єдиний унікальний номер справи 531/1214/24
номер провадження 2-п/531/1/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2025 року м. Карлівка

Карлівський районний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді - Герцова О. М.

за участю секретаря судового засідання - Капленко Є. С.,

представника позивача - Кондрат Л. Г.,

відповідачки - ОСОБА_1 ,

представника відповідачки - адвоката Мирко Р. О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ТОВ «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР», через представника, звернулося до суду з вказаним позовом, у якому просили стягнути з відповідачки ОСОБА_1 заборгованість за договором позики у розмірі 49170,00 грн. та судових витрат.

В обґрунтування позову вказували, що 14 серпня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 було укладено електронний договір № 103451777 про споживчий кредит у розмірі 8100,00 грн. строком на 30 днів, тобто до 13 вересня 2021 року року, зі сплатою процентів в розмірі 0,01% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Кошти надавалися позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок.

ТОВ «Мілоан» свої зобов`язання за договором виконало та надало позичальнику грошові кошти.

30 листопада 2021 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт-Капітал» було укладено договір факторингу № 30-11-65, відповідно до вимог якого ТОВ «Мілоан» відступило ТОВ «Вердикт-Капітал» право грошової вимоги за кредитними договорами до вказаних у реєстрі боржників, в тому числі і за договором, укладеним з відповідачем ОСОБА_1 .

Пізніше ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги до боржників позивачу ТОВ «Коллект Центр» відповідно до договору відступлення права вимоги № 10-01/2023 від 10.01.2023 року, у тому числі за вищевказаним договором про надання споживчого кредиту, що укладений між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 .

У зв`язку з невиконанням позичальником зобов`язань за договором, станом на 08.04.2024 року, утворилася заборгованість у розмірі 67254,30 грн., яка складається із: 8100,00 грн. - заборгованість за кредитом та 59154,30 грн. - заборгованість за процентами.

Проте позивач, посилаючись на принцип розумності, співмірності і пропорційності, просив стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 49170,00 грн., з яких: 8100,00 грн. заборгованість за кредитом та 41070,00 грн. заборгованість за процентами, а також сплачений судовий збір у розмірі 3028,00 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 13 000,00 грн.

Ухвалою суду від 17 грудня 2024 року справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін.

У судовому засіданні представник ТОВ «Коллект центр» позов підтримала та просила його задовольнити. Окремо зазначила, що з історії кредитів ОСОБА_1 . Вбачається, що відповідачка неодноразово використовувала номер телефону, який вказано в заяві про отримання кредиту. Звернула увагу суду на те, що номер телефону міг належати іншій особі до укладення кредитного договору, але це не спростовує того факту, що оператори телекомунікаційних мереж можуть перевипускати номери мобільних телефонів та здійснювати продаж SIM-карт іншим особам, після блокування номеру попереднього власника.

Допитана в судовому засіданні відповідачка ОСОБА_1 позов не визнала, просила відмовити у задоволенні позову та пояснила, що жодного кредитного договору вона не укладала, номер телефону НОМЕР_1 та електронна адреса ІНФОРМАЦІЯ_1 їй не належать, але зазначила, її дошлюбне прізвище « ОСОБА_2 ».

Представник відповідачки підтримав позицію ОСОБА_1 . Та просив відмовити у задоволенні позову з підстав, викладених у відзиві.

Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази у їх сукупності, встановив наступне.

14 серпня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та відповідачем ОСОБА_1 в електронному вигляді було укладено договір про споживчий кредит № 103451777, який підписано електронним підписом позичальника та за умовами якого відповідачу було надано кредит у розмірі 8100,00 грн. зі сплатою процентів в розмірі 0,01% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом, строком кредитування 30 днів, до 13.09.2021 року.

Сторони погодили орієнтовну загальну вартість кредиту, яка для позичальника складає 8124,00 грн.

Відповідно до п. 2.1. Договору кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок.

