РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2025 року Овідіопольський райсуд Одеської області у складі:

головуючого судді Кириченко П.Л.,

при секретарі Осадченко С.В.

а участю представника позивача адвоката Цурка Н.О. та представників відповідача адвоката Стогній О.В. та адвоката Морозовой О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в с. Овідіополь, Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Фізичної особи підприємця ОСОБА_2 , про розірвання договору та стягнення грошових коштів в порядку захисту прав споживачів,

учасники цивільного провадження по справі:

позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Цурка Н.О.,

ВСТАНОВИВ:

04 серпня 2021 року позивач звернувся до Деснянського районного суду м. Києва з позовною заявою, про стягнення грошових коштів в порядку захисту прав споживачів, в подальшому матеріали справи в порядку ст.31 ЦПК України були направлені до Овідіопольського районного суду Одеської області за підсудністю, так як відповідач, зареєстрований на території Одеського (кол. Овідіопольського) району Одеської області.

Позиція сторін.

В обґрунтуванні своїх позовних вимог, позивач зазначив, що 03.07.2020 року між сторонами був укладений договір підряду б/н, на монтаж металоконструкцій з морських контейнерів, а так само зробити в них оздоблювальні роботи згідно із завданням замовника за адресою: Київська область, Києво-Святошинський р-н, с. Мощун. Відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання, жодний етап робіт не виконав належним чином у зв`язку з чим роботи не були прийняті Позивачем, всі строки на виконання робіт сплинули. Позивачем за період з 03.07.2020 року по 30.10.2020 року було видано відповідачу авансом грошових коштів на загальну суму 25750 доларів США та 3500 гривень.

В зв`язку з чим просить розірвати договір підряду б/н від 03.07.2020 року та стягнути з відповідача на користь позивача сплачений аванс у розмірі 25750 доларів США, що станом на 05.07.2021 рік становить 705861,57 гривень та 3500 гривень, а також пені за несвоєчасне виконання зобов`язань у розмірі 8 200 192,65 гривень. (т.1 а.с. 3-41)

В ході судового розгляду представник позивача фактично підтримує свої позовні вимоги, направила відповідь на відзив, позивач фактично наполягає на своїх позовних вимогах (т._ а.с.50-53).

Відповідач копію позову та матеріали до нього отримав, до суду направив відзив в порядку ст.178 ЦПК України, з якого вбачається, що з позовними вимогами не погоджується, просить в задоволенні позову відмовити.

Рух справи.

04 серпня 2021 року позивач звернувся до Деснянського районного суду м. Києва з вищевказаною позовною заявою.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 05 серпня 2021 року відкрито провадження за правилами загального позовного провадження, призначено до підготовчого розгляду.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 21 жовтня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 10 грудня 2021 року, з урахуванням ухвали Деснянського районного суду міста Києва від 17 січня 2023 року про виправлення описки, позов ОСОБА_1 задоволено частково. Розірвано договір підряду від 03 липня 2020 року б/н, укладений між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 . Стягнено з ФОП ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений аванс в розмірі 25 750,00 дол. США, що станом на 05 липня 2021 року становить 705 861,57 грн та 3 500,00 грн, а також пеню в розмірі 8 200 192,65 грн. Стягнено з ФОП ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 11 350,00 грн.

06 січня 2022 року відповідачем до Київського апеляційного суду подано апеляційну скаргу на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 10 грудня 2021 року.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 11 лютого 2022 року апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 на рішення Деснянського районного суду м.Києва від 10 грудня 2021 року залишено без руху і надано строк для усунення недоліків апеляційної скарги, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення особі, яка подала апеляційну скаргу, ухвали.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 26 серпня 2022 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 на рішення Деснянського районного суду м.Києва від 10 грудня 2021 року.

Постановою Київського апеляційного суду від 20 грудня 2022 року апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення Деснянського районного суду м.Києва від 10 грудня 2021 року змінено, виклавши мотивувальну частину у редакції цієї постанови. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвалою Верховного Суду від 13 лютого 2023 року касаційну скаргу залишено без руху, надано строк для усунення її недоліків.

Ухвалою Верховного Суду від 13 березня 2023 року продовжено ФОП ОСОБА_2 строк для усунення недоліку касаційної скарги.

Ухвалою Верховного Суду від 11 квітня 2023 року відкрито касаційне провадження та витребувано справу із суду першої інстанції.

Ухвалою Верховного Суду від 20 грудня 2023 року справу призначено до судового розгляду.

