Справа № 521/3344/25
Номер провадження № 2/521/3236/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2025 року м. Одеса

Хаджибейський районний суд м. Одеси

у складі: головуючого судді Ганошенка С.А.,

за участі секретаря судового засідання Присяжнюка О.М.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні клопотання представника відповідача ОСОБА_1 про залучення третьої особи по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Хаджибейського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ТОВ «ОТП ФАКТОРИНГ УКРАЇНА», про стягнення коштів, отриманих за недійсним договором,-

ВСТАНОВИВ:

У провадженні суду перебуває справа за позовом ОСОБА_2 до Хаджибейського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ТОВ «ОТП ФАКТОРИНГ УКРАЇНА», про стягнення коштів, отриманих за недійсним договором.

Позивач 04.03.2025 року звернувся до суду з позовною заявою до Хаджибейського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про стягнення коштів, отриманих за недійсним договором у розмірі 335 016,55 гривень.

Свої вимоги мотивує тим, що 24.01.2022 року ОСОБА_2 на електронних торгах, проведених ДП «СЕТАМ» придбано однокімнатну квартиру загальною площею 25,2 кв. м. за адресою АДРЕСА_1 , яка була реалізована в межах виконавчого провадження № 67181709 від боржника ОСОБА_3 . Не погоджуючись з реалізацією зазначеного майна, боржник ОСОБА_3 звернулася до суду.

Рішенням Малиновського районного суду міста Одеси від 18 січня 2023 року у справі № 521/2256/22 позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено: дії посадових осіб Другого Малиновського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) щодо передачі на реалізацію Державному підприємству «Система електронних торгів арештованого майна» предмету іпотеки (однокімнатна квартира АДРЕСА_2 ,), що належала на праві власності ОСОБА_3 , у виконавчому провадженні № 67181709, визнано незаконними електронні торги за номером лоту № 502431 з реалізації нерухомого майна квартири АДРЕСА_2 , що були проведені 24 січня 2022 року Державним підприємством «СЕТАМ» та оформлені Протоколом проведення електронних торгів № 567213 від 24 січня 2022 року, відповідно до якого, переможцем торгів став ОСОБА_2 - визнати недійсними.

Акт про реалізацію предмета іпотеки у зведеному виконавчому провадженні № 67181709 від 28 січня 2022 року, складений заступником начальника Другого Малиновського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), відповідно до протоколу проведення електронних торгів №567213 від 24 січня 2022 року, переможцем яких є ОСОБА_2 - визнано недійсним.

Скасовано рішення приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Міглазової Ю. О. про державну реєстрацію, на підставі свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, № 369 від 28 січня 2022 року, право власності ОСОБА_2 на однокімнатну квартиру АДРЕСА_2 в Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер - 63128181 від 28 січня 2022 15:35:49.

Питання про повернення учасників електронних торгів у стан, який існував до їх проведення, судом не вирішувалося.

Постановою Одеського апеляційного суду від 01 травня 2023 року та постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 жовтня 2024 року по справі 521/2256/22 (провадження № 61-7751св23) рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 18 січня 2023 року залишено без змін.

09.12.2024 року ОСОБА_2 до Малиновського відділу ДВС у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (вх. № 31843 від 09.12.2024 року) надіслано досудову претензію, якою висунуто вимогу про повернення коштів в розмірі 335 016,55 грн.

13.01.2025 року від Хаджибейського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) за підписом начальника Малиновського відділу ДВС у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) надійшла відповідь (вих. № 9 від 25.12.2024 року). В якій зазначеним Відділом повідомляється, що кошти від реалізації квартири АДРЕСА_2 були перераховані стягувачу ТОВ «ОТП Факторинг

Україна`та запропоновано з зазначеною претензією звернутися до ТОВ «ОТП Факторинг Україна». У відповіді також, не враховано, що відповідно до ст. 27 ЗУ «Про виконавче провадження» державним виконавцем стягнуто виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми вартості майна боржника. У зв`язку із вище зазначеним, позивач змушений був звернутися до суду.