За п. 4.2. договору вказано, що у разі прострочення позичальником зобов`язань зі сплати заборгованості згідно з умовами цього договору кредитодавець, починаючи з дня, наступного за датою спливу строку кредитування, з урахуванням пролонгацій та оновлених графіків платежів, що складаються у зв`язку з продовженням строку кредитування (пролонгацією), має право нарахувати проценти за стандартною (базовою) ставкою, передбаченою п. 1.6 договору в якості процентів за порушення грошового зобов`язання, передбачених ст. 625 ЦК України. У випадку нарахування процентів вважається, що ця умова договору встановлює інший розмір процентів у розумінні ч. 2 ст. 625 ЦК України, на рівні стандартної (базової) ставки, передбаченої п. 1.6 договору. Обов`язок позичальника із сплати таких процентів настає після відповідної вимоги кредитодавця.

Відповідно до п. 6.1. договір укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства.

Згідно з п. 6.2. Договору розміщені в особистому кабінеті позичальника проект цього кредитного договору або інформація з посиланням на нього є пропозицію товариства про укладення кредитного договору (офертою). Відповідь про прийняття пропозиції про укладення цього договору (акцепт) надається позичальником шляхом відправлення товариству електронного повідомлення та відбувається із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який надсилається товариством електронним повідомленням (SMS) на мобільний телефонний номер позичальника, а позичальник використовує одноразовий ідентифікатор (отриману алфавітно-цифрову послідовність) для підписання цього кредитного договору/електронного повідомлення про прийняття пропозиції про його укладення (акцепту). Електронне повідомлення (акцепт) може бути відправлене позичальником товариству через Веб - сайт або у SMS-повідомленні з мобільного телефонного номеру позичальника на номер 2277. Після укладення цей кредитний договір розміщується в Особистому кабінеті позичальника.

Відповідно до п. 6.3. Договору, приймаючи пропозицію Товариства про укладання цього кредитного договору, позичальник також погоджується з усіма додатками та невід`ємними частинами (у т. ч. Правилами, Паспортом споживчого кредиту та Графіком платежів) договору в цілому та підтверджує, зокрема, що він ознайомлений, погоджується з усіма визначеннями, умовами та змістом, повністю розуміє, і зобов`язується неухильно дотримуватись умов кредитного договору та Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту Товариством, що розміщені на веб - сайті Товариства та є невід`ємною частиною цього договору.

Згідно з п. 6.4. Договору укладення Товариством кредитного договору з позичальником у електронній формі юридично є еквівалентним отриманню Товариством ідентичного за змістом договору, який підписаний власноручним підписом позичальника, у зв`язку з чим створює для сторін такі ж правові зобов`язання та наслідки.

Відповідно до п. 6.5. Договору цей договір прирівнюється до такого, що укладений у письмовій формі.

Згідно з Додатком № 1 до Договору про споживчий кредит № 103451777 від 14.08.2021 року сторони затвердили Графік платежів та орієнтовну вартість кредиту.

За даним Графіком, 13.09.2021 року відповідач зобов`язалася погасити суму кредиту в розмірі 8100,00 грн., сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 24,30грн.

До укладання договору про споживчий кредит, позичальник ознайомилася з паспортом споживчого кредиту та підписала його електронним підписом одноразовим ідентифікатором.

Далі, відповідач здійснила дії, спрямовані на укладання договору позики шляхом заповнення заяви про надання (отримання) кредиту на сайті, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором, на підписання електронного договору, та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якої, в подальшому, кредитодавцем було перераховано грошові кошти у розмірі 8100,00 грн.

Отже, судом встановлено, що відповідач підписав кредитний договір електронним підписом одноразовим ідентифікатором (у відповідності до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно з довідкою про ідентифікацію, виданою ТОВ «Мілоан», ОСОБА_1 з якою було укладено договір № 103451777 від 14.08.2021 року, ідентифікований ТОВ «Мілоан». Акцепт договору позичальником (підписання аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора) V55864.

Укладений договір про споживчий кредит було розміщено в особистому кабінеті відповідача, якому в свою чергу були перераховані кошти в розмірі 8100,00 грн., відповідно до умов п. 1.2. договору на його банківську картку, зареєстровану для цієї цілі в особистому кабінеті на сайті кредитодавця.

Факт перерахування грошових коштів відповідачу у розмірі 20 000,00 грн. підтверджується платіжним дорученням № 31103521 від 14.08.2021 року.

