментів у користь сина, які суд першої належно не дослідив та прийняв за достовірні у результаті чого постановив помилкове рішення з встановленням невідповідних фактичних обставин. Вводячи суд в оману ОСОБА_1 зловживав своїми процесуальними правами та використовував їх на шкоду інтересів дитини. Долучаючи докази, нібито відправив їх стороні ОСОБА_2 , однак, остання такі не отримала. Як свідчить трекер з поштового відправлення за номером 837 таке було повернуто його відправникові.

Вважає, що заява боржника не підлягає до задоволення. Заявник не наводить

законних підстав та причин, які зумовлюють необхідність зміни способу сплати аліментів визначеного рішенням Коломийського міськрайонного суду у справі №346/7050/23 від 03 січня 2024 року. Боржник ОСОБА_1 не забезпечує сплати присуджених з нього аліментів ні матері, ані повнолітньому сину, умисно ухиляючись від виконання відповідного рішення суду. Тобто, заявником рішення суду не виконується ні у спосіб сплати аліментів позивачці, ані синові. Позивач намагався уникнути сплати присуджених аліментів в чому йому було відмовлено.

Вказав, що на цей час повнолітній син продовжує навчання і у зв?язку з цим потребує матеріальної допомоги. Усі витрати по забезпеченню сина несе його мати ОСОБА_2 , яка здійснює оплату навчання та інших життєвих потреб сина. Відповідач не позбавлений був права самостійно і добровільно сплачувати аліменти синові, які б були враховані як виконання присудженого обов?язку в силу правових висновків викладених Верховним Судом у постанові від 13 червня 2024 року по справі №760/17498/22. Це не потребує зміни способу виконання рішення суду, але боржник взагалі не визнає свого обов?язку сплачувати такі аліменти і відтак відшукує способи для уникнення відповідної сплати аліментів та належного виконання судового рішення. Факт виїзду сина за кордон і проживання у Федеративній Республіці Німеччина не впливає на обов`язок відповідача як батька надавати матеріальне забезпечення повнолітньому сину на період продовження ним навчання до 23 років.

Просила скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 .

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначив, що апеляційна скарга є необґрунтованою, безпідставною та не підлягає задоволенню. Суд при прийнятті оскаржуваної ухвали повно з`ясував обставини справи, що мають значення для правильного вирішення справи, які доведено належними та допустимими доказами дослідженими в суді. Висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи.

Вказав, що твердження, викладені в апеляційній скарзі щодо підроблених ксерокопій є голослівним та надуманими. Звернув увагу на те, що його дії в цій справі вчинено виключно у повній відповідності до вимог цивільного законодавства з метою врахування найкращих інтересів повнолітнього сина, а саме щоб аліменти від батька отримував син ОСОБА_4 .

Зазначив, що апелянткою не надано доказів, що син перебуває на її утриманні і несе матеріальні і фінансові витрати. Повнолітній син ОСОБА_4 може самостійно розпоряджатися коштами, що стягуються як аліменти на його утримання і може сам отримувати аліменти на свій банківський рахунок.

Вважає, що законним та обґрунтованим є висновок суду першої інстанції в оскаржуваній ухвалі від 29.09.2025.

Просив апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

В засіданні апеляційного суду ОСОБА_2 та її представник адвокат Тинів І.Д. вимоги апеляційної скарги підтримали з наведених у ній мотивів.

Заявник та його представник вимоги апеляційної скарги заперечили і вважають ухвалу суду першої інстанції законною та просять залишити її в силі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін та їх представників, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, враховуючи таке.

Судом встановлено, що рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 03 січня 2024 року частково задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 . Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання їхнього повнолітнього сина ОСОБА_4 , який навчається в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно. Відмовлено в решті позовних вимог (а.с.45-47).

Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 23 травня 2024 року рішення Коломийського міськрайонного суду від 03 січня 2024 року залишено без змін (а.с.101-104).

Згідно рішення суду аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_4 , який навчається, стягуються на користь (на рахунок) матері ОСОБА_2 .

Відповідно до положень ч. 1-3 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Задовольняючи заяву відповідача по справі ОСОБА_1 про зміну способу і порядку виконання судового рішення у справі про стягнення аліментів, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_4 , на користь якого стягуються аліменти є повнолітнім, його фактичне постійне перебування на цей час за кордоном у зв`язку із навчанням, наявність відкритого на його ім`я рахунку у банківській установі, а також те, що він не проживає разом із матір`ю ОСОБА_2 на території України і може самостійно розпоряджатися коштами, які стягуються як аліменти на його утримання.