Ухвалою суду від 13.03.2025 року відкрито провадження по справі в загальному позовному провадженні.

Ухвалою суду від 16.06.2025 року закрито підготовче провадження по цивільній справі та призначено до судового розгляду по суті на 26.06.2025 року.

Ухвалою суду від 26.06.2025 року задоволено клопотання представника відповідача про повернення у підготовче засідання, судове засідання призначено на 06.08.2025 року.

У підготовче судове засідання 06.08.2025 року з`явився представник відповідача Горбенко М.О., на задоволенні клопотання про виклик третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору ТОВ «ОТП ФАКТОРИНГ УКРАЇНА», наполягав, клопотання було задоволене, ухвалою суду від 06.08.2025 року залучено третю особу - ТОВ «ОТП ФАКТОРИНГ УКРАЇНА», підготовче засідання закрито та справа призначена до розгляду по суті.

11.07.2025 року від представника відповідача - Горбенка М.О., надійшов відзив на позовну заяву, у якому проти задоволення позивних вимог заперечував. Зазначивши, що орган державної виконавчої служби в даному випадку, хоча і був фактично продавцем у визнаних судом недійсними електронних торгах щодо нерухомого майна, однак діяв не як сторона у звичайному договорі купівлі-продажу, а як особа, зобов`язана законом вчиняти виконавчі дії щодо примусового виконання судового рішення на користь стягувача. Та оскільки орган державної виконавчої служби, отримавши кошти з торгів за продане майно, зобов`язаний у визначений законом строк перерахувати їх стягувачу, то відповідно вільні кошти у сумі, що необхідна для повернення покупцю недійсного правочину у розмірі 304315,96 грн, на його рахунку відсутня, враховуючи також наведені норми законодавства про заборону використовувати виконавцем для таких цілей кошти, виручені з інших торгів чи перераховані іншими боржниками. Вважає, що обов`язок повернення коштів у розмірі 304315,96 грн., необхідно покласти на стягувача у виконавчому провадженні - ТОВ "ОТП ФАКТОРИНГ УКРАЇНА".

Пояснень від ТОВ «ОТП ФАКТОРИНГ УКРАЇНА» по справі не надходило.

У судове засідання 24.11.2025 року сторони не з`явилися, наддали суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, без фіксування судового процессу технічними засобами.

У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось.

Суд, дослідивши письмові докази по справі, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, встановив наступні факти і відповідні ним правовідносини.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що 24 січня 2022 року ОСОБА_2 на електронних торгах, проведених ДП «СЕТАМ» придбав однокімнатну квартиру загальною площею 25,2 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1 , яка була реалізована в межах виконавчого провадження № 67181709 від боржника ОСОБА_3 . Не погоджуючись з реалізацією зазначеного майна, боржник ОСОБА_3 звернулася до суду. Рішенням Малиновського районного суду міста Одеси від 18 січня 2023 року по справі № 521/2256/22 позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено. Постановою Одеського апеляційного суду від 01 травня 2023 року та постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 жовтня 2024 року по справі 521/2256/22 (провадження № 61-7751св23) рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 18 січня 2023 року залишено без змін.

09.12.2024 року ОСОБА_2 звернувся до Малиновського відділу ДВС у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (вх. № 31843 від 09.12.2024 року) з досудовою претензію, якою висунуто вимогу про повернення коштів в розмірі 335 016,55 грн.

13.01.2025 року від Хаджибейського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) надійшла відповідь (вих. № 9 від 25.12.2024 року) на досудову претензію, в якій зазначається, що кошти від реалізації квартири АДРЕСА_2 були перераховані стягувачу ТОВ «ОТП Факторинг Україна»,а також запропоновано із зазначеною претензією звернутися до ТОВ «ОТП Факторинг Україна».