Ухвалою Карлівського районного суду Полтавської області від 07 липня 2025 року у даній справі витребувано у Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приват Банк»

- повний номер картки та інформацію про власника банківської картки на яку було здійснено зарахування коштів від АТ КБ «ПриватБанк» 14.08.2021 року в сумі 8100,00 гривень (маска картки № НОМЕР_2 ) за Договором № 103451777, банк емітент Приватбанк;

- виписки по всіх рахунках ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 РНОКПП: НОМЕР_3 ) відкритих в АТ КБ «ПриватБанк» за період із 14.08.2021 по 20.08.2021.

Відповіддю банку було повідомлено, що по рахунках ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) рух коштів по рахункам за період з 14.08.2021 по 20.08.2021 - відсутній.

Повідомлено також, що відсутня можливість надати повний номер картки та інформацію про власника банківської картки на яку було здійснено зарахувания коштів від АТ КБ «ПриватБанк» 14.08.2021 в сумі 8100,00 грн. (маска картки № НОМЕР_2 ) за Договором № 103451777, банк емітент Приватбанк, оскільки недостатньо даних для пошуку.

Відповідно до п. 6.1. Договору, цей договір укладається в електронній формі в Особистому кабінеті Позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі Кредитодавця та доступний зокрема через сайт Кредитодавця та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби.

Згідно п. 6.2. Договору, розміщені в особистому кабінеті позичальника проект цього Кредитного договору або інформація з посиланням на нього є пропозицію Кредитодавця про укладення кредитного договору (офертою). Відповідь про прийняття пропозиції про укладання цього договору (акцепт) надається позичальником шляхом відправлення Кредитодавцю електронного повідомлення та відбувається із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який надсилається Кредитодавцем електронний повідомленням (SMS) на мобільний телефонний номер позичальника, а позичальник використовує одноразовий ідентифікатор (отриману алфавітно-цифрову послідовність) для підписання цього кредитного договору/електронного повідомлення про прийняття пропозиції про його укладення (акцепту). Електронне повідомлення (акцепт) може бути відправлене позичальником через сайт Кредитодавця, мобільний додаток, месенджери або у SMS-повідомленні з мобільного телефонного номеру позичальника на номер 2271 (вартість відправки SMS-повідомлення для позичальника визначено у правилах). Після укладення цей договір надається позичальнику шляхом розміщення в Особистому кабінеті позичальника. Додатково укладений кредитний договір та/або повідомлення про його укладення може бути на розсуд Кредитодавця направлено позичальнику на електронну пошту або іншими каналами (засобами) зв?язку, наданими позичальником Кредитодавцю.

Підписанням договору відповідач підтвердив, що ознайомлений з усіма його істотними умовами та йому була надана вся інформація, передбачена вимогами чинного законодавства (п.6.3. Договору).

Таким чином, відповідач здійснила дії, спрямовані на укладання договору позики шляхом заповнення заяви про надання (отримання) кредиту на сайті, та ввів одноразовий ідентифікатор, який отримав на зазначений ним номер мобільного телефону ( НОМЕР_1 ), з метою підписання кредитного договору.

Важливою обставиною в ході доведення факту підписання договору позики саме відповідачем є факт розпорядження відповідачем вказаним номером мобільного телефону, оскільки саме на нього надійшов код одноразового ідентифікатора.

Код одноразового ідентифікатора, яким було підписано кредитний договір, було надіслано на мобільний номер телефону НОМЕР_1 . Первісним Кредитодавцем проведено ідентифікацією (верифікацію) та верифікацією позичальника, яким є ОСОБА_1 за допомогою знімку позичальника (відповідача) із паспортом.

Так, в угодах більшості банківських установ існує пункт, в якому вказується, що позичальник зобов?язаний надати оригінали документів для ознайомлення. В разі їх відсутності банк відмовиться надати позику, незалежно від суми.

Водночас важливо відзначити, що ксерокопії паспорта, ідентифікаційного коду та інших документів, що засвідчують особу, також не дозволять отримати позику.

