Справа № 504/2366/24
Номер провадження 2/504/1064/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.11.2025с-ще Доброслав

Доброславський районний суд Одеської області у складі:

судді Литвинюк А.В.

секретаря судового засідання Данько Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали цивільної справи за зустрічним позовом представника ОСОБА_1 , адвоката Іванової Ганни Степанівни до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини разом з матір`ю,-

встановив:

30.05.2024 року представник ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, в якому просив суд визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з батьком ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

В обґрунтування заявленої вимоги зазначив, що колишня дружина ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , після розірвання шлюбу між ними, у вересні 2023 року, забрала їх спільну дитину, ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , та без згоди батька переїхала разом з дитиною до своєї матері, після чого припинила давати батьку можливість бачитися з дитиною. У зв`язку з мобілізацією матері, як зазначає представник позивача, утриманням і вихованням дитини займається бабуся по лінії матері, ОСОБА_4 . Натомість позивач переконаний, що здатний забезпечити кращі умови виховання, забезпечення і проживання дитини, ніж матір дитини.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.05.2024 року, справу розподілено судді Литвинюк А. В.

Ухвалою Доброславського районного суду Одеської області від 05.06.2024 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження з проведенням підготовчого засідання, з повідомленням (викликом) сторін та зобов`язано орган опіки та піклування Чорноморської селищної ради Одеського району Одеської області (Одеська область, Одеський район, смт. Чорноморське, вул. Гвардійська, 19) підготувати висновок про можливе місце проживання малолітнього ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , або з мамою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

12.07.2024 року до суду надійшла заява Чорноморської селищної ради Одеського району Одеської області, в якій Селищний голова Сергій Удалов просив суд на виконання ухвали Комінтернівського районного суду Одеської області від 05.06.2024 року долучити до матеріалів справи висновки органу опіки та піклування Чорноморської селищної ради щодо визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та способу участі батьків у вихованні та спілкуванні зі своєю малолітньою дитиною, затвердженими рішеннями виконавчого комітету Чорноморської селищної ради Одеського району Одеської області, які додаються до заяви.

02.08.2024 року представник відповідача ОСОБА_1 , адвокат Іванова Ганна Степанівна, звернулася до суду з зустрічною позовною заявою, в якій просила визначити місце проживання дитини, ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 .

В обґрунтування зустрічного позову представник ОСОБА_1 вказала, що після розірвання шлюбу із ОСОБА_2 , подружжя ще деякий час проживало разом, однак, через погіршення відносин в сім`ї влітку 2023 року позивачка переїхала разом з сином до своєї матері. Після переїзду, за домовленістю з відповідачем, син залишився проживати разом з позивачкою. Також, зазначила, що її перебування на військовій службі не заважає їй займатись вихованням дитини, адже всі вихідні дні та протягом всього свого вільного часу вона перебуває вдома.

Крім того, у зустрічній позовній заяві вказано, що позивачка в повному обсязі створила всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку дитини, сприяє гармонійному розвитку її особистості в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Позивачка вважає, що проживання сина разом з нею відповідає інтересам дитини, оскільки вона забезпечила їй належні умови проживання, повною мірою займається вихованням дитини, Позивачка не має шкідливих звичок, не вживає алкогольні напої, дитина тривалий час проживає спільно з матір`ю за іншою адресою, прижилася у новому середовищі та вже має друзів по сусідству та свої захоплення.

Ухвалою Доброславського районного суду Одеської області від 30.10.2024 року прийнято до спільного розгляду з первісним позовом ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Голосов Юрій Валерійович до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Чорноморська селищна рада Одеського району Одеської області про визначення місця проживання дитини з батьком зустрічний позов представника ОСОБА_1 , адвоката Іванової Ганни Степанівни до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини разом з матір`ю.

25.04.2025 року, набув чинності Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо зміни найменування місцевих загальних судів» № 4273-IX. Додатком до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402-VIII встановлено заміну найменування Комінтернівського районного суду Одеської області на Доброславський районний суд Одеської області.

16.09.2025 року представник ОСОБА_2 , адвокат Голосов Юрій Валерійович через систему «Електронний суд» звернувся до суду із заявою про залишення позову без розгляду, в якій на підставі ст. 257 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України), просить залишити без розгляду позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Чорноморська селищна рада Одеського району Одеської області про визначення місця проживання дитини із батьком.

