Виноградівський районний суд Закарпатської області
_______________________________________________________________________________________________ Справа № 299/5497/25
Номер провадження 2/299/2002/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01.12.2025 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області в особі головуючого судді Леньо В.В., секретар судового засідання Казимірська Н.В. розглянувши у відкритому підготовчому засіданні у залі суду у місті Виноградів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно.

Свої вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її баба ОСОБА_3 ., останнім місцем проживання якої було АДРЕСА_1 .

Після смерті ОСОБА_3 залишилося спадкове майно, а саме житловий будинок в АДРЕСА_1 .

На випадок своєї смерті спадкодавець ОСОБА_3 21.12.2016 року, залишила заповіт який посвідчено секретарем виконкому Дротинської сільської ради яким все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, взагалі все те, що буде належати йому за законом на день смерті заповіла внучці ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , заповіт зареєстровано в реєстрі за №28.

Спадщину після смерті баби позивачка прийняла відповідно до статті 1268 ЦК України, оскільки час смерті спадкодавця вона проживала разом з спадкодавцем в спадковому будинку.

Спадкоємці, які мають право на обов`язкову частку відсутні. Відповідач по справі є донькою спадкодавця, їй відомо про відкриття спадщини, про її склад, відомо про існування заповіту та його зміст, та вона не має претензій на спадкове майно та не заперечує проти успадкування мною спадщини за заповітом, до складу якої входить цей житловий будинок.

Правовстановлюючий документ на спадковий будинок відсутній.

Правовстановлюючих документів на цей будинок не виготовлено, а за записами у по-господарській книзі с. Дротинці цей будинок рахується за ОСОБА_3 . Про це Виноградівська м/р Закарпатської області видала виписку за № 20.5-07/52 від 24.01.2024 відповідно до по-господарської книги №1 та номера об`єкта по господарського обліку № 01- 00383-1, житловий будинок в АДРЕСА_1 рахується за ОСОБА_3 яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Набути право власності на спадкове майно шляхом отримання свідоцтва про право на спадщину в нотаріальній конторі позивач не має можливості у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів.

Позивач у підготовче судове засідання не з`явилася, в прохальній частині позовної заяви просила суд розгляд справи проводити без її участі.

Відповідач в судове засідання не з`явилася, однак подала через канцелярію суду заяву, згідно яких вимоги позивача визнає, проти задоволення таких не заперечує та просить суд розглянути справу у її відсутність.

Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого судового провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Відповідачкою позов визнано повністю, що не суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому в порядку ст.206 ЦПК України визнання ним позову прийнято судом.

Обстеживши матеріали справи та клопотання сторін, визнаючи в порядку ст.223 ЦПК України не обов`язковим відібрання особистих пояснень від учасників процесу, і враховуючи, що у справі наявні достатні матеріали про права і взаємовідносини сторін та визнання позову відповідачем, суд вважає за можливе у підготовчому судовому засіданні ухвалити рішення про задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її баба ОСОБА_3 ., останнім місцем проживання якої було АДРЕСА_1 .

Після смерті ОСОБА_3 залишилося спадкове майно, а саме житловий будинок в АДРЕСА_1 .

На випадок своєї смерті спадкодавець ОСОБА_3 21.12.2016 року, залишила заповіт який посвідчено секретарем виконкому Дротинської сільської ради яким все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, взагалі все те, що буде належати йому за законом на день смерті заповіла внучці ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , заповіт зареєстровано в реєстрі за №28.

Спадщину після смерті баби позивачка прийняла відповідно до статті 1268 ЦК України, оскільки час смерті спадкодавця вона проживала разом з спадкодавцем в спадковому будинку, про що свідчить довідка Виноградівської міської ради № 20.5-07/51 від 24.01.2024 року.

Родинні зв`язки з спадкодавцем підтверджуються наступними дослідженими в судовому засіданні доказами.

Так, відповідно до Свідоцтва про народження, позивач народжена - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , де батьками записано ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ;

Відповідно до Свідоцтва про розірвання шлюбу від 10.10.1989 року, шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 розірвано, а після розірвання шлюбу прізвище дружини ОСОБА_7 .

Паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , виданий 30.10.1997 року В0338857.

Відповідно до Свідоцтва про шлюб НОМЕР_1 від 08.11.2008, між ОСОБА_8 та ОСОБА_4 , прізвище дружини після реєстрації шлюбу ОСОБА_9 .

Відповідно до Свідоцтва про народження матері позивачки ОСОБА_2 , матір`ю записана спадкодавець - ОСОБА_3 .

Спадкоємці, які мають право на обов`язкову частку відсутні. Відповідач по справі є донькою спадкодавця, їй відомо про відкриття спадщини, про її склад, відомо про існування заповіту та його зміст, та вона не має претензій на спадкове майно та не заперечує проти успадкування мною спадщини за заповітом, до складу якої входить цей житловий будинок.

Правовстановлюючий документ на спадковий будинок відсутній.

