Справа № 464/1282/25 Головуючий у 1 інстанції: Беспальок О.А.
Провадження № 22-ц/811/2091/25 Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2025 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.

секретаря: Підлужного В.І.

з участю: представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 13 травня 2025 року, -

ВСТАНОВИВ:

у лютому 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» про стягнення страхового відшкодування, заподіяного внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що повністю відшкодував матеріальну та моральну шкоду, завдану ОСОБА_3 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що відбулася 06 липня 2023 року з його вини, сплативши потерпілому 17000 доларів США, незважаючи на те, що його цивільно-правова відповідальність застрахована Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ПЗУ Україна». В подальшому звернувся до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» із заявою про виплату страхового відшкодування в межах ліміту відповідальності страховика, що становить 160 000 грн., однак йому відмовлено у виплаті такого. Вважає, що рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування суперечить вимогам чинного законодавства та порушує його права, оскільки страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Покладення обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності. Обсяг відповідальності обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

З наведених підстав просить стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» на користь ОСОБА_1 суму страхового відшкодування в розмірі 160 000.00 грн.

Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 13 травня 2025 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» про стягнення страхового відшкодування відмовлено.

Рішення суду оскаржила представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 , в апеляційній скарзі покликається на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Апелянт зазначає, що суд першої інстанції безпідставно взяв до уваги заяву ОСОБА_3 про закриття страхової справи, оскільки така не містить електронного цифрового підпису та не є електронним документом в розумінні закону, тому не може бути належним та допустимим доказом у справі. Позивачем не пропущено процесуальних строків звернення до суду, за захистом своїх законних прав та інтересів, оскільки перебіг позовної давності починається з моменту відмови страховика у виплаті страхового відшкодування, а не з дня дорожньо-транспортної пригоди. Крім того, перебіг позовної давності зупиняється на строк дії воєнного стану в Україні. У разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому законом порядку шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи, відтак відмова у виплаті страхового відшкодування не відповідає вимогам закону. У страховика відсутні підстави для відмови у виплаті страхового відшкодування, які передбачені ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та є вичерпними. З наведених підстав просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення представника Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» Гуменюк О.О щодо задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи в межах доводів скарги та позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних мотивів.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч.1 ст. 89 ЦПК України).

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що позивач не звернувся до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування в межах річного строку від дати настання дорожньо-транспортної пригоди, що є підставою для відмови у виплаті такого. Крім того, Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» надає право на отримання страхових виплат лише особам, постраждалим від дорожньо-транспортної пригоди, а не його винуватцю.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Згідно з ч.ч. 1,2 ст. 979 ЦК України договір страхування укладається відповідно до цього Кодексу, Закону України «Про страхування», інших законодавчих актів. Законом може бути встановлено обов`язок фізичної або юридичної особи укласти договір страхування (обов`язкове страхування).

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України регулюються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01 липня 2004 року № 1961-IV, чинним на момент дорожньо-транспортної пригоди.

Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Статтею 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

У Законі України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» детально регламентовано дії водія транспортного засобу, причетного до дорожньо-транспортної пригоди, та страховика.

Згідно з підпунктом 33.1.4 пункту 33.1. статті 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально.

Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ) заяву про страхове відшкодування (пункт 35.1 статті 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Згідно з пунктом 36.1 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Судом першої інстанції встановлено, що 06 липня 2023 року о 19 год. 08 хв. по вулиці Сихівській, 2 у місті Львові, ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки «Citroen C4», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на перехресті нерівнозначних доріг, рухаючись по другорядній дорозі вулицею Соняшникова, не надав дорогу мотоциклу марки «КТМ», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_3 , який рухався по головній дорозі вулицею Сихівська, внаслідок чого відбулося зіткнення і від отриманого інерційного руху мотоцикл здійснив зіткнення з автомобілем марки «Рено», реєстраційний номер НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_4 , який рухався в зустрічному напрямку, чим порушив вимоги п.16.11 ПДР України.

Постановою Сихівського районного суду м. Львова вді 12 жовтня 2023 року у справі № 464/4755/23 справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрито у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постановою Сихівського районного суду м. Львова від 04 жовтня 2023 року у справі № 464/4756/23 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850.00 грн.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Згідно із звітом про оцінку вартості (розміру) майнової шкоди, завданої власнику КТЗ № 21024Ю, складеним 11 листопада 2024 року ФОП ОСОБА_5 , ринкова вартість мотоцикла «КТМ Adventure 890» реєстраційний номер НОМЕР_2 , 287062.00 грн, вартість відновлювального ремонту КТЗ 437491,92 грн, вартість матеріального збитку, заподіяного власнику в результаті пошкодження КТЗ 287062.00 грн.

На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 застрахована Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ПЗУ Україна» на підставі полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР.212306098.

Полісом № ЕР.212306098 передбачена страхова сума на одного потерпілого за шкоду,заподіяну життю і здоров`ю 320 000 грн, за шкоду, заподіяну майну 160 000 грн, при франшизі 0.00 грн.

10 липня 2023 року ОСОБА_3 звернувся до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду та заявою про виплату страхового відшкодування.

ОСОБА_1 повністю відшкодував матеріальну та моральну шкоду, завдану ОСОБА_3 в результаті дорожньо-транспортної пригоди, що відбулася 06 липня 2023 року, що підтверджується розписками від 17 липня 2023 року та від 29 вересня 2023 року, підписаними ОСОБА_3 .

17 липня 2023 року ОСОБА_3 подав до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» заяву про відмову в отриманні страхового відшкодування та закриття страхових справ № 29962 та № 29984.

16 грудня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» про виплату страхового відшкодування в розмірі 160 000 грн.

Листом № 09-31 від 06 січня 2025 року Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна» повідомило про відсутність підстав для проведення виплати страхового відшкодування ОСОБА_1 .

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 , покликається на те, що відмова у виплаті страхового відшкодування є незаконною, оскільки покладення обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності.

Підстави для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) передбачені статтею 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», їх перелік є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Відповідно до підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

При цьому зазначений у підпункті 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» строк є присічним і поновленню не підлягає.

Тому саме річний строк звернення із заявою про виплату страхового відшкодування є припинювальним і з його спливом у страховика настає право на відмову у виплаті страхового відшкодування.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі № 465/4287/15.

Оскільки дорожньо-транспортна пригода, в якій пошкоджено мотоцикл марки «КТМ», реєстраційний номер НОМЕР_2 , відбулася 06 липня 2023 року, однорічний строк на подання заяву про виплату страхового відшкодування за шкоду заподіяну майну потерпілого закінчився 05 липня 2024 року.

З огляду на те, що ОСОБА_1 звернувся до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» із заявою про виплату страхового відшкодування лише 16 грудня 2024 року, тобто після спливу одного року з моменту дорожньо-транспортної пригоди, відповідач правомірно відмовив у виплаті страхового відшкодування.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, які достатньо мотивовані.

Європейський суд з прав людини вказує на те, що «пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи» (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» («Pronina v. Ukraine») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00, § 23).

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Стаття 375 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки оскаржуване рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 13 травня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 26.11.2025 року.

Головуючий: Н.О. Шеремета

Судді: О.М. Ванівський

Р.П. Цяцяк