Такі висновки суду першої інстанції не відповідають вимогам закону з огляду на таке.

Згідно з ч. 1 ст. 431 ЦПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у двадцятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Спосіб виконання судового рішення - це спосіб реалізації та здійснення способу захисту, встановленого статтею 16 Цивільного кодексу України. Для зміни способу виконання судового рішення необхідним є з`ясування питання чи не призведе така зміна способу виконання до зміни первісно обраного позивачем способу захисту своїх прав та інтересів, оскільки змінюючи спосіб виконання судового рішення, суд не може змінювати останнє по суті (правовий висновок висловлений у постанові Верховного Суду України від 25 листопада 2015 у справі №6-1829цс15).

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 05 вересня 2018 року у справі № 2-749/11/2229 роз`яснив, що поняття «спосіб і порядок» виконання судового рішення мають спеціальне значення, яке розраховане на виконавче провадження. Вони означають визначену рішенням суду послідовність і зміст вчинення виконавчих дій державним виконавцем.

На стадії виконання рішення суд не може застосувати інший спосіб правового захисту стягувача ніж той, що передбачений рішенням суду, оскільки в іншому випадку це означало б зміну суті рішення суду та застосування іншого способу правового захисту позивача без дотримання належної судової процедури розгляду відповідних позовних вимог.

Частиною 3 ст. 33 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим, сторони, а також виконавець за заявою сторін або державний виконавець з власної ініціативи у випадку, передбаченому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення.

Отже, законодавцем передбачено право суду за заявою особи, змінити спосіб виконання судового рішення, у разі неможливості його виконання у тому вигляді, який постановлено судовим рішенням; обмежень щодо кількісної можливості вчинення відповідних дій законодавцем не встановлено, адже метою зміни способу виконання судового рішення є задоволення вимог стягувача за рішенням, яке набрало законної сили.

Під зміною способу виконання рішення слід розуміти прийняття судом нових заходів для реалізації рішення в разі неможливості його виконання у порядку і способом, раніше встановленими.

Процесуальна можливість встановити чи змінити спосіб або порядок виконання судового рішення не передбачає зміну судового рішення по суті, обрання нового способу захисту порушеного права, а полягає лише у вирішенні питання про вжиття нових заходів для належного виконання рішення та захисту порушеного права у визначений раніше спосіб.

Як вбачається з позовної заяви позивачка просила суд стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_4 , який продовжує навчання в розмірі 1/3 частини всіх доходів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на одну особу щомісячно починаючи з дати подання цього позову та до закінчення навчання чи до досягнення сином двадцятитрьохрічного віку у зв`язку з тим, яка з цих обставин настане першою.

В заяві відповідач по справі просить змінити спосіб і порядок виконання вказаного рішення шляхом стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 аліменти на його як повнолітнього сина утримання який навчається в розмірі частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно.

Колегія суддів вважає, що заявник, звертаючись із заявою про зміну способу і порядку виконання рішення суду, фактично просить змінити рішення суду та змінити первісно обраний позивачкою спосіб захисту своїх прав та інтересів, що унеможливлює її задоволення.

У такому разі слід відрізняти способи захисту цивільного права, передбачені ст. 16 ЦК України та способи і порядок виконання рішення суду, на що з урахуванням встановлених обставин та вибору позивачкою способу захисту свого права суд першої інстанції уваги не звернув.

Крім того, процесуальним законом чітко визначено, що з вказаною заявою до суду може звернутися стягувач чи виконавець. В спірному випадку заяву подано відповідачем боржником по справі, що суперечить вказаним вимогам.

Згідно з частиною 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів приходить висновку, що суд першої інстанції постановив ухвалу з порушенням норм матеріального та процесуального права, тому її слід скасувати та відмовити в задоволенні вимог заяви ОСОБА_1 з підстав, викладених у мотивувальній частині цієї постанови.

Керуючись ст. 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Тиніва Ігоря Дмитровича задовольнити частково.

Ухвалу Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 29 вересня 2025 року скасувати.

Заяву ОСОБА_1 про зміну способу і порядку виконання судового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів залишити без задоволення.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і не може бути оскаржена в касаційному порядку.

Постанову складено 02 грудня 2025 року.

Суддя-доповідач: І.В. Бойчук

Судді: О.В. Пнівчук

В.М. Луганська