Правовстановлюючих документів на цей будинок не виготовлено, а за записами у по-господарській книзі с. Дротинці цей будинок рахується за ОСОБА_3 . Про це Виноградівська м/р Закарпатської області видала виписку за № 20.5-07/52 від 24.01.2024 відповідно до по-господарської книги №1 та номера об`єкта по господарського обліку № 01- 00383-1, житловий будинок в АДРЕСА_1 рахується за ОСОБА_3 яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Набути право власності на спадкове майно шляхом отримання свідоцтва про право на спадщину в нотаріальній конторі позивач не має можливості у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів.

Ці обставини суд встановив на підставі достатньої сукупності належних та допустимих доказів, а саме: копій свідоцтв про народження, одруження та смерть, копії технічного паспорту, інших письмових доказів.

Верховний суд України в п. 23 Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7 роз`яснив, що Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду з правилами позовного провадження.

Так, дійсно у відповідності до п. п. 4.15, 4.18 Наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» від 22 лютого 2012 року за № 295/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус вимагає, крім правовстановлюючого документа, Витяг з Реєстру прав власності з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

Тому, у зв`язку із відсутністю вищезазначеного Витягу з реєстру прав власності на спадкове майно спадкодавця, нотаріусом позивачу було роз`яснено про необхідність звернутися з даним питанням до Виноградівського районного суду.

Так дійсно, згідно із вимогами статей 2, 3, 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» право власності на нерухоме майно є речовим правом, яке підлягає реєстрації у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, та виникає з моменту такої реєстрації.

З огляду на положення зазначеного Закону, особа вважається власником об`єкта нерухомості лише тоді, коли у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно міститься відповідний запис про реєстрацію права власності особи на це майно.

Відповідно до «Технічного паспорта на житловий будинок садибного типу», складеного 14.02.2024 року на підписаного керівником суб`єкта господарювання ОСОБА_10 , житловий будинок завершений будівництвом та інвентаризаційна вартість станом на лютий 2025 року становить 271 799 гривень.

Будинок рахується за померлою ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 на підставі виписки з по-господарської книги Виноградівської міської ради Закарпатської області від 24.01.2024 року за № 20.5-07/52.

Відповідно до ст.10-13 глави ІІІ Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31. 01.1966 року, затвердженої заступником міністра комунального господарства Української РСР 31.01.1966 року, погодженої заступником голови Верховного суду Української РСР 15.01.1966 року (втратила чинність 19.01.1996 року), при відсутності правовстановлюючих документів право власності на нерухоме майно, що знаходиться в сільській місцевості, може бути підтверджено довідкою виконавчого комітету відповідної місцевої ради та висновком інвентар бюро.

Як випливає з цього нормативного акту, запис у по господарській книзі є акт органу влади, що підтверджує право приватної власності.

Відповідно до ч. 3. ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Отже при вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо.

З аналізу положень Конституції України та Цивільного кодексу України вбачається, що не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 5 серпня 1992 року, при набутті права власності на такі об`єкти. (Лист, Державної архітектурно-будівельної інспекції України, від 01.09.2011, № 40-12-2409 "Щодо прийняття в експлуатацію об`єктів, закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року").

Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. (Лист, Державної архітектурно-будівельної інспекція України, від 30.07.2012, № 40-19-5376 "Щодо порядку прийняття в експлуатацію самовільно побудованого садового будинку і розмірів штрафів").

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвеціїї про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ст.16 Цивільного кодексу України визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом.

Згідно ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). В ст.1217 ЦК України, зазначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно ч.1 ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені після відкриття спадщини.

Частиною 3 статті 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Виходячи з вимог ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст.1268, 1269, 1270, 1273 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. 1. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Відтак, з огляду на встановлені фактичні обставини, суд прийшов до висновку, що оскільки позивачка, як спадкоємець за заповітом, у встановленому законом порядку прийняла спадщину, то остання успадкувала майно, що ввійшло до складу спадщини в цілому.

Відповідно до ч.5 ст.1268 Цивільного кодексу України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до п.37 постанови № 5 від 07.02.2014 року пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з урахуванням положень частини першої статті 15 статті 392 ЦК власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, до це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним Документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється.

Відтак, з огляду на встановлені фактичні обставини, суд прийшов до висновку, що оскільки оформлення спадщини у нотаріальному порядку виявилося об`єктивно неможливим, а суд пересвідчився, що відсутні перешкоди для переходу права власності на предмет позову в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 в судовому порядку, то позивачка звернулася до суду на підставі ст.392 ЦК України не безпідставно.

На підставі наведених вище міркувань позов слід задовольнити у повному обсязі.

Керуючись ст.ст.10, 12, 13, 43, 49, 259, 263-265, 268 ЦПК України, -

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , право власності в цілому на житловий будинок з надвірними спорудами загальною корисною площею 74.5 кв.м., в тому числі житловою 49.9 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті баби ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з моменту його оголошення до Закарпатського апеляційного суду через Виноградівський районний суд Закарпатської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

ГоловуючийЛеньо В. В.