справа №932/996/24
провадження №2/932/575/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 листопада 2025 року Шевченківський районний суд м. Дніпра, в складі головуючого-судді Цитульського В.І., за участі: секретаря судового засідання Підопригори Р.А., представника позивача ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2 , його представника ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 про визнання недійсними довіреності та договору купівлі-продажу, скасування рішення про державну реєстрацію,

В С Т А Н О В И В :

Основні процесуальні рішення та дії.

06.02.2024 ОСОБА_4 звернувся із позовом у якому просить:

- визнати недійсною довіреність від 17.10.2023, посвідчену приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондаренко Р.О. за реєстровим номером 6244;

- визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , посвідчений 10.01.2024 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Новіковою Н.А.;

- скасувати рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_2 о за вказаним договором та повернути квартиру ОСОБА_4 .

Одночасно із позовом позивачем подано заяву про забезпечення позову.

08.02.2024 вжито заходів забезпечення позову заборонено уповноваженим особам вчиняти будь які реєстраційні дії щодо квартири АДРЕСА_1 .

07.03.2024 відкрито загальне позовне провадження.

Сторони обмінялися заявами по суті спору.

03.09.2024, через електронний суд, представник позивача долучив фотознімок заяви від імені позивача у якій міститься прохання врахувати також таку підставу позову, як «неможливість запам`ятовування і усвідомлення певних обставин і подій у моєму житті».

За клопотанням представника позивача судом призначалася судово-психіатрична експертиза, яка не була проведена та від якої в подальшому відмовився представник позивача.

Натомість позивачем надано висновок психологічної експертизи, проведеної на його замовлення.

22.09.2025 закрито підготовче провадження.

Судом визнавалася обов`язковою явка позивача в судове засідання, проте він не з`явився, доказів наявності поважних причин для цього не надав.

13.11.2025 суд перейшов до стадії ухвалення рішення та відклав його проголошення на 20.11.2025.

Узагальнені доводи позивача.

27.01.2024 позивач дізнався про те, що 10.01.2024 належну йому квартиру було продано в користь ОСОБА_2 о. Договір купівлі-продажу від імені позивача підписано ОСОБА_5 , який діяв на підставі довіреності від 17.10.2023.

Підстави позову зводилися до того, що позивач не підписував такої довіреності та не отримував грошові кошти згідно договору.

В судовому засіданні представник позивача просив задовільнити позов, з тих підстав, що ОСОБА_4 ввів в оману ОСОБА_5 щодо обставин, які мають істотне значення, покликався на приписи ст.229 та 230 ЦК України.

Узагальнені доводи відповідачів.

Відповідач ОСОБА_2 о заперечує проти позову з тих підстав, що перед купівлею квартири він спілкувався із позивачем щодо купівлі, останній виказував волю на відчуження квартири погоджував строк у який він мав звільнити квартиру та знятися із реєстрації у ній.

Оскільки існувала необхідність в отриманні дублікатів правовстановлюючих документів було погоджено, що договір буде укладено пізніше та від імені продавця буде діяти ОСОБА_5 , який також був присутнім під час зустрічі.

Позивачу було відомо про укладення договору купівлі продажу та він визнавав свій обов`язок звільнити квартиру. Проте в подальшому почав заперечувати факт відчуження квартири.

Грошові кошти за квартиру він передав ОСОБА_5 , який діяв від імені позивача.

В судовому засіданні відповідач, допитай у якості свідка, надав аналогічні покази.

Відповідач та його предстаник просили відмовити у задоволенні позову з підстав зазначених у відзиві.

Відповідач ОСОБА_5 відзиву не подав, в судове засідання не з`явився.

Фактичні обставини встановлені судом.

На підставі свідоцтва про право власності від 22.08.1997, право власності на квартиру АДРЕСА_1 належало ОСОБА_4 .

Місце проживання ОСОБА_4 зареєстровано у квартирі АДРЕСА_1 з 25.05.2006.

17.10.2023, приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондаренко Р.О. посвідчено довіреність від імені ОСОБА_4 , якою уповноважено ОСОБА_5 , окрім іншого, відчужувати належне довірителю нерухомого майна та вчиняти усі дії, що з пов`язані із таким продажом.

10.01.2024 укладено договір між ОСОБА_4 (продавець), від імені якого діяв ОСОБА_5 на підставі вказаної довіреності від 17.10.2023, та ОСОБА_2 (покупець) укладено договір купівлі-продажу вказаної квартири.

Згідно з умовами договору, квартира візуально оглянута покупцем, ціна продажу становить 864 212 грн, продавець зобов`язався знятися з реєстрації та звільнити квартиру до 21.01.2024.