Постановою Верховного суду України від 31 січня 2024 року касаційну скаргу фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 10 грудня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 20 грудня 2022 року скасовано. Справу № 754/12047/21 направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. З моменту прийняття постанови судом касаційної інстанції рішення Деснянського районного суду міста Києва від 10 грудня 2021 року та постанова Київського апеляційного суду від 20 грудня 2022 року втратили законну силу та подальшому виконанню не підлягали.

В подальшому вищевказана цивільна справа надійшла з Верховного суду до Деснянського районного суду м.Києва на новий судовий розгляд.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 07 березня 2024 року прийнято цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів в порядку захисту прав споживачів до розгляду та призначити підготовче засідання.

Ухвалою Київського районного суду м. Києва від 03 червня 2024 року цивільну справу №754/12047/21 за позовом ОСОБА_1 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів в порядку захисту прав споживачів - передано на розгляд за підсудністю до Овідіопольського районного суду Одеської області (вулиця Берегова, 9, м. Овідіополь, Одеського району, Одеської області, 67801).

11 червня 2024 року представником позивача до Київського апеляційного суду було подано апеляційну скаргу на ухвалу Київського районного суду м. Києва від 03 червня 2024 року.

Постановою Київського апеляційного суду від 10 вересня 2024 року апеляційну скаргу представника позивача залишено без задоволення. Ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 03 червня 2024 року залишено без змін.

25 серпня 2024 року до Овідіопольського районного суду Одеської області надійшла вищевказана позовна заява ОСОБА_1 до Фізичної особи підприємця ОСОБА_2 , про захист прав споживачів та стягнення грошових коштів.

25 серпня 2024 року на підставі протоколу про авторозподіл справа надійшла до судді Овідіопольського районного суду Одеської області Кириченко П.Л.

Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 30 вересня 2024 року цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Фізичної особи підприємця ОСОБА_2 , про захист прав споживачів та стягнення грошових коштів, прийнято до свого провадження.

Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 03 лютого 2025 року задоволено клопотання представника відповідача адвоката Стогній О.В. та позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху. Встановити позивачеві та його представнику строк до 03 березня 2025 року для усунення недоліків.

Вивчивши позицію сторін та дослідивши надані докази в сукупності суд вважає, що позов ОСОБА_1 до Фізичної особи підприємця ОСОБА_2 , про розырвання договору та стягнення грошових коштів в порядку захисту прав споживачів , задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч. 1 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом і передбачених цим Кодексом випадках.

Обставини, які встановлені судом.

03 липня 2020 року між ОСОБА_1 та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 укладено договір підряду б/н.

Відповідно до пункту 1 вказаного договору сторони домовились, що за завданням замовника підрядник зобов`язується виконати своїми силами монтаж металоконструкцій з морських контейнерів, а також зробити в них оздоблювальні роботи згідно із завданням замовника за адресою: с. Мощун, Києво-Святошинський район, Київська область.

Перелік робіт включає в себе: закупівлю та доставку контейнерів, монтаж на ділянці, зведення перегородок, зовнішнє утеплення стелі та стін, монтаж стель з дерев`яної вагонки, шпаклівка стін і стель санвузлів, облаштування чорнових і чистових підлог з теплою підлогою, електротехнічні та сантехнічні роботи без установки кінцевих приладів, закупівля і установка вікон згідно із затвердженим переліком, покрівельні та фасадні роботи.

Підрядник зобов`язався доставити на об`єкт необхідні матеріали, конструкції, комплектуючі вироби, необхідні для подальшого виконання робіт. Замовник зобов`язався прийняти та оплатити виконані роботи згідно з умовами договору.

У розділі 2 договору підряду сторони погодили, що витрати з доставки та розвантаження матеріалів несе підрядник, що входять у вартість цього договору.

Підрядник зобов`язаний своєчасно попередити замовника про наявність обставин, що не залежать від підрядника, які загрожують якості та придатності результату роботи. Якщо підрядник відступив від умов договору підряду, що погіршило роботу або допустив інші недоліки в роботі, замовник має право за своїм вибором вимагати безоплатного виправлення цих недоліків у розумний строк або відповідного зменшення оплати за роботу, а також вимагати відшкодування, заподіяної замовнику шкоди у повному обсязі.

У розділі 6 договору підряду сторони погодили, що загальна сума договору становить 40 700,00 дол. США у гривневому еквіваленті.

Відповідно до розділу 7 договору підряду оплата за цим договором здійснюється авансовими платежами по етапах робіт до підписання акта, і в повній сумі - після підписання відповідного акта виконаних робіт. Розбивка робіт на етапи обговорюється усно.

