Справа № 291/1192/24
Провадження №6/291/18/25
У Х В А Л А

іменем України

24 листопада 2025 року селище Ружин

Ружинський районний суд Житомирської області

в складі головуючої судді Митюк О.В.,

за участтю секретаря Кащук Л.С.,

розглянувши матеріали заяви представника ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 про вжиття заходів щодо забезпечення позову на виконання повороту виконання в порядку ч.8 ст.444 ЦПК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , який діє в інтересах відповідача ОСОБА_2 28.10.2025 звернувся до Ружинського районного суду Житомирської області з заявою про вжиття заходів забезпечення позову, шляхом накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що знаходяться на будь-яких банківських рахунках та належать Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія» «Артеміда-Ф» (адреса:79013, Лвівська область, м.Львів, вул.Степана Бандери, буд.87, оф.54, ) у розмірі 21227,21 грн., тобто в межах поворотної суми у розмірі 21227,21 грн.

Заява мотивована тим, що заочним рішенням Ружинського районного суду Житомирської області від 12 грудня 2024 року позов задоволено. Стягнуто із ОСОБА_2 па користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Артеміда-Ф» заборгованість за Договором № 74.3429 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 07.05.2020 в розмірі 38300.36 грн.. яка складається з: заборгованості за основним зобов`язанням (тілом кредиту) в розмірі 10000.00 грн., залишку заборгованості по процентам в розмірі 22800.00 грн..інфляційне збільшення в розмірі 5500,36 грн., а також судового збору в розмірі 2 422.00 гри. та витрат на правничу допомогу в розмірі 3 000,00 грн.

Від 11.02.2025 року приватним виконавцем Волковою Є.О. було прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження у ВП №77164509 на підставі виконавчого листа №291/1192/24, що був виданий 20.01.2025 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Артеміда-Ф» заборгованості за договором про споживчий кредит №74.3429 від 07.05.2020 року в розмірі

38300.36 грн..

ОСОБА_2 вказаний борг був сплачений у повному обсязі.

Від 29.08.2025 року у ВП №77164509 приватним виконавцем Волковою Є. була прийнята Постанова про закінчення виконавчого провадження на підставі того, що судове рішення фактично виконано. Заборгованість перераховано на користь стягувана в повному обсязі. Витрати виконавчого провадження та основну винагороду приватного виконавця стягнуто.

Ухвалою Ружинського районного суду Житомирської області від 19 травня 2025 року у задоволенні заяви ОСОБА_2 про перегляд заочною рішення було відмовлено.

Однак, не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідач ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, у якій просила його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ТОВ «ФК «Артеміда-Ф».

При цьому, Житомирський апеляційний суд вищевказану скаргу вирішив задовольнити частково. Рішенням було зменшено загальну суму заборгованості: вирішено стягнути ОСОБА_2 заборгованість за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 743429 від 07.05.2020 в розмірі 18332.80 гри., з яких: заборгованість за тілом кредиту 10 000.00 грн., заборгованість за відсотками 5 700.00 грн.. інфляційні втрати 2 6.32.80 грн. судовий збір у розмірі 1 162.75 гри. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3 000.00 грн.

Тобто, сума загальної заборгованості після апеляційного перегляд) становить 22 495,55 грн.

Сума загальної заборгованості, яка була визначена відповідно до рішення Ружинського районного суду Житомирської області від 12 грудня 2024 року та сплачена відповідачем у повному обсязі становить 43 722,76 грн.

Відповідно, сума надмірно сплачених коштів, становить: 43 722.76 грн.- 22 495.55=21

227,21 грн.

ОСОБА_2 було надіслано прохання до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Артеміда-Ф» повернути надмірно сплачені кошти. Однак, станом на день подачі позову відповіді не надходило.

Таким чином. невжиття заходів забезпечення повороту виконання може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду в майбутньому та заявлений вид забезпечення повороту виконання у виді накладення арешту на грошові кошти та рухоме майно, є ефективним заходом забезпечення повороту виконання судового рішення.

Сторони в судове засідання не з`явилися, належним чином повідомлені.

Представник заявника подав до суду заяву в якій просив розгляд справи проводити у його відсутність, заяву підтримує з підстав викладених в заяві. Також підтримує подані клопотання, та просить суд їх задовольнити.

Суддя, дослідивши матеріали справи та заяву про забезпечення позову, дійшов наступного висновку.

Згідно ч.8 ст. 444 ЦПК України при вирішенні питання про поворот виконання судового рішення суд може вжити заходів щодо забезпечення позову. Процесуальним законом передбачено, що вжиття заходів забезпечення позову є дискрецією суду при розгляді заяви про поворот виконання.