Договір посвідчено приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Новіковою Н.А.

Для укладення договору подано дублікат правовстановлюючого документу ОСОБА_4 .

Право власності за договором зареєстровано у Державному реєстрі речових прав, рішення від 10.01.2024.

В межах виконавчого провадження №54581090, де боржником був ОСОБА_4 , було накладено арешт на спірну квартиру.

25.12.2023 ОСОБА_4 подавав заяву до відділу виконавчої служби про скасування такого арешту.

Окрім цього, постановою державного виконавця від 10.01.2024 закінчено виконавче провадження №73715873 про стягнення із ОСОБА_4 12 689,20 грн у зв`язку із виконанням рішення.

Позивачем долучено копію першої сторінки виписного епікризу (без підпису та печатки лікаря) про лікування ОСОБА_4 з 12.12.2023 по 22.12.2023 у якому вказано діагноз дифузний кардіосклероз, фібриляція передсердь постійна форма, тахітемп. СН 2А-Б. 2-бічний гідроторакс, гіпертонічна хвороба ІІ ст. Об`єктивний стан свідомість ясна.

Згідно довідки, виданої КНП «Клінічна лікарня швидкої медичної допомоги» ДМР від 12.08.2024, ОСОБА_4 перебував під наглядом лікаря-психіатра з діагнозом: розлади психіки та поведінки внаслідок органічного ураження головного мозку складеного генезу (церебросклероз, хронічна алкогольна інтоксикація, психоорганічний синдром).

Згідно висновку судової психологічної експертизи, проведеної на замовлення позивача, було проведено психологічне дослідження ОСОБА_4 , за яким ознак порушення психічних процесів не виявлено, емоційно-вольовий та реактивний психоемоційний компоненти на момент обстеження (червень 2025) не виходили за межі належних норм.

Окрім цього, на підставі відповідей ОСОБА_4 , із застосування поліграфу, експерт прийшов до наступних висновків, зокрема, що ОСОБА_4 17.10.2023 не був здатен повною мірою вільно та усвідомлено приймати рішення та реалізовувати його, не міг повною мірою усвідомлювати фактичний зміст власних дій та їх наслідки.

Також ОСОБА_4 ставилися питання про обставини підписання ним довіреності.

Висновки експерта ґрунтуються на опитуванні ОСОБА_4 , копіях оскаржуваних довіреності та договору купівлі-продажу, ухвали суду про забезпечення позову, медичної довідки від 02.05.2024 про те, що ОСОБА_4 не перебував під наглядом лікаря-психіатра КНП «КЛШМД» ДМР і не звертався за амбулаторною допомогою та документів на підтвердження повноважень представника позивача.

Допитай у якості свідка ОСОБА_2 вказав, що перед укладенням оскаржуваного договору купівлі-продажу, в кінці 2023 року, зустрічався із позивачем особисто, при зустрічах був присутній також ОСОБА_5 , якого ОСОБА_4 називав «братаном». ОСОБА_4 вказував що продає квартиру, показав її відповідачам, вказав про необхідність оформлення дублікатів документів та про те, що всіма питаннями уповноважує займатися ОСОБА_5 . Позивач взяв на себе обов`язок звільнити квартиру після нового року.

Також відповідач повідомив, що зустрічався із ОСОБА_4 після укладення договору, останній не заперечував факту продажу квартири та свого обов`язку її звільнити проте просив дати йому декілька днів для цього.

Відповідач відмовився відповідати на питання представника позивача про те, чи застосовував він психологічний чи фізичний тиск на ОСОБА_4 щодо звільнення ним квартири.

Позивачем надано рахунки із яких вбачається наявність заборгованості по спірній квартирі за електроенергію на суму 29 263,78 грн, обслуговування будинку 11 565,42 грн.

Свідок ОСОБА_6 повідомила про те, що ОСОБА_4 розповідав їй що не мав бажання продавати квартиру та помилково підписав якісь документи. Також свідок вказала, що ОСОБА_4 був охайним, доглянутим та адекватним.

За подання позову позивачем сплачено судовий збір в сумі 4 239,20 грн.

Норми права, що застосував суд.

За приписами ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1). Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (ч.3).

Виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги зазначається у позовній заяві (п.5 ч.3 ст.175 ЦПК України).

Зміна підстав позову здійснюється шляхом подання письмової заяви (ч.3 ст.49 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2019 у справі №917/1739/17 зазначено, що предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Тобто зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Разом з тим, не вважаються зміною підстави позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права (постанова Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2019 у справі №924/1473/15).