На виконання умов, визначених у розділі 7 договору підряду, позивач видав авансом грошові кошти у розмірі: 03 липня 2020 року - 11 000,00 дол. США;

21 вересня 2020 року - 3 000,00 дол. США; 21 вересня 2020 року - 3 500,00 грн;

22 вересня 2020 року - 7 000,00 дол. США; 27 жовтня 2020 року - 950,00 дол. США; 30 жовтня 2020 року - 3 800,00 дол. США.

Згідно з розділом 3 договору підрядник зобов`язався розпочати роботи на наступний день після підписання договору та закінчити виконання робіт протягом восьми тижнів.

22 вересня 2021 року між сторонами в письмовій формі погоджено графік виконання робіт, згідно з яким кінцевим строком виконання робіт було 02 листопада 2020 року.

Разом із тим, в судовому засіданні встановлено та не заперечувалось сторонами, що в рамках укладеного договору відповідачем було виконано певний перелік робіт, таких як доставка контейнерів та інші види робіт передбачені умовами укладеного договору. Однак, позивачем заперечувалась відповідність доставлених відповідачем контейнерів та виконаних робіт умовам укладеного договору підряду, у зв`язку з чим, в подальшому, виконані роботи позивачем прийняті не були.

Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Допустимість доказів обумовлюється тим, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Вірогідність доказів характеризується тим, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування .

Однак матеріали справи не місять доказів, які б надали можливість суду встановити обсяги та відповідні обставини виконання, невиконання або неналежного виконання Відповідачем своїх зобов`язань за договором, на які посилається позивач у своїй позовній заяві.

Як вбачається з позовної заяви та доданих до неї документів про невиконання відповідачем обумовлених договором робіт та про неякісне їх виконання свідчить лише посилання Позивача на ці обставини в позовній заяві та зміст претензії від 21.01.2021 року, направленої відповідачу вже після завершення терміну дії укладеного Договору підряду. При цьому, в матеріалах справи не міститься жодного обґрунтування, яким чином ці докази підтверджують та чи підтверджують взагалі відповідно до умов договору підряду обставини виконання, невиконання, неналежного виконання Підрядником своїх зобов`язань за договором, зокрема за кожним окремим видом робіт.

Крім того, з умов укладеного договору не вбачається які саме контейнера мали бути доставлені відповідно до умов укладеного Договору підряду та які саме роботи, зокрема відповідність кожного виду робіт відповідним будівельним нормам та в яких обсягах вони мали бути виконані. Разом із тим, з претензії від 21.01.2021 року не вбачається в чому саме полягала неякісність виконаних Підрядником робіт, окрім твердження Замовника.

З огляду на викладене суд зазначає про те, що встановити обставини виконання / невиконання / неналежного виконання Підрядником своїх зобов`язань за договором за кожним окремим видом робіт, на які послався позивач у позовній заяві, за наявними у матеріалах справи доказами не вбачається за можливе.

Відповідно до ч.1 ст.837 ЦК за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Отже, спірний Договір про надання послуг за своєю правовою природою є договором підряду. Аванс (попередня оплата) це грошова сума, яка не забезпечує виконання договору, а є сумою, що перераховується згідно з договором наперед, у рахунок майбутніх розрахунків, зокрема, за товар який має бути поставлений, за роботи, які мають бути виконані. При цьому аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила, лише у випадку невиконання зобов`язання, за яким передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулося (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі №918/631/19, постанова Верховного Суду від 21.02.2018 у справі №910/12382/17).

При цьому, для встановлення чи підлягає поверненню в даному випадку аванс, справлений позивачем суд має встановити: 1) надання яких послуг було розпочато до моменту відмови від Договору (до 21.01.2021); 2) які завдання (послуги) станом на цю дату вже були виконані, а які перебували в процесі виконання; 3) яка вартість вже наданих станом на 21.01.2021 послуг; 4) чи приступав виконавець до виконання нових завдань (послуг) після 21.01.2021; 5) в якому розмірі аванс покриває надані станом на 21.01.2021 послуги; 6) чи вважаються послуги за Договором наданими (чи прийняті замовником). Для цього суд має дослідити та надати оцінки всім наявним доказам у справі для встановлення як обставин виконання Договору, так і поведінки та дій сторін щодо прийняття цих послуг/надання зауважень щодо послуг. Однак, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, що підтверджують /спростовують обсяги проведених робіт та їх якість, що в свою чергу свідчить про унеможливлення встановлення всіх фактичних обставин справи, що мають значення для її вирішення.