З врахуванням положень ч. 8 ст. 444 ЦПК України, суд дійшов висновку, що вжиття заходів забезпечення позову з метою забезпечення виконання повороту виконання рішення суду прямо не передбачене процесуальним законодавством, можливість вирішення цього питання ЦПК України пов`язує з одночасним розглядом (вирішенням) питання про поворот виконання, як обов`язкову складову.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно пункту першого частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

В пункті 1 Постанови Пленуму Верховного суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» звернуто увагу судів на те, що за змістом ч. 1 ст.151 ЦПК України єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-якої з осіб, котрі беруть участь у справі. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Відповідно до ч. 3 статті 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність, зокрема, передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, чи майнових наслідків заборони відповідачу, іншим особам здійснювати певні дії.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Подібний правовий висновок викладено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 7 вересня 2020 року у справі № 522/3471/20 (провадження № 61-9451св20) та від 08.10.2020 у справі № 465/4985/18 (провадження № 61-6066св19).

Отже, законодавчо визначено, що при вирішенні питання про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, суд може накласти арешт лише на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві.

Тобто, суд на цій стадії має перевірити, яке конкретно майно чи грошові кошти належить відповідачам і де вони знаходяться.

Саме з цією метою положеннями частини першої статті 151 ЦПК України передбачено, що у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено зокрема: предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову, захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових актів. При цьому, сторона, яка звертається з заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою.

З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 76 ЦПК України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову. Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з заявою про забезпечення позову.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Саме до такого висновку дійшов Верховний Суд у складі Колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 18.10.2018 року у справі №183/5864/17-ц.

З наведеного випливає, що відомості про те, на яке саме майно, та який саме розрахунковий рахунок заявник просить накласти арешт, в яких саме фінансових установах знаходяться грошові кошти, в якій сумі та в якій валюті перебувають грошові кошти відповідача є необхідними для забезпечення позову.

Також суд зазначає про те, що заявник звертаючись в суд із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно та грошові кошти, інформацію про майно, та суми розміщених на ньому грошових коштів, місце і умови їх розміщення суду не надав.

Відсутність відомостей про майно, рахунки та вклади Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія» «Артеміда-Ф» не дає змоги визначити співмірність засобів забезпечення позову із заявленими вимогами.

Крім того, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має, з урахуванням доказів, наданих на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду, з`ясувати обсяг вимог, дані про особи відповідачів, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою.

Відповідно до статті 1 Протоколу 1 до Європейської конвенції з прав людини, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Втручання, особливо коли воно має розглядатися в контексті частини другої статті 1 Протоколу №1, має забезпечити «справедливу рівновагу» між вимогами загальних інтересів і вимогами захисту основних прав людини. Має бути розумне співвідношення між засобами, що використовуються і поставленою метою. (Рішення ЄСПЛ у справі «Іммобільяре Саффі проти Італії» від 28.07.1999 року, заява №22774/93).

Підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності до конкретного випадку.

Разом з тим, законодавчо визначено, що при вирішенні питання про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, суд може накласти арешт лише на майно або грошові кошти, що належать відповідачу. Накладення арешту на частку у нерухомому майні, яке належить Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія» «Артеміда-Ф» з викладених у заяві обгрунтувань не є співмірним та на думку суду, може призвести до суттєвого обмеження права власності, є порушенням права власності ТОВ «Фінансова компанія» «Артеміда-Ф» на його майно, яке підлягає захисту відповідно до статті 1 Протоколу 1 до Європейської конвенції з прав людини.

Окрім того, до заяви не додано жодного доказу, з якого можна зробити висновки про наявність підстав, які б свідчили що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення (ухвали) суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

На підставі вищевикладеного, виходячи з презумпції доброчесності учасників справи, з врахуванням необхідності дотримання вимог чинного законодавства України, норм Європейської конвенції з прав людини, правових позицій Європейського суду з прав людини та забезпечення балансу інтересів учасників цивільного провадження, суд дійшов висновку, що у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 , який діє в інтересах відповідача ОСОБА_2 , про вжиття заходів щодо забезпечення позову на виконання повороту виконання в порядку ч.8 ст. 444 ЦПК України слід відмовити.

Згідно ч. 6 ст. 153 ЦПК України, про забезпечення позову або про відмову в забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Керуючись ст.ст. 81, 149, 150, 151, 152, 153, 444 ЦПК України, суд,

Керуючись ст.ст. 151, 153, 353, 354, п.15.5 п.15 ч.1 Перехідних положень розділу ХІІІ ЦПК України ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 про вжиття заходів щодо забезпечення позову на виконання повороту виконання в порядку ч.8 ст.444 ЦПК України відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Житомирського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Повний текст ухвали виготовлено 25.11.2025 року.

Суддя Ружинського районного суду

Житомирської області О. В. Митюк