У зв?язку з цим під час оформлення угоди в режимі онлайн банки в обов?язковому порядку вимагають прикріпити фотографії клієнта з паспортом в руці. Ця процедура необхідна для:

підтвердження особи позичальника;

виключення можливості шахрайства;

підвищення лояльності.

З огляду на те, що в деяких випадках документи можуть опинитися в руках сторонніх осіб, компанії бажають перестрахуватися. Ця процедура допомагає їм захистити себе від зловмисників і запобігти можливості судових розглядів.

Підтвердити особистість, завантаживши в кабінет фото з паспортом в руках пропонують практично всі МФО. Цей спосіб дозволяє виключити випадки шахрайства і визначити, що кредит оформляє "реальна" людина: використовуючи свої дані і свої документи.

На підтвердження фотоідентифікації в матеріалах справи містяться знімки відповідача із своїм паспортом в руках, які отримані в ході розгляду справи в суді позивачем від первісного кредитора.

Окрім того, представником позивача долучено витяги із сайту Мілоану щодо питань:

- Чому важливо вносити в анкету своє фото з паспортом?

- Які методи верифікації доступні в українських МФО?

- Ідентифікація за допомогою фото на сайті Miloan.

З інформацію з електронного файлу (LogFile застосування коду) від 14.08.2021 року та Хронологією вчинення дій щодо укладення кредитного договору у формі електронного правочину, надані, первісним кредитором, що підтверджено факт підписання кредитного договору покроковим зазначенням кожної дії Позичальника в процесі підписання договору електронним підписом одноразовим ідентифікатором.

Тобто, факт підписання кредитного договору саме відповідачем підтверджено усіма

належними та достатніми доказами.

Водночас, банківську карту № НОМЕР_2 , на яку було здійснено перерахування кредитних коштів Кредитодавцем, не емітовано до рахунків ОСОБА_1 у відповідності до вищезазначеного листа АТ КБ «ПриватБанк».

Разом з тим, саме відповідач на сайті Кредитодавця власноруч зазначає реквізити банківської карти, на яку бажає отримати кредитні кошти. Тобто, вона може і не належати позичальнику, проте саме він вирішує і зазначає про найзручніший спосіб отримання коштів на виконання кредитного договору. Кредитодавець, у свою чергу, не може нести ризик можливих наслідків щодо обраного відповідачем способу отримання кредитних коштів.

ТОВ «Мілоан» відповідно до якого 14.08.2021 було здійснено переказ грошових коштів у сумі 8 100,00 грн згідно договору № 103451777 на номер карти № НОМЕР_2

Тобто, Кредитодавець належним чином виконав свої зобов?язання за Договором про споживчий кредит № 103451777.

Вказане узгоджується з позицією Верховного Суду, яка викладена колегією суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 12.06.2023 року у справі №263/3470/20.

30 листопада 2021 року між ТОМ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір факторингу № 30-11-65, відповідно до вимог якого ТОВ «Мілоан» відступило ТОВ «Вердикт-Капітал» право грошової вимоги за кредитними договорами до вказаних у реєстрі боржників.

Відповідно до Акту прийому-передачі Реєстру боржників за договором факторингу № 30-11-65 від 30.11.2021 року, первісний кредитор передав, а новий кредитор прийняв Реєстр боржників кількістю 3063, після чого до фактора переходять права вимоги заборгованості від боржників і фактор стає кредитором стосовно заборгованостей.

10 січня 2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» укладено договір факторингу № 10-01/2023, відповідно до вимог якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило ТОВ «Коллект Центр» право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до боржників за кредитними договорами, вказаними у реєстрі боржників.

За п. 2.1. договору факторингу первинний кредитор відступає новому кредитору, а новий кредитор набуває права вимоги первісного кредитора до боржників.

Відповідно Акту прийому-передачі Реєстру боржників за договором про відступлення прав вимоги від 10.03.2023 року, первісний кредитор передав, а новий кредитор прийняв Реєстр боржників кількістю 207307, після чого до фактора переходять права вимоги заборгованості від боржників і фактор стає кредитором стосовно заборгованостей.

Договір про споживчий кредит № 103451777 вказано за порядковим номером 12920 у реєстрі боржників.

