єдиний унікальний номер справи 539/3502/25
номер провадження 2/546/658/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2025 року м. Решетилівка

Решетилівський районний суд Полтавської області в складі головуючого судді Зіненка Ю.В., за участі секретаря судового засідання Гудзенко С.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Лубенського відділу державної виконавчої служби у Лубенському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про припинення арешту нерухомого майна,

установив:

У липні 2025 року до Лубенського міськрайонного суду Полтавської області звернувся позивач з вищезазначеним позовом, у якому зазначив, що він є власником земельної ділянки з кадастровим номером :00:001:0274 площею 2 га. З метою розпорядження належним йому майном позивач звернувся до нотаріуса, який йому повідомив, що відносно нього в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна рахується запис про обтяження належного йому всього майна, невизначеного майна. Під час отримання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 24.06.2025 позивачу стало відомо, що дійсно у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна рахується запис про арешт належного позивачу невизначеного, всього нерухомого майна (реєстраційний номер обтяження 1708347). Запис про обтяження винесено на підставі постанови б/н від 19.04.2002 Державною виконавчою службою м. Лубни. З метою зняття арештів на належне позивачу майно він звертався до Лубенського відділу державної виконавчої служби у Лубенському районі Полтавської області з заявою та отримав відповідь, згідно якої щодо позивача відсутні відкриті виконавчі провадження, де б він рахувався боржником.

Таким чином на даний час на належне позивачу майно безпідставно накладено арешт, чим було порушено майнові права позивача щодо розпорядження своєю власністю.

Посилаючись на вищезазначені обставини, положення статей 16, 317, 321, 391 ЦК України, позивач просив припинити арешт нерухомого майна, належного ОСОБА_1 , який було накладено на підставі постанови б/н від 19.04.2002 Державною виконавчою службою м. Лубни (реєстраційний номер обтяження 1708347).

Процесуальні дії по справі та позиція сторін

Ухвалою судді Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 29 липня 2025 року було постановлено передати справу за підсудністю до Полтавського районного суду Полтавської області.

27 серпня 2025 року ухвалою судді Полтавського районного суду Полтавської області постановлено передати справу за підсудністю до Решетилівського районного суду Полтавської області.

Ухвалою судді від 18 вересня 2025 року позовну заяву залишено без руху та надано десятиденний строк для усунення виявлених недоліків.

Ухвалою судді від 30 вересня 2025 року відкрите загальне позовне провадження та призначене підготовче засідання на 06 листопада 2025 року.

06 листопада 2025 року ухвалою суду справу призначено до судового розгляду по суті на 28 листопада 2025 року.

У судове засідання 28 листопада 2025 року позивач не з`явився, до суду надіслав заяву про розгляд справи без участі позивача, позов підтримав та просив його задовольнити (а. с. 65).

Представник відповідача у судове засідання 28 листопада 2025 не з`явився, про час, дату та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином (а. с. 63), 07 жовтня 2025 року від начальника Лубенського відділу державної виконавчої служби у Лубенському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції надійшло клопотання про проведення розгляду справи за відсутності представника відповідача за наявними у справі матеріалами (а. с. 55).

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Позивач ОСОБА_1 на підставі рішення від 16 жовтня 2009 року 45 сесії 5 скликання Лубенської міської ради є власником земельної ділянки площею 0,0294 га, яка розташована в АДРЕСА_1 , що підтверджується копією державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯИ №903106 (а. с. 21).

Крім того відповідно до копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності щодо земельної ділянки з кадастровим номером :00:001:0274, площею 2 га за ОСОБА_1 зареєстроване право власності на дану земельну ділянку на підставі рішення органу місцевого самоврядування, серія та номер: 607-11-VIII, виданий 31.08.2021, видавник: Решетилівська міська рада (11 сесія 8 скликання) (а. с. 9).

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо права власності, інші речові права, іпотеки, обтяження щодо суб`єкта - ОСОБА_1 у розділі Відомості з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна зазначено тип обтяження арешт (архівний запис), реєстраційний номер обтяження 1708347, підстава обтяження - постанова б/н від 19.04.2002, Державна виконавча служба м. Лубни, об`єкт обтяження невизначене майно, все майно (а. с. 11).