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 48 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації (пред`явленні електронних грошей до погашення в обмін на кошти, що перераховуються на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця).

Відповідно до ст. 61 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що діяла на момент реалізації майна) реалізація арештованого майна, крім майна, вилученого з обігу згідно із законом, та майна, зазначеного в частині восьмій статті 57 цього Закону, здійснюється шляхом його продажу на прилюдних торгах, аукціонах або на комісійних умовах.

Порядком реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства

юстиції України від 29.09.2016 № 2831/5 (що був чинний на момент проведення електронних торгів визначено, що «електронні торги - це продаж майна за допомогою функціоналу центральної бази даних системи електронних торгів, за яким його власником стає учасник, який під час торгів запропонував за нього найвищу ціну».

Виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на прилюдних торгах, яка полягає у продажу майна, тобто у забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернено стягнення, до покупця - учасника прилюдних торгів, та ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта про проведення прилюдних торгів є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, а відтак, є правочином.

Що узгоджується з правовим висновком, Великої Палати ВС, зокрема, у постанові від 21.11.2018 у справі № 465/650/16-ц, де зазначено, що «правова природа процедури реалізації майна на прилюдних торгах полягає у продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернуто стягнення, до покупця - учасника прилюдних торгів.

Ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних

торгів, складання за результатами їх проведення акта проведення прилюдних торгів - це оформлення договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, тобто правочин».

Зазначений висновок узгоджується з положеннями статей 650, 655, частиною четвертою статті 656 ЦК України, які відносять публічні торги до договорів купівлі- продажу.

Таким чином, відчуження майна з прилюдних торгів належить до угод купівлі- продажу, а тому така угода може визнаватися недійсною в судовому порядку з підстав недодержання в момент її вчинення вимог, встановлених частинами першою- третьою, шостою статті 203 ЦК України ( частина перша статті 215 ЦК України).

Згідно зі статтею 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

У постанові від 12.09.2019 у справі № 910/13670/18 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду зазначає, що «результатом визнання прилюдних торгів недійсними є те, що всі учасники правовідносин, які склалися в процесі здійснення виконавчих дій в межах виконавчого провадження ..., мають бути повернуті у стан, який передував проведенню прилюдних торгів.» Відповідно до статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а у разі неможливості такого повернення, зокрема, тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

За змістом частин першої та другої статті 216 ЦК України правовими наслідками недійсності правочину є реституція та відшкодування збитків (додатковий наслідок).

Правила статті 216 ЦК України застосовується виключно до сторін правочину. Сторонами договору купівлі-продажу є покупець та продавець (стаття 655 ЦК України).

Покупцем за договором купівлі-продажу майна з прилюдних торгів є переможець торгів, який підписав протокол про їх результати та отримав затверджений державним виконавцем акт, а продавцем за таким договором є, виконавча служба, від імені якої виступає спеціалізована організація як організатор торгів. Отже, у разі прийняття судового рішення про скасування (визнання недійсними) електронних торгів за позовом учасника електронних торгів, у сторін договору купівлі-продажу, оформленого за результатами електронних торгів, виникають права та обов`язки щодо повернення всього, що вони одержали на виконання договору, а саме: у покупця - повернути придбане майно, у продавця - повернути отримані від покупця кошти.

Відповідно до заявки на реалізацію предмета іпотеки від 26.11.2021 року, протоколу проведення електронних торгів № 567213 від 24.01.2022 року, акту про проведені електронні торги від 28.01.2022 року, спеціалізована організація ДП «СЕТАМ» лише надавала послуги з організації і проведення електронних торгів з реалізації нерухомого майна, а Другий Малиновський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) виступав від свого імені на електронних торгах як продавець.

Вказані обставини узгоджуються з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 18 листопада 2015 року у справі № 6-1884цс15 та у постанові Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 165/711/16-ц (провадження № 61-31591св18). Додатково у зазначеній постанові наголошується на обов`язку саме продавця «повернути позивачу оплачену загальну вартість придбаного на прилюдних торгах майна, незалежно від того, як ці кошти в подальшому були розподілені».