Із витягу з реєстру боржників вбачається заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором у загальному розмірі 67254,30 грн., яка складається з: 8100,00 грн. заборгованості за кредитом та 59154,30 грн. заборгованості за процентами.

Отже, до ТОВ «ФК «Кредит-Капітал»» відповідно до укладеного договору факторингу № 10-01/2023 від 10.01.2023 року, перейшло право грошової вимоги до відповідача на загальну суму 67254,30 грн. Однак, позивачем заявлено до стягнення заборгованість у загальному розмірі 49170,00 грн.

Правовідносини, які виникли між сторонами, крім положень вказаного вище договору, врегульовані нормами ЦК України.

Так у ст. 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають на підставі договору або правочину.

Згідно ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ч. 1 ст. 1054 цього Кодексу за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

За змістом ст. 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Особливості застосування змінюваної процентної ставки за договором про надання споживчого кредиту встановлюються законом.

Відповідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Як визначено у ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтями 525, 526 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно ст. 610 Цивільного Кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до частини першої, третьої, четвертої, сьомої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським Кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.

Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Електронний цифровий підпис, як вид електронного підпису, накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

Як вбачається з матеріалів справи відповідач прийняв пропозицію (оферту) укласти електронний договір споживчого кредиту з накладенням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, надісланим кредитором позичальнику у електронному смс-повідомленні, що свідчить про укладення кредитного договору з дотриманням встановленої Законом форми правочину.

Верховний Суд у постанові від 12.01.2021 року у справі № 524/5556/19 підтвердив, що суди дійшли обґрунтованого висновку про те, що оспорюваний договір про надання фінансового кредиту підписаний позивачкою допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними за та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами спірного правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс- повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину, що спростовує доводи касаційної скарги у цій частині.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір споживчого кредиту з накладенням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, надісланим кредитором позичальнику у електронному смс-повідомленні, що свідчить про укладення кредитного договору з дотриманням встановленої Законом форми правочину.

Верховний Суд у постанові від 12.01.2021 року у справі № 524/5556/19 підтвердив, що суди дійшли обґрунтованого висновку про те, що оспорюваний договір про надання фінансового кредиту підписаний позивачкою допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними за та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами спірного правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс- повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину, що спростовує доводи касаційної скарги у цій частині.

Судом встановлено, що позичальник надав кредитні кошти відповідачу, якими останні користувався, однак борг не погасив, що вбачається із відомості про щоденні нарахування та погашення, надані ТОВ «Мілоан».

Отже, відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання за договором про споживчий кредит, у передбачений в договорі строк кошти (суму позики) не повернув, внаслідок чого у нього виникла заборгованість за кредитним договором.

Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ч. 1 ст. 513 ЦК України). Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 516 ЦК).

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за кредитним договором, позивач заявив про стягнення заборгованість у загальному розмірі 49170,00 грн., яка складається із: 8100,00 грн. заборгованості за кредитом та 41070,00 грн. заборгованості за процентами.

Як вбачається із розрахунку позивача, останнім були нараховані проценти за користування кредитом по дату виготовлення розрахунку заборгованості, тобто по 08.04.2024 року.

Щодо вимог про стягнення заборгованості за простроченими процентами, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до п. 1.5.2 кредитного договору передбачено, що проценти за користування кредитом складають: 24,30 грн., які нараховуються за ставкою 0,01 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом.

При цьому, як вбачається з договору сторони погодили, що кредит надається строком на 30 днів з 14.08.2021 року (строк кредитування). Дата повернення кредиту - 13.09.2021 року.

Отже, за таких умов договору, які були погоджені сторонами, кредитор має право нараховувати відсотки за договором лише 30 днів, починаючи з дня укладення договору. Даним договором не передбачено нараховування відсотків після закінчення терміну дії договору, який складав 30 днів.

Частиною першою статті 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Таким чином, договором визначено розмір процентів за користування кредитом в розмірі 24,30 грн. (п. 1.5.2), виходячи із суми наданого кредиту у 8100,00 грн., строку кредитування 30 днів та відсоткової ставки 0,01% за кожен день користування кредитом.