Отже, правова природа договору не залежить від його назви, а визначається з огляду на зміст, а тому при оцінці відповідності волі сторін та укладеного договору фактичним правовідносинам, суд надає правову оцінку його предмету, умовам, правам та обов`язкам сторін для визначення спрямованості як їх дій, так і певних правових наслідків, з`ясувати фактичний характер спірних правовідносин, які склались між сторонами, з`ясувати дійсні наміри сторін спору при укладенні договору щодо визначення умов виконання зобов`язань обома сторонами цього договору наслідків, застосувати відповідні норми права. Аванс, сплачений за цим договором, не забезпечує виконання зобов`язань, а є попередньою оплатою, що підлягає поверненню у разі невиконання зобов`язання. У ситуації, коли замовник реалізує своє право на відмову від договору, відповідно до ст.1212 ЦК України, виконавець зобов`язаний повернути ту частину авансу, яка не покриває фактично виконані роботи. Для повного з`ясування фактичних обставин справи та належної оцінки доказів, потрібно встановити обсяг та вартість наданих до моменту розірвання послуг.

За загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 651 Цивільного кодексу України розірвання договору допускається лише за згодою сторін. Виключенням з цього загального правила є випадки, якщо право на односторонню відмову від договору передбачене договором або законом.

Відповідно до частин другої та третьої статті 651 Цивільного кодексу України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним.

У статті 653 Цивільного кодексу України визначені правові наслідки розірвання договору, за змістом якої у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються з моменту досягнення домовленості про розірвання договору, якщо інше не встановлено договором. Якщо договір розривається у судовому порядку, зобов`язання припиняється з моменту набрання рішенням суду про розірвання договору законної сили. Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язанням до моменту розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже наслідком розірвання договору є припинення зобов`язання, що виникли між сторонами на підставі такого розірваного договору.

Суд зазначає про те, що за змістом зазначених норм розірвано може бути лише чинний (такий, що діє на час звернення до суду з позовом та прийняття відповідного судового рішення) договір. В іншому разі буде відсутній предмет спору, яким і виступає у такому разі договір. Аналогічні висновки Верховного Суду щодо застосування статті 651 Цивільного кодексу України викладені у постановах Верховного Суду від 07 серпня 2018 року у справі № 910/7981/17, від 18 листопада 2019 року у справі № 910/16750/18, від 16 вересня 2022 року у справі № 913/703/20.

Таким чином, суд приходить до висновку, про відсутність підстав для розірвання в судовому порядку укладеного між сторонами договору підряду, оскільки позовна вимога про його розірвання була заявлена після 02.11.2020 року, тобто після закінчення кінцевого строку виконання зобов`язань, зазначеного у підписаному сторонами графіку виконання робіт.

Відповідно до частин другої, третьої та четвертої статті 849 Цивільного кодексу України якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків.

Якщо під час виконання роботи стане очевидним, що вона не буде виконана належним чином, замовник має право призначити підрядникові строк для усунення недоліків, а в разі невиконання підрядником цієї вимоги - відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення роботи іншій особі за рахунок підрядника.

Замовник має право у будь-який час до закінчення роботи відмовитися від договору підряду, виплативши підрядникові плату за виконану частину роботи та відшкодувавши йому збитки, завдані розірванням договору.

Відповідно до висновку Верховного Суду щодо застосування статті 849 Цивільного кодексу України, викладеного у постанові від 16 вересня 2022 року у справі № 913/703/20, право замовника відмовитись від договору, передбачене статтею 849 Цивільного кодексу України, виникає лише щодо тих договорів, які на момент такої відмови були чинними.

Суд зазначає про те, що зазначений висновок Верховного Суду узгоджується із загальним зазначеним вище висновком про те, що розірвати в судовому порядку можна лише чинний договір.

Отже Суд зазначає про те, що розірвання договору на підставі частини другої статті 849 Цивільного кодексу України, на яку послався позивач у позовній заяві, після закінчення строку дії договору є неможливим.

Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з частиною першою статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Скасовуючи рішення Деснянського районного суду міста Києва від 10 грудня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 20 грудня 2022 року Верховний Суд звертав увагу на те, що правовідносини, які виникають з договору підряду, регулюються статтями 837-864 ЦК України, а з договору побутового підряду - статтями 864-874 ЦК України.

У частині першій, другій, четвертій статті 837 ЦК України визначено, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові. До окремих видів договорів підряду, встановлених параграфами 2-4 цієї глави, положення цього параграфа застосовуються, якщо інше не встановлено положеннями цього Кодексу про ці види договорів.

За договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. До відносин за договором побутового підряду, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів (частини перша, третя статті 865 ЦК України).

Статтею 866 ЦК України передбачено, що договір побутового підряду вважається укладеним у належній формі, якщо підрядник видав замовникові квитанцію або інший документ, що підтверджує укладення договору.

За змістом частини першої статті 869 ЦК України, до реклами та інших пропозицій щодо роботи, яка виконується за договором побутового підряду, застосовуються положення статті 641 цього Кодексу, якою, в свою чергу встановлено, що пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Реклама або інші пропозиції, адресовані невизначеному колу осіб, є запрошенням робити пропозиції укласти договір, якщо інше не вказано у рекламі або інших пропозиціях.

Отже, законодавець розрізняє договір підряду, та договір побутового підряду, який є окремим видом договору підряду. Основною відмінністю договору побутового підряду є те, що договір побутового підряду є публічним договором.

Згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони») під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін. При цьому суди, з`ясувавши при розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, які фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини. Зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом слід керуватися при вирішенні спору. Саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року в справі № 924/1473/15, від 04 грудня 2019 року в справі № 917/1739/17).

З урахуванням вище викладеного суд приходить до висновку, що фактичні обставини справи та наявні докази у справі, з урахуванням наведених правових норм, вказують на те, що між сторонами ОСОБА_1 та Фізичною особою -підприємцем ОСОБА_2 було укладено договір підряду, тобто, спірні правовідносини, які виникли між сторонами, не регулюються Законом України «Про захист прав споживачів». Відтак, підстави для задоволення позовної заяви в частині стягнення пені за несвоєчасне виконання зобов`язань у розмірі 8 200 192,65 гривень відсутні.

Враховуючи принципи змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства суд не збирає докази за власною ініціативою та ухвалює рішення на підставі наявних в матеріалах справи доказів.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За таких обставин, на підставі вищевикладеного, враховуючи ненадання сторонами доказів на підтвердження або спростування доводів сторони позивача, проаналізувавши та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача задоволенню не підлягають.

Заходи забезпечення позову.

Під час судового розгляду 01 жовтня 2021 року Деснянським районним судом міста ОСОБА_3 на підставі ухвали суду був накладений арешт на земельну ділянку, кадастровий номер :02:001:0873, площею 0,0627 га, та на грошові кошти на рахунках в банківських установах, що належить ФОП ОСОБА_2 в межах ціни позову в сумі 8909554,19 гривень, зокрема р/р НОМЕР_1 відкритий в ПАТ «УкрСиббанк» або в інших кредитно - фінансових установах та накладення арешту на грошові кошти на карткових та інших рахунках у банківських або інших кредитно-фінансових установах. Суд прийшов до висновку, що позов під час судового розгляду не знайшов свого обґрунтування, а тому суд вважає можливим скасувати вищевказані заходи забезпечення позову (т.1 а.с.103).

Судові витрати.

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, тобто з двома позовними вимогами, а саме майнового та не майнового характеру. В ході судового розгляду позивач сплатив судовий збір 12 387.60 грн. Суд прийшов до висновку, що позов є необґрунтований, а тому відповідно до 141 ЦПК України судові витрати розподілу не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.2,13,76-80,141,258,263-265,266, ЦПК України, ст.ст. 837-864 ЦК України,

ВИРІШИВ:

В задоволені позовної заяви ОСОБА_1 до Фізичної особи підприємця ОСОБА_2 , про розірвання договору та стягнення грошових коштів в порядку захисту прав споживачів відмовити.

Скасувати заходи забезпечення позову,у вигляді накладення арешту:

-на земельну ділянку, кадастровий номер :02:001:0873, площею 0,0627 га, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

- на грошові кошти на рахунках в банківських установах, що належить ФОП ОСОБА_4 в межах ціни позову в сумі 8909554,19 гривень, зокрема р/р НОМЕР_1 відкритий в ПАТ «УкрСиббанк» або в інших кредитно - фінансових установах та накладення арешту на грошові кошти на карткових та інших рахунках у банківських або інших кредитно-фінансових установах, які будуть виявлені виконавцем в межах ціни позову в сумі 8909554,19 грн. відкриті на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РОНКПП НОМЕР_2 , на підставі ухвали Деснянського районного суду м. Києва від 01.10.2021 року

Копію рішення направити сторонам у справі.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до цивільної палати Одеського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя: Кириченко П.Л.