Ухвалою Доброславського районного суду Одеської області від 18.09.2025 року задоволено заяву представника ОСОБА_2 , адвоката Голосова Юрія Валерійовича, про залишення позову без розгляду, залишено без розгляду позовну заяву ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Голосов Юрій Валерійович до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Чорноморська селищна рада Одеського району Одеської області про визначення місця проживання дитини з батьком, а також продовжено розгляд справи за зустрічним позовом представника ОСОБА_1 , адвоката Іванової Ганни Степанівни до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини разом з матір`ю.

У судове засідання у справі, призначене на 27.11.2025 року о 12:30 годині в приміщенні Доброславського районного суду Одеської області, розташованому за адресою: Одеська область, Одеський район, с-ще Доброслав, вул. Захисників Маріуполя, 51 (зала судових засідань № 2) учасники справи не з`явилися. Про дату, час та місце розгляду справи учасники повідомлялися належним чином, у відповідності до вимог ст. 128 ЦПК України, що підтверджується матеріалами судової справи.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 223 ЦПК України, Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

За вказаних обставин, суд приходить до висновку про можливість проведення судового засідання за відсутністю учасників судового розгляду, оскільки наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та прийняття законного і обґрунтованого рішення.

Дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, суд, керуючись законом і правосвідомістю, дійшов наступного висновку.

Відповідно до статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Згідно зі статями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених статтею 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом частини 1 статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом встановлено, що 08.06.2019 року Суворовським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області було зареєстровано шлюб між ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 , актовий запис № 480.

Від шлюбу сторони мають малолітнього сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджено копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , виданого 26.12.2019 року Лиманським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 359.

Заочним рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 22.03.2023 року у справі № 504/382/23 розірвано шлюб між ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований Суворовським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 480.

Як зазначили сторони, починаючи з серпня-вересня 2023 року вони проживають окремо одне від одного та не досягли беззаперечної згоди щодо визначення місця проживання їх сина та пов`язаних із цим прав та обов`язків щодо нього.

Як вбачається з копії довідки № 3112 від 10.05.2024 року, виданої Командиром військової частини НОМЕР_4 ОСОБА_6 , ОСОБА_1 перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_4 з 25.10.2023 року по теперішній час.

Водночас, судом встановлено, що на час вирішення спору ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає разом з позивачкою за зустрічним позовом за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією акту про проживання особи за місцем реєстрації від 24.01.2024 року.

Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно зі ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Частинами 6, 8 ст. 7 Сімейного кодексу України (надалі - СК України) визначено, що жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.

Приписами ч. 1 ст. 9 СК України визначено, що подружжя, батьки дитини, батьки та діти, інші члени сім`ї та родичі, відносини між якими регулює цей Кодекс, можуть врегулювати свої відносини за домовленістю (договором), якщо це не суперечить вимогам цього Кодексу, інших законів та моральним засадам суспільства.

Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого ч. 5 ст. 157 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Як визначено ч. 1 ст. 157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті.

Відповідно до положень ч. 5 ст. 157 СК України, той із батьків, з яким за рішенням суду визначено або висновком органів опіки та піклування підтверджено місце проживання дитини, крім того з батьків, до якого застосовуються заходи примусового виконання рішення про встановлення побачення з дитиною та про усунення перешкод у побаченні з дитиною, самостійно вирішує питання тимчасового виїзду за межі України на строк, що не перевищує одного місяця, з метою лікування, навчання, участі дитини в дитячих змаганнях, фестивалях, наукових виставках, учнівських олімпіадах та конкурсах, екологічних, технічних, мистецьких, туристичних, дослідницьких, спортивних заходах, оздоровлення та відпочинку дитини за кордоном, у тому числі у складі організованої групи дітей, та у разі, якщо йому відомо місце проживання іншого з батьків, який не ухиляється та належно виконує батьківські обов`язки, інформує його шляхом надсилання рекомендованого листа про тимчасовий виїзд дитини за межі України, мету виїзду, державу прямування та відповідний часовий проміжок перебування у цій державі.

Відповідно до ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Згідно ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. В ч. 2 цієї ж статті вказано, що орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 29 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України), місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Частиною 4 ст. 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Тобто, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини.

При вирішенні спору щодо місця проживання дитини, суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, бажання дитини, стать, вік дитини, матеріальне забезпечення батьків, їх працевлаштування та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 171 СК України, дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору щодо її місця проживання.

У ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 11.07.2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76).

У параграфі 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07.12.2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.

Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

При визначенні місця проживання дитини судам необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору.

Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Нормами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитись з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Так, ч. 4 ст. 19 СК України передбачає, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування.

Участь органів опіки та піклування обумовлена в першу чергу інтересами дитини, та необхідністю проведення актів обстеження умов проживання як батька, так і матері, та дачі свого висновку щодо рекомендацій та доцільності визначення місця проживання дитини з одним з батьків. Висновок органів опіки долучається до матеріалів справи та не має для суду наперед встановленого значення.

Частина 5 ст. 19 СК України визначає, що орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Приймаючи рішення, суд, у більшості випадків, керується висновком органу опіки та піклування, проте може відступити від нього, адже суд оцінює усю сукупність доказів, та звертає увагу про прихильність дитини, навівши відповідні мотиви у рішенні.

В матеріалах справи міститься висновок Служби у справах дітей Чорноморської селищної ради Одеського району Одеської області «Про визначення місця проживання малолітньої дитини, ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з матір`ю ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 », який є додатком 1 до рішення виконавчого комітету Чорноморської селищної ради від 12.06.2024 року № 69.

Зі змісту вказаного висновку вбачається, що до Служби у справах дітей Чорноморської селищної ради звернувся із заявою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (вхід. № K-04/11-12 від 21.02.2024 року), який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , щодо розв`язання спору між ним і колишньою дружиною, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка проживає разом із малолітнім сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , про визначення місця проживання малолітньої дитини.

До заяви ОСОБА_2 надав документи згідно із п. 72 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 року № 866 «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини» (зі змінами).

Приймаючи до уваги, що батьки малолітньої дитини проживають у межах різних адміністративно-територіальних одиниць, ОСОБА_2 надав акт обстеження його житлово-побутових умов, складений Службою у справах дітей Фонтанської сільської ради (акт обстеження умов проживання від 22.02.2024 року), згідно з яким за місцем проживання заявника наявні умови для проживання малолітньої дитини.

Під час розгляду заяви та наданих документів Службою у справах дітей Чорноморської селищної ради Одеського району Одеської області встановлено, що з пояснень ОСОБА_2 стало відомо, що після розлучення, за згодою з колишньою дружиною, малолітній син залишився проживати із матір`ю. Також, за попередньою домовленістю, він надсилав кожен місяць кошти на утримання дитини на картковий рахунок колишньої дружини, в розмірі 1-2 тис. грн. В кінці 2023 року йому стало відомо, що ОСОБА_1 , вступила до лав ЗСУ, та на його думку, у неї обмежена можливість займатися доглядом та вихованням їх сина. А на період проходження навчання в учбовій частині, вона залишила дитину своїй матері - ОСОБА_7 . Зазначив, що зареєстрований як фізична особа-підприємець, має свою справу, можливість утримувати матеріально та задовольняти потреби малолітньої дитини, а також забезпечений власним житлом. З цієї причини, він просить визначити місце проживання малолітнього сина з батьком (лист бесіди від 21.02.2024 року).

Пізніше, за власним бажанням, ОСОБА_2 06.03.2024 року надав заяву до Служби у справах дітей про відкликання раніше поданої заяви від 21.02.2024 року № K-04/11-12 (вхід. № K-09/11-12 від 06.03.2024 року) та залишення її без розгляду.

Мати малолітньої дитини, ОСОБА_1 , надала 28.02.2024 року заяву (вхід. № K-07/11-12 від 01.03.2024 року) через представника, адвоката Іванову Ганну Степанівну, свідоцтво про право заняття адвокатською діяльністю № 2468, дата видачі 30.10.2012 року, про перенесення розгляду справи про визначення місця проживання малолітньої дитини, в зв`язку з проходженням фахової підготовки у АДРЕСА_3 до закінчення терміну відрядження.

Після повернення з відрядження, ОСОБА_1 , надала 26.03.2024 року заяву (вхід. № K-13/11-12 від 26.03.2024 року) через представника, про визначення місця проживання дитини та способу участі батька у вихованні дитини.

За цих обставин Служба у справах дітей Чорноморської селищної ради продовжила розгляд справи щодо визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Службою у справах дітей проведено обстеження умов проживання малолітньої дитини за місцем проживання матері: АДРЕСА_1 , (акт обстеження умов проживання від 27.03.2024 року). Встановлено, що за місцем проживання дитини, створено умови для проживання, виховання та розвитку дитини.