Отже, сума процентів за користування кредитом, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 24,30 грн. (8100,00 грн. х 0,01% х 30 днів), тобто в межах строку кредитування.

Щодо стягнення процентів в іншій частині, то суд виходить із наступного.

У пунктах 91-93 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц зроблено висновок, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Суд вважає, що відповідно до п. 1.4 договору про споживчий кредит № 103451777 від 14.08.2021 року термін повернення кредиту визначено 13.09.2021 року, тому правові підстави для стягнення заборгованості по відсоткам після 13.09.2021 року відповідно до п. 1.6, 2.3.1.2 договору відсутні.

Так, згідно п. 2.3.1 договору, доказів того, що строк кредитування відповідача був пролонгований позивачем відповідно до цього пункту договору суду не надано, також не надано оновлених графіків платежів, що складаються у зв`язку з продовженням строку кредитування (пролонгацією) (п. 4.2 договору), відповідно до розрахунків заборгованості нарахування процентів у відповідності до статті 625 ЦК України позивачем не здійснювалось.

Обов`язок позичальника по сплаті таких процентів настає після відповідної вимоги кредитодавця (п. 4.2. договору).

У справі відсутні докази виконання кредитором умов п. 4.2 договору, пов`язаного з пролонгацією договору, направлення відповідної вимоги боржнику, що з урахуванням змісту договору виключає підстави до стягнення відсотків за користування кредитними коштами поза межами строку дії договору.

Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 28.03.2018 № 444/9519/12, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України.

У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за ч. 1 ст. 1050 ЦК України, застосуванню підлягає положення статті 625 цього Кодексу, що є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц.

Наведене узгоджується із позицією Великої Палати Верховного Суду, яка у справі № 910/4518/16 від 05.04.2023 дійшла висновку, що сторони не можуть з посиланням на принцип свободи договору домовитись про те, що їхні відносини будуть регулюватися певною нормою закону за їхнім вибором, а не тією нормою, яка регулює їхні відносини виходячи з правової природи останніх. Відтак, для вирішення подібних спорів важливим є тлумачення умов договорів, на яких ґрунтуються вимоги кредиторів, для з`ясування того, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування. Для цього можуть братися до уваги формулювання умов про сплату процентів, їх розміщення в структурі договору (в розділах, які регулюють правомірну чи неправомірну поведінку сторін), співвідношення з іншими положеннями про відповідальність позичальника тощо. У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав).

За таких обставин, суд дійшов обґрунтованого висновку, що правових підстав для нарахування процентів за користування кредитом після закінчення строку кредитування у кредитодавця не було, а вимога позивача в частині стягнення з відповідача заборгованості за процентами, нарахованими після 13.09.2021 року - задоволенню не підлягає.

Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно, зокрема, для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб.

У відповідності до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо який у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, з огляду на зазначене вище, суд вважає за необхідне, частково задовольнити позовні вимоги та стягнути відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором в загальному розмірі 8124,30 грн., що складається із: 8100,00 грн. заборгованості за кредитом (тілом кредиту) та 24,30 заборгованості за процентами. В іншій частині позову слід відмовити.

Згідно із ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

ТОВ «Коллект Центр» при подачі позову до суду сплатило судовий збір у розмірі 3028,00 грн. Судом позов задоволено частково у розмірі 8124,30 грн, що складає 16,52 % від заявленого розміру 49170,00 грн.

Враховуючи факт часткового задоволення судом позовним вимог, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір у розмірі 500,22 грн. (16,52% від 3028,00 грн.).

Вирішуючи питання щодо витрат професійну правничу допомогу, суд виходить з наступного.

У відповідності до положень частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Водночас, в силу вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

На підтвердження витрат на правову допомогу позивачем додано договір № 02-01-2023 від 02.01.2023 року про надання правової допомоги, укладений між ТОВ «Коллект Центр» та Адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс», заявки на надання юридичної допомоги № 621 від 01.03.2024 року на суму 13 000,00 грн., платіжної інструкції від 15.03.2024 року на 78000,00 грн., призначення платежу: надання правової допомоги згідно договору № 02-01-2023 від 02.01.2023 року, витяг з Акту № 2 про надання юридичної допомоги від 08.03.2024 року, відповідно до якого надано наступні правові послуги: надання усної консультації з вивченням документів, 2 год. на суму 4000 грн., складання позовної заяви для подачі до суду, 3 год. на суму 9000,00 грн.

Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 23 січня 2014 року (справа «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними й неминучими, а їх розмір - обґрунтованим (пункт 268).

Верховний Суд у постанові від 19 лютого 2024 року у справі № 490/7096/21 та від 22 травня 2024 року у справі № 205/5969/15-ц вказав, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд, за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. У такому випадку суд, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення.

У постанові від 22 травня 2024 року у справі № 205/5969/15-ц також зауважено, що подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 17 квітня 2024 року у справі № 756/6927/20, від 04 квітня 2024 року у справі № 701/804/21, від 10 квітня 2024 року у справі № 530/259/21, від 10 квітня 2024 року у справі № 367/6289/21, у яких також вирішувалось питання щодо зменшення розміру витрат на правничу допомогу за відсутності заперечень іншої сторони.

Отже, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним, суд, з урахуванням конкретних обставин, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

При вирішенні питання стягнення витрати на правову допомогу, суд бере до уваги зазначений в заяві обсяг виконаних адвокатським об`єднанням робіт.

Водночас, суд враховує, що предмет спору відноситься до справ незначної складності (справа є малозначною) та не потребує значних витрат часу на виконання відповідних робіт щодо підготовки позовної заяви, з огляду на сталу практику національних судів зі спірних правовідносин. Дана категорія справ є поширеною.

Переважна більшість тексту позову у 4 аркушів містить перелік норм чинного законодавства, використання яких є типовим для даного виду цивільно-правових спорів. Підготовка такої позовної заяви для професійного адвоката не може займати 5 год. часу, а також підготовка пропозицій не може займати 3 год. часу та усна консультація не може тривати 2 год., враховуючи сталу судову практику щодо розгляду подібних спорів на участі фінансових компаній.

Крім того, до позовної заяви додані документи, які були в наявності у позивача, будь-яких розрахунків Адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс» не здійснювало.

Враховуючи складність справи, яка є типовою для позивача та не є складною, надані адвокатським об`єднанням послуги у такій типовій для позивача справі, значення справи для сторін, враховуючи поведінку сторін у справі - позивача, який надає фінансові послуги та відповідача, який є споживачем послуг з кредитування, тривалість розгляду справи, «шаблонний» характер позовної заяви, масовість таких позовних заяв, суд вважає, що розмір витрат позивача є непропорційним до предмету позову, не відповідає принципам справедливості та верховенства права. Вартість послуг є вочевидь завищеною, тому наявні підстави для часткового їх відшкодування відповідачем в розмірі 3 000 грн., що відповідатиме обсягу наданих послуг та вимогам розумності та справедливості.

Сторони не заявляли про понесення інших судових витрат.

Справа розглянута в межах заявлених позовних вимог та наданих учасниками справи доказів.

Керуючись ст. 525, 526, 536, 549, 553-559, 625, 626, 1046 - 1052, 1054 ЦК України, ст. 4, 5, 10-13, 18, 76-81, 83, 133, 141, 258, 264, 265, 273, 280 282, 352, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ТОВ «Коллект Центр» - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» (, адреса місцезнаходження: вул. Мечнікова, буд. 3, оф.306, м. Київ) заборгованість за договором про споживчий кредит №103451777 від 14.08.2021 у розмірі 8124,30 грн. (вісім тисяч сто двадцять чотири гривні тридцять копійок).

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» (, адреса місцезнаходження: вул. Мечнікова, буд. 3, оф.306, м. Київ), суму сплаченого судового збору у розмірі 500,22 грн. (п`ятсот гривень двадцять дві копійки) та витрати професійну правничу допомогу у розмірі 3000,00 грн. (три тисячі гривень нуль копійок), а всього - 3500,22 грн (три тисячі п`ятсот гривень двадцять дві копійки).

В задоволенні позову в іншій частині - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом 30 днів з дня його проголошення безпосередньо до Полтавського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О. М. Герцов