Справа №461/5925/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 листопада 2025 року Галицький районний суд міста Львова у складі: головуючої - судді Павлюк О. В., за участю: секретаря судового засідання Гнаткович В. С., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у місті Львові за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Ідея Банк» (далі - Позивач або Банк) (адреса: 79008, м. Львів, вул. Валова, 11, ) до ОСОБА_1 (далі Відповідач) ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 ) про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до Відповідача про стягнення боргу за кредитним договором у розмірі 64465,89 грн. та 3028,00 грн. судового збору.

Свої вимоги мотивує тим, що 10.12.2020 сторони уклали кредитний договір № R01.10730.007255831 (далі - Кредитний договір). Згідно з Кредитним договором Відповідач отримав кредит у розмірі 31'344,72 грн, зі сплатою 35,24% річних, з поверненням, сплатою кредиту та інших платежів, у тому числі процентів у терміни, передбачені встановленим Кредитним договором графіком щомісячних платежів.

Позивач повністю виконав свої зобов`язання відповідно до Кредитного договору. Станом на дату подання заяви Відповідач не повернув отриманий кредит у встановлений термін та не сплатила нараховані інші платежі, у тому числі проценти за Кредитним договором, у зв`язку з чим Позивач змушений був звернутись до суду.

Ухвалою від 23.07.2025 суд відкрив провадження у справі та призначив справу до судового розгляду по суті.

19.08.2025 від представниці Відповідача адвокатки Прояви І. В. на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому остання зазначає, що її довіритель, ОСОБА_1 з 29 березня 2021 року по теперішній час проходить військову службу у Збройних Силах України, та бере безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв?язку з військовою агресією російської федерації проти України. Таким чином, на Відповідача, який є діючим військовослужбовцем, та який з березня 2021 року проходить військову службу в особливий період, поширюються пільги, передбачені ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», і тому він має бути звільнений від нарахування і сплати відсотків за Кредитним договором № R01.10730.007255831 від 10.12.2023, укладеним між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 . При цьому, на думку представниці Відповідача, нараховані Банком відсотки за користування ОСОБА_1 кредитними коштами мають бути списані АТ «Ідея Банк».

Разом з відзивом на позовну заяву представниця Відповідача звернулась до суду з клопотанням, у якому просила витребувати в АТ «Ідея Банк» розрахунок сплати ОСОБА_1 коштів по кредитному договору № R01.10730.007255831 від 10.12.2023.

Ухвалою від 22.08.2025 Галицький районний суд м. Львова відмовив у задоволенні вказаного клопотання представниці Відповідача.

28.08.2025 від АТ «Ідея Банк» на адресу суду надійшла відповідь на відзив, у якій останній просить суд позовні вимоги задовольнити повністю, з огляду на таке. ОСОБА_1 не звертався до Банку зі заявою про ненарахування йому процентів за користування кредитом у зв?язку з проходженням ним військової служби, у тому числі на підставі п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». По-друге, представник Відповідача зазначає, що у період з 29.03.2021 по теперішній час останній перебуває на військовій службі у Збройних силах України, у зв?язку з чим, згідно з пунктом 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», він звільнений від сплати процентів за користування кредитом. Проте, на думку представника Позивача, такі доводи є необґрунтованими, оскільки надані представницею Відповідача документи щодо проходження ОСОБА_1 військової служби, не дають підстави застосовувати вимоги п. 15 ст. 14 вказаного Закону у його редакції від 23.04.2021 до спірних правовідносин, оскільки такі не містять інформації про участь Відповідача у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв?язку з військовою агресією російської федерації проти України у відповідний період на території Донецької чи Луганської областей.

21.10.2025 представниця Відповідача повторно звернулася до суду з клопотанням, у якому просила витребувати в АТ «Ідея Банк» розрахунок сплати ОСОБА_1 коштів по кредитному договору № R01.10730.007255831 від 10.12.2023.

Ухвалою від 24.10.2025 Галицький районний суд м. Львова залишив без розгляду вказане клопотання за заявою представниці Відповідача, оскільки АТ «Ідея Банк» до відповіді на відзив в якості додатка долучив деталізований розрахунок заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № R01.10730.007255831 від 10.12.2023.