А отже, Другий Малиновський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) є продавцем арештованого майна, реалізованого на електронних торгах, а отже є стороною договору купівлі-продажу.

Тверджень, які б спростовували зазначене у відзиві на позовну заяву представником Хаджибейського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) не наведено.

Верховний Суд в постанові від 14 липня 2021 року у справі №161/2823/19 дійшов висновку, що оскільки приватний виконавець виступав від свого імені як продавець, то саме на приватного виконавця покладається обов`язок повернути позивачу оплачену загальну вартість придбаного на електронних торгах майна незалежно від того, як ці кошти в подальшому були розподілені.

Постановою від 24 лютого 2021 року у справі № 285/3523/18 (провадження № 61- 19213св19) Верховний Суд зробив висновок, що та обставина, що після реалізації майна кошти були перераховані на рахунок стягувача, не позбавляє виконавчу службу статусу продавця у спірних правовідносинах, дотримання передбачених законодавством умов і порядку проведення прилюдних торгів є обов`язковою умовою правомірності цього правочину та у разі визнання прилюдних торгів недійсними сторони договору повертаються у первісний стан шляхом реституції, а тому з виконавчої служби на користь позивача підлягають стягненню грошові кошти, сплачені нею за придбане майно.

У постанові Верховного Суду від 09 квітня 2020 року у справі № 489/7680/18 (провадження № 61-15397св19) зазначено, що встановивши, що, реалізовуючи квартиру на електронних торгах, виконавча служба самостійно виступала від свого імені як продавець і такі електронні торги визнані недійсними за рішенням суду, суди обґрунтовано виходили з того, що сплачена сума коштів за недійсним правочином підлягає стягненню на користь позивача саме з відділу державної виконавчої служби.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Разом з тим, щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Статтею 141 ЦПК передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду надано договір про надання правової допомоги № 21, додаткову угоду до договору та платіжну інструкцію про переказ коштів у сумі 4000, 00 грн.

Таким чином, суд дійшов висновку, що надані стороною позивача документи є належними та достатніми доказами на підтвердження витрат, які позивач поніс на оплату професійної правничої допомоги у цій справі.

Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, поведінку сторони під час розгляду справи, дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Враховуючи вищевикладене, можна зробити висновок що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Зокрема, у рішеннях від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Визначаючи співмірність заявлених до відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу, оцінюючи характер правової допомоги (послуги) у цій справі щодо змісту виконаних робіт, витраченому адвокатом часу, обсягу наданих послуг та значенню справ та керуючись принципами верховенства права, справедливості та пропорційності, суд вважає, що з урахуванням принципу розумності та справедливості, співмірною є сума відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 4000 грн.

Керуючись, ст.ст. 4, 5, 13, 19, 76-81, 89, 95, 133, 141, 258-259, 263-265, 354, 355 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до Хаджибейського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ТОВ «ОТП ФАКТОРИНГ УКРАЇНА», про стягнення коштів, отриманих за недійсним договором - задовольнити.

Стягнути з Хаджибейського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (, м. Одеса, вул. Старицького, 10-А) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) грошові кошти, отримані за недійсним договором у сумі 335 016 (триста тридцять п`ять тисяч шістнадцять) гривень 55 коп.

Стягнути з Хаджибейського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (, м. Одеса, вул. Старицького, 10-А) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати на професійну правову допомогу у сумі 4000 (чотири тисячі) гривень.

Стягнути з Хаджибейського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (, м. Одеса, вул. Старицького, 10-А) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір сплачений позивачем за подання позовної заяви у розмірі 3 350 (три тисячі триста п`ятдесят) гривень 17 коп.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання його повного тексту.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Одеського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст рішення складено 26.11.2025 року.

Суддя Сергій ГАНОШЕНКО