З пояснень ОСОБА_1 стало відомо, що після народження сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вона проживала за місцем проживання чоловіка: АДРЕСА_2 . Перебування маленької дитини в домі, викликало незручності для членів сім`ї чоловіка (дитина іноді плакала (в т. ч. вночі)), допомоги по догляду за дитиною від бабусі, дідуся та чоловіка не отримувала. З часом вона почала відчувати психологічний тиск з боку родичів чоловіка, постійні нарікання щодо неналежного виконання обов`язків по догляду за дитиною, роботи по дому, на присадибній ділянці. Коли дитина підросла, вона запропонувала розподілити час по догляду за дитиною між членами родини чоловіка, з метою вийти на роботу. Натомість отримала дорікання та негативне ставлення до себе, в т. ч. з боку чоловіка. Відносини з чоловіком погіршилися, шлюб став формальним, нормального спілкування не було. З серпня 2022 року вона з сином переїхала до своєї матері в смт. Чорноморське, за місцем своєї реєстрації. За позовом чоловіка до суду, 22.03.2023 року шлюб між ними було розірвано. За домовленістю з колишнім чоловіком, малолітній син залишився проживати із матір`ю. На утримання дитини вона отримувала від колишнього чоловіка кошти на свій картковий рахунок в розмірі 1-2 тис. грн. Періодично, на вимогу ОСОБА_2 , вона привозила сина на побачення з батьком, бабусею та дідусем або він особисто забирав сина. Зазначила, що ніколи не перешкоджала участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною. Непорозуміння виникали внаслідок відсутності з боку колишнього чоловіка бажання, щодо попереднього обговорення часу побачення з дитиною.

Також ОСОБА_1 повідомила, що у дитини виявлено проблему із розвитком хребта, а саме килеподібна деформація грудної клітини (довідка лікаря-ортопеда від 20.02.2024 року). Згідно із рекомендаціями спеціаліста, передбачається носіння коригуючого корсету до 18 годин на день та проведення реабілітаційних лікувальних заходів. Планується відвідати спеціалізовану ортопедичну дитячу клініку в м. Дніпро.

Щодо наявного спору із батьком дитини про місце проживання, ОСОБА_1 зазначила, що від народження та по теперішній час, вона піклується про сина, створює всі необхідні умови для його гармонійного зростання та розвитку.

Батько формально цікавився розвитком та станом здоров`я дитини. Враховуючи вік, стан здоров`я, потребу в особливому догляді та харчуванні, проведенні лікувальних реабілітаційних заходів, вважає доцільним визначити місце проживання малолітньої дитини разом з матір`ю (лист бесіди від 27.03.2024 року).

За цих обставин ОСОБА_2 на черговому засіданні комісії з питань захисту прав дитини від 09.04.2024 року надав усну заяву про зміну обставин і намірів та просив визначити місце проживання малолітнього сина разом з батьком.

На черговому засіданні комісії з питань захисту прав дитини від 23.05.2024 року було розглянуто письмову заяву ОСОБА_2 від 09.04.2024 року (вхід. № К-15/11-12 від 09.04.2024 року), а також надана під час засідання заява з доданими документами (вхід. № K-17/11-12 від 23.05.2024 року) що стосується справи.

ОСОБА_2 підтвердив свої наміри, що доцільним буде визначити місце проживання малолітньої дитини разом з батьком.

Відповідно до рекомендацій комісії ОСОБА_1 надала на розгляд комісії заяву з поясненнями та доданими документами через представника, адвоката Іванову Ганну Степанівну, від 17.05.2024 року (вхід. № K-16/11-12 від 17.05.2024 року): копію довідки про проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_4 від 10.05.2024 року № 3112, копію адвокатського запиту до військової частини НОМЕР_4 від 12.04.2024 року вих № 12/04/2024, про надання інформації про порядок та графік проходження ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 військової служби у військовій частині НОМЕР_4 .

ОСОБА_1 пояснила, що на час складання даної заяви від 17.05.2024 року, офіційної відповіді на адвокатський запит не отримано, представник військової частини повідомив, що надати відповідь на запит не є можливим, адже такого роду інформація становить військову таємницю. Водночас, на час складання заяви від 17.05.2024 року тривав процес її переводу в іншу військову частину на посаду, яка дозволить щоденно перебувати вдома та