Визначаючи підстави позову як елемент його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону, позивач просить про захист свого права (постанова Верховного Суду від 12.11.2025 у справі №752/7411/24).

Як у частині першій статті 215 ЦК України, так і у статтях 229-233 ЦК України, зазначено про недійсність вчинених правочинів, тобто у випадках, коли існує зовнішній прояв волевиявлення учасника правочину, вчинений ним у належній формі (зокрема, шляхом вчинення підпису на паперовому носії ), що, однак, не відповідає фактичній внутрішній волі цього учасника правочину.

Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Частиною другою цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.

У разі ж якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини.

Правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено.

Отже, наслідком непідписання письмового правочину, що підлягає нотаріальному посвідченню, його стороною, за відсутності доказів фактичного вчинення такого правочину (вираження сторонами волевиявлення на його укладення, узгодження істотних умов або його виконання сторонами), є його неукладеність.

Подібні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.06.2020 у справі №145/2047/16-ц.

За приписами ч.1 ст.225 ЦК України, правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22.06.2020 в справі №177/1942/16-ц вказано, що «наявність підстав для визнання договору недійсним має встановлюватися судом на момент його укладення. Тобто, недійсність договору має існувати в момент його укладення, а не в результаті невиконання чи неналежного виконання зобов`язань, що виникли на підставі укладеного договору. Невиконання чи неналежне виконання зобов`язань, що виникли на підставі оспорюваного договору, не є підставою для його визнання недійсним».

У відповідності до статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» рішення ЄСПЛ від 10.02.2010), постанови КЦС ВС від 07.10.2020 у справі №465/3586/17, від 08.10.2020 у справі №712/22134/12, від 05.10.2020 у справі №347/637/18, від 27.10.2020 у справі №243/11349/18.

Висновок суду.

Щодо підстав позову.

Позов мотивовано тим, що позивач не підписував довіреність від 17.10.2023 та не отримав кошти за договором.

У заяві від 03.09.2024 позивач, як підставу позову, просив врахувати також «неможливість запам`ятовування і усвідомлення певних обставин і подій у моєму житті».

Таке формулювання носить загальний характер, позивач не вказує про те, що підписував довіреність проте не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними (ст.225 ЦК України), а також про те що він помилявся чи був введений в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ст.229, 230 ЦК України).

Представник позивача, до судових дебатів не міг відповісти на питання з яких саме підстав позивач просить задовільнити позов.

Судом визнавалася явка позивача в судове засідання обов`язковою, проте позивач не з`явився до суду без наявності поважних для цього підстав.

Позивач був забезпечений адвокатом, який мав усвідомлювати необхідність вчинення певних процесуальних дій, порядок їх вчинення та наслідки не вчинення.

Відтак суд виходить із того, що підставами позову є факт не підписання позивачем оскаржуваної довіреності та неотримання ним коштів згідно договору.

Покликання представника позивача в судових дебатах на помилку та обман позивача не беруться до уваги, адже виходять за межі підстав позову.

Щодо суті.

Позивачем не надано жодного доказу на підтвердження того факту, що підпис на довіреності йому не належить.

Навпаки такий факт спростовано поясненнями позивача та висновком експертизи, який він надав (там позивачем визнається факт підписання довіреності).

Окрім того судом враховано відсутність доказів наявності у позивача психічних та психологічних відхилень (підтверджується як відсутністю доказів зворотного, так і висновком експертизи, медичною довідкою та показаннями свідка).

В судовому засідання відповідач, під присягою, вказав про те що позивач усвідомлював факт продажу його квартири, виявляв відповідне бажання.

Позивач в кінці 2023 року особисто звертався до відділу виконавчої служби для зняття арешту із квартири. При цьому таке виконавче провадження було закінчено ще у 2019 році і до 2023 року у позивача не виникало необхідності у скасуванні арешту.

Викладеним також підтверджується наявність у нього волі на відчуження квартири.

Щодо доводів про неотримання коштів за договором, то така обставина може бути підставою для висновку про невиконання договору а не підставою для визнання договору недійсним.

Розподіл судових витрат.

Оскільки суд відмовляє у задоволенні позову, сплачений позивачем судовий збір не підлягає відшкодуванню.

Відповідачами не заявлялося до відшкодування судових витрат.

На підставі викладеного, суд

У Х В А Л И В :

У задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 про визнання недійсними довіреності та договору купівлі-продажу, скасування рішення про державну реєстрацію відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення проголошено 20.11.2025.

Суддя В.І.Цитульський