Представник Позивача у судове засідання не з`явився, який був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, проте у позовній заяві зазначає, що просить проводити розгляд справи у їх відсутності.

Відповідач, який був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, його представниця адвокатка Проява І. В скерувала до суду заяву, у якій просила проводити розгляд справи у їх відсутності.

Згідно зі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, врахувавши доводи представників сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, дійшов до такого висновку.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд встановив, що 10.12.2020 сторони уклали кредитний договір № R01.10730.007255831 (а. с. 4-5).

Згідно з Кредитним договором Відповідач отримав кредит у розмірі 31'344,72 грн, зі сплатою 35,24% річних, з поверненням, сплатою кредиту та інших платежів, у тому числі процентів у терміни, передбачені встановленим Кредитним договором графіком щомісячних платежів.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення закону щодо договору позики, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

У частині 1 статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позичкодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позичкодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно зі ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Частина 1 ст. 612 ЦК України визначає, що боржник (у цьому випадку Відповідач) вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не виконав зобов`язання у строк, який встановлений договором чи законом.

Позивач свої зобов`язання за Кредитним договором виконав у повному обсязі, надавши Відповідачу кредит у розмірі 31'344,72 грн., що зокрема підтверджується меморіальними ордерами від 10.12.2020 (а. с. 8).

Відповідач умов договору у встановлений договором термін не виконав.

Отже, згідно з деталізованим розрахунком заборгованості, станом на 28.05.2025, загальна сума заборгованості за кредитом становить 64465,89 грн, яка складається зі: 31344,72 грн - прострочений борг; 33121,17 грн - прострочені проценти (а. с. 58-59).

Заборгованість Відповідача також підтверджується випискою по рахунку № НОМЕР_2 (до впровадження в Україні міжнародних номерів банківських рахунків НОМЕР_3 ) (а. с. 10).

Позивач направляв Відповідачу вимогу від 03.04.2025 про усунення порушення кредитних зобов`язань, однак останній належним чином не відреагував та зобов`язань за вищезгаданим договором кредиту не виконав (а. с. 11-12).

Таким чином, суд встановив, що дійсно Відповідач прострочив погашення поточних платежів кредиту та нарахованих відсотків, належним чином не повертає отриманий кредит, не виконує взятих на себе за договором зобов`язань, Відповідач не надав суду доказів на спростування вимог Позивача чи виконання ним кредитних зобов`язань.

Представниця Відповідача зазначає, що у період з 29.03.2021 по теперішній час останній перебував на військовій службі у Збройних Силах України, у зв`язку з чим, згідно з пунктом 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», він звільнений від сплати процентів за користування кредитом.

Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» дія цього Закону поширюється на членів добровольчих формувань територіальних громад під час їх участі у заходах підготовки добровольчих формувань територіальних громад, а також виконання ними завдань територіальної оборони України.

Відповідно до ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, а військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (житлового будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля.

Частина 15 статті 14 Закону України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» є самостійною нормою і будь-якого посилання про можливість застосування вказаного пункту лише при наявності у військовослужбовця відповідного статусу (учасника бойових дій) закон не передбачає.

Окрім цього, дія зазначеної норми поширюється на всіх військовослужбовців без виключення.

Вказані правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 26 грудня 2018 року у справі №522/12270/15-ц.

У постанові Верховного Суду від 18 січня 2023 року у справі № 642/548/21 зазначено, що аналіз статті 14 Закону України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» дає підстави зробити висновок, що перелік пільг військовослужбовців та членів їх сімей закріплений у пунктах 1-12 цього Закону та право на отримання саме цих пільг потребує наявність відповідного посвідчення. Разом з цим, пункт 15 статті 14 Закону України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» є самостійною нормою і будь-якого посилання про можливість застосування вказаного пункту лише при наявності у військовослужбовця відповідного статусу (учасника бойових дій) закон не передбачає. Крім цього, дія зазначеної норми поширюється на всіх військовослужбовців без виключення.

У статті 1 Закону України «Про оборону України» визначено, що особливий період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудований період після закінчення воєнних дій.

Відповідно до правового висновку, висловленого Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 серпня 2020 року у справі № 813/402/17, вирішуючи питання щодо темпоральних меж дії особливого періоду, зауважено, що за змістом наведених визначень, навіть за невведення у країні воєнного стану, особливий період, початок якого пов`язаний з моментом оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової чи прихованої), хоч і охоплює час мобілізації, однак не може вважатися закінченим лише зі спливом строку, протягом якого підлягали виконанню визначені у відповідному рішенні про мобілізацію заходи. Особливий період закінчується з прийняттям Президентом України відповідного рішення про переведення усіх інституцій України на функціонування в умовах мирного часу. Такої ж позиції дотримувалося й Міністерство оборони України, про що свідчить його лист від 1 жовтня 2015 року № 322/2/8417, у якому зазначено, що особливий період в Україні настав з 17 березня 2014 року на підставі Указу Президента України від 17 березня 2014 року № 303/2014 «Про часткову мобілізацію» та триває дотепер, а його скасування буде здійснено окремим Указом Президента України «Про демобілізацію» після стабілізації обстановки на Сході України.

З наданих Відповідачем доказів вбачається, що він є військовослужбовцем, призваний на військову службу під час мобілізації, на особливий період, оскільки, Відповідач з 28.03.2025 по теперішній час перебуває на військовій службі у Збройних Силах України, що, зокрема, підтверджується копією військового квитка серії НОМЕР_4 від 09.11.1990 (а. с. 30-31), копією посвідчення серії НОМЕР_5 від 06.04.2023 (а. с. 33), копією довідки Військової частини НОМЕР_6 від 11.03.2025 № 1306А (а. с. 34), копією довідки про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України від 31.05.2025 № 12455/А (а. с. 35).

Вказані відомості Позивачем спростовані не були.

З огляду на викладене, cуд приходить до висновку, що Відповідач користується пільгами, передбаченими ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей», оскільки Відповідач надав достатні докази на підтвердження тих обставин, що він має право на звільнення від сплати процентів за користування кредитом, оскільки в період нарахування процентів за користування кредитом він перебуває на військовій службі по мобілізації у Збройних Силах України і є особою, на яку поширюється дія Закону України «Про соціальний правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», тому має право на звільнення від нарахування процентів за користування кредитом.

Разом з тим, суд зауважує, що Відповідач не надав доказів того, що на момент укладення Кредитного договору та перерахування йому коштів 10.12.2020, а також протягом строку користування ними до 28.03.2021, він був військовослужбовцем, тобто за період з 10.12.2020 по 28.03.2021 відсутні правові підставі не нараховувати проценти.

Отже, згідно з детальним розрахунком заборгованості за Кредитним договором (а. с. 58-59), за період з 10.12.2020 по 28.03.2021 (включно) по Кредитному договору Відповідачу були нараховані проценти у розмірі 3294,81 грн., які останній не сплатив, і такі разом з іншою заборгованістю заявлені до стягнення Позивачем у цій судовій справі.

Враховуючи наведене, з Відповідача на користь Позивача підлягає стягненню 34639,53 грн заборгованості за Кредитним договором, яка складається зі: 31344,72 грн - прострочений борг; 3294,81 грн - прострочені проценти (нараховані за період з 10.12.2020 по 28.03.2021).

Оскільки позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, суд, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, вважає за необхідне стягнути з Відповідача на користь Позивача судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 1627,04 грн (з розрахунку 34639,53/64465,89 х 3028,00).

Керуючись ст. ст. 81, 128, 141, 247, 258, 259, 263-265,274-279 ЦПК України та ст. ст. 526, 530, 612, 625, 629, 1049, 1054 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути зі ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства «Ідея Банк» (адреса: 79008, м. Львів, вул. Валова, 11, ) заборгованість за кредитним договором у розмірі 34639 (тридцять чотири тисячі шістсот тридцять дев`ять) грн. 53 коп.

3. Стягнути зі ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства «Ідея Банк» (адреса: 79008, м. Львів, вул. Валова, 11, ) 1627,04 грн. судового збору.

4. В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Львівського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ольга ПАВЛЮК