"28" листопада 2025 р. Справа № 370/3581/25
Провадження № 2/370/1255/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2025 рік с-ще Макарів

Суддя Макарівського рай онного суду Київської області Бізяєва Н.О., розглянувши заяву ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник адвокат Простибоженко Олег Сергійович про забезпечення позову,-

ВСТАНОВИВ:

В провдженні Макарівського районного суду Київської області перебуває справа за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник адвокат Простибоженко Олег Сергійович до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору дарування та застосування наслідків недійсності договору.

26.11.2025 ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник адвокат Простибоженко О.С. звернувся до суду із заявою про забезпечення позовних вимог шляхом накладення арешту на майно, що належить відповідачеві на праві власності, а саме: - на земельну ділянку загальною площею 0,2089 га (кадастровий номер :02:003:0051), а також розташований на наій будинок літ. «А», загальною площею 225,10 кв.м., житловою площею 112,80 ев.м., адреса: АДРЕСА_1 .

Заява обґрунтована тим, що предметом поданого позову є визнання недійсним договору дарування та застосування наслідків недійсності договору. На підставі ст. 150 ЦПК України вважає за необхідним захистити свої права.

З урахуванням положень ст. 153 ЦПК України сторони в судове засідання для розгляду заяви про забезпечення позову не викликались, у зв`язку з чим фіксація судового засідання не здійснювалась відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Вивчивши матеріали поданої заяви, суд дійшов до таких висновків.

Статтею 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, номер інформаційної довідки: 436115345, земельна ділянка, реєстраційний номер об`єкта: 27, з кадастровим номером № :02:003:0051, площею 0,2089 га та садовий будинок реєстраційний номер: 27, загальною площею 225,1 кв.м., житловою площею 112,8 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , на праві власності належить відповідачу ОСОБА_2 .

Відповідно до частини 2 статті 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Отже, законодавчо визначено, що при вирішенні питання про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, суд може накласти арешт лише на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві.

Окрім того, згідно роз`яснень, які містяться в п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" від 22.12.2006 року за № 9, вбачається, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що є учасниками даного судового процесу. Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

При цьому, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Так, з наведених у заяві про вжиття заходів забезпечення позову фактів та обґрунтувань вбачається, що заявлений представником позивача захід забезпечення позову шляхом накладення арешту взаємопов`язаний з предметом спору, а невжиття заходів забезпечення може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист прав позивача за захистом яких він звернувся до суду.

Верховний Суд у постанові від 17.10.2018 р. у справі № 183/5864/17-ц наголосив, що метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Крім того, судом враховуються висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 13.03.2019 р. по справі № 755/1357/18 в частині нормативно-правового обґрунтування щодо прийняття судом рішення за заявою про забезпечення позову.

Так, колегією суддів зазначено, що заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Предметом розгляду даної справи є визнання недійсним договору дарування та застосування наслідків недійсності договору.

За загальним правилом суб`єкт, за яким зареєстроване право власності на нерухоме майно, є його володільцем. У випадку незаконного, без відповідної правової підстави заволодіння таким майном цим суб`єктом, право власності (включаючи права володіння, користування та розпорядження) насправді і далі належатиме іншій особі - власникові. Останній має право витребувати це майно з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (пункт 63)). Інакше кажучи, не можна задовольнити вимогу про витребування нерухомого майна від особи, яка була його володільцем на час подання позову, але на момент ухвалення судового рішення більше цим майном не володіє (володільцем цього майна у державному реєстрі вказана інша особа, ніж відповідач). Крім того, судове рішення про витребування нерухомого майна неможливо буде виконати, якщо на час такого виконання право власності на це майно буде зареєстроване за іншою особою, ніж відповідач, із володіння якого суд витребував відповідний об`єкт. З огляду на вказане у справах про витребування власником його майна важливим є вжиття заходів забезпечення позову. Без цього ефективний захист прав та інтересів власника, належне виконання рішення суду про задоволення позову можуть бути неможливими внаслідок переходу майна до іншої, ніж відповідач, особи під час розгляду справи або після того, як суд ухвалить таке рішення.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Верховного Суду № 369/473/15-ц від 08.11.2023.

З урахуванням предмету та підстав позову, з яким позивач звернувся до суду, мети забезпечення позову, суд приходить до висновку, що слід накласти арешт на вищевказану земельну ділянку кадастровий номер :02:003:0051, площею 0,2089 га, та на садовий будинок, загальною площею 225,10 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки невжиття заходів забезпечення позову у вигляді накладення арешту на вищевказані об`єкти нерухомості може призвести в майбутньому до порушення прав позивача, істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду у разі задоволення позову. Суд вважає, що такий захід забезпечення позову буде співмірним із заявленими позивачем вимогами.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 149, 150, 153 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник адвокат Простибоженко Олег Сергійович про забезпечення позову - задовольнити.

Вжити заходи забезпечення позову, шляхом заборони державним реєстраторам, іншим особам суб`єктам реєстраційних дій вчиняти будь-які реєстраційні дії в Державному реєстрі речових прав щодо нерухомого майна, яке на праві власності належить ОСОБА_2 , а саме:

-земельну ділянку, кадастровий номер № :02:003:0051, площею 0,2089 га;

-садовий будинок загальною площею 225,1 кв.м., житловою площею 112,8 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч. 1 ст. 157 ЦПК ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Копію ухвали направити сторонам по справі та уповноваженим органам для виконання.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя: Н.О. Бізяєва