Провадження № 2/686/9352/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

19 листопада 2025 року м. Хмельницький

Хмельницький міськрайонннй суд Хмельницької області у складі: головуючого судді Продана Б.Г. за участю секретаря судового засідання Боднар А.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Хмельницькому цивільну справу №686/29858/25 за позовом ОСОБА_1 до Першого відділу державної виконавчої служби у місті Хмельницькому Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), Другого відділу державної виконавчої служби у місті Хмельницькому Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ)

про звільнення майна з-під арешту,

встановив:

16 жовтня 2025 року позивач звернулась до суду з позовом до Першого відділу державної виконавчої служби у місті Хмельницькому Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), Другого відділу державної виконавчої служби у місті Хмельницькому Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про звільнення майна з-під арешту.

В обґрунтування вимог посилається на те, що вона є власником 1/3 частки квартири АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності.В червні 2025 року під час оформлення в приватного нотаріуса договору щодо відчуження належного їй майна, позивачу стало відомо про те, що на все її майно постановою міського відділу ДВС від 17.12.2009 року накладено арешт.

Позивач звернулась до виконавчої служби із заявою про скасування арешту, на що отримала відповідь про те, що виконавче провадження в межах якого накладався арешт не передавалось ні до Першого ні до Другого відділу, а арешт на майно може бути знято за рішенням суду. Наявність такого обтяження порушує права позивача, у зв`язку із чим вона змушена звернутись до суду.

Відповідачі правом подати відзив не скористались.

Представник позивача в судове засідання подала заяву про слухання справи у її відсутності, позов підтримує, просить його задовольнити в повному обсязі, не заперечує щодо винесення заочного рішення.

Представники відповідачів в судове засідання не з`явились, про день та час слухання справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили, заяв чи клопотань в судове засідання не направляли.

Враховуючи вимоги ст. 280 ЦПК України, а також беручи до уваги згоду позивача по справі, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі тих доказів, які є в матеріалах справи.

У зв`язку з неявкою у судове засідання сторін на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Вивчивши матеріали справи, надані докази, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником 1/3 частки квартири АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності від 19.11.2001 року.

В червні 2025 року під час оформлення разом з іншими співвласниками в приватного нотаріуса договору щодо відчуження належної їм квартири, позивачу стало відомо про те, що на все її майно постановою міського відділу ДВС від 17.12.2009 року накладено арешт.

Позивач звернулась до виконавчої служби із заявою про скасування арешту, на що отримала відповідь про те, що згідно даних АСВП, станом на 11.08.2025 року на примусовому виконанні не перебувають відкриті виконавчі провадження про стягнення коштів з ОСОБА_1 , а виконавче провадження в межах якого накладався арешт не передавалось ні до Першого ні до Другого відділу.

Згідно інформації з Єдиного реєстру боржників, інформація щодо ОСОБА_1 , відсутня.

Дані обставини об`єктивно підтверджуються матеріалами справи.

Таким чином, наявність запису про обтяження (арешт майна) обмежує право позивача як власника на розпорядження своєю власністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ч. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт на майно (кошти) боржника накладаються виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Абз. 3 ч. 2 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Згідно ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 та підпунктом 2 пункту 10-4 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону.

Відповідно до ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч. 1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.11.2019 року у справі № 643/3614/17 (провадження № 14-479цс19) дійшла висновку про те, що вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних правовідносин, відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції (пункт 37).

Таким чином, враховуючи те, що арешт на майно позивача було накладено в 2009 році, виконавчі провадження щодо стягнення з ОСОБА_1 , відсутні, в реєстрі боржників позивач також не значиться, а обтяження (арешт) 1/3 частки квартири перешкоджає ОСОБА_1 в повній мірі розпоряджатись належним їй майном, то суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Метою позову є захист права власності, так як порушене право позивача на розпорядження своїм майном, а томуслід зняти арешт з майна.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 213-215, 226 Цивільного процесуального кодексу України, ст. ст. 15, 16, Цивільного кодексу України, ЗУ «Про виконавче провадження», суд

ухвалив:

Позовну заяву задоволити.

Скасувати арешт нерухомого майна та оголошення заборони на його відчуження, накладений на підставі постанови старшого державного виконавця Міського відділу ДВС Хмельницького міськрайонного управління юстиції Флиса В.В. б/н від 17.12.2009 р., а саме: на 1/3 частку квартири АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_1 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Хмельницького апеляційного суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , іпн НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 .

Відповідач: Перший відділ державної виконавчої служби у місті Хмельницькому Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), , м. Хмельницький, вул. Тернопільська 13/2.

Відповідач: Другий відділ державної виконавчої служби у місті Хмельницькому Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), , м. Хмельницький, вул. Тернопільська 13/2.

Дата складання повного тексту рішення 25.11.2025 року.

Суддя