Згідно з довідкою Лубенського відділу державної виконавчої служби у Лубенському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 20.06.2025 №24.9/29089 згідно даних автоматизованої системи виконавчого провадження, Єдиного реєстру виконавчих проваджень та обліково реєстраційної документації станом на 20.06.2025 у Лубенському відділі державної виконавчої служби у Лубенському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції відсутні відкриті виконавчі провадження про стягнення штрафів та боргів, де боржником є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 8).

Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд

Відповідно до частини четвертої статті 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно з частиною першою статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до частин першої-третьої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Зазначені приписи покладають на державу позитивні зобов`язання забезпечити непорушність права приватної власності та контроль за виключними випадками позбавлення особи права власності не тільки на законодавчому рівні, а й під час здійснення суб`єктами суспільних відносин правореалізаційної та правозастосовчої діяльності. Обмеження позитивних зобов`язань держави лише законодавчим врегулюванням відносин власності без належного контролю за їх здійсненням здатне унеможливити реалізацію власниками належних їм прав, що буде суперечити нормам Конституції України та Конвенції.

Застосування арешту майна боржника як обмежувального заходу не повинно призводити до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених Законом.

Держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню(частини перша-друга статті 386 ЦК України).

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно частини першої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Відповідно до частин четвертої та п`ятої статі 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 та підпунктом 2 пункту 10-4 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону; 10) отримання виконавцем від Державного концерну "Укроборонпром", акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну "Укроборонпром", державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну "Укроборонпром" або на момент припинення Державного концерну "Укроборонпром" було його учасником, господарського товариства, визначеного частиною першою статті 1 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності", звернення про зняття арешту в порядку, передбаченому статтею 11 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності". У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

Установивши, що позивач ОСОБА_1 є власником нерухомого майна, а саме: земельної ділянки з кадастровим номером :00:001:0274 площею 2 га, а виконавче провадження про стягнення штрафів і боргів, де боржником є позивач, відсутнє, суд доходить висновку про зняття такого арешту, накладеного більше ніж 20 років тому.

При цьому судом ураховується позиція Верховного Суду, висловлена у постанові від 05 квітня 2022 року у справі №343/2260/20 у справі з подібними правовідносинами.

З урахуванням викладеного вище та встановлених у ході розгляду обставин справи, суд вважає за доцільне задовольнити позов у повному обсязі.

Щодо судових витрат

Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно зчастиною першою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем при зверненні до суду було заявлено одну вимогу немайнового характеру.

Відповідно до частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви немайнового характеру фізичною особою ставка судового збору становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» установлено, що з 01 січня 2025 року прожитковий мінімум для працездатних осіб у місячному розмірі складає 3028,00 грн.

Таким чином судовий збір за подання позовної заяви ОСОБА_1 становить 1211,20 грн.

Позивач додав до позову копію посвідчення серії НОМЕР_1 , зі змісту якого установлено, що ОСОБА_1 є особою з інвалідністю ІІ групи. Посвідчення безтермінове та діє на території усієї України.

Згідно з положеннями частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина шоста статті 141 ЦПК України).

Згідно частини шостої статті 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

У зв`язку із задоволенням позову з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір, який мав би бути сплачений при подачі позову, що становить 1211,20 грн.

На підставі викладеного, та керуючись статтями 4, 12, 13, 76-80, 81, 83, 84, 133, 137, 141, 142, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до Лубенського відділу державної виконавчої служби у Лубенському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про припинення арешту нерухомого майна задовольнити у повному обсязі.

Зняти арешт нерухомого майна, належного ОСОБА_1 , який було накладено на підставі постанови б/н від 19 квітня 2002 року Державною виконавчою службою м. Лубни (реєстраційний номер обтяження 1708347).

Стягнути з Лубенського відділу державної виконавчої служби у Лубенському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиціїна користь держави судовий збір в розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок (Реквізити для зарахування коштів до державного бюджету: ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106, , код класифікації доходів бюджету 22030106, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), код банку отримувача 899998, рахунок отримувача UA0026001).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП - НОМЕР_2 .

Відповідач Лубенський відділ державної виконавчої служби у Лубенському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, місцезнаходження: вул. Ярослава Мудрого, 17/1, м. Лубни Полтавської області, 37500, ІКЮО в .

Суддя Ю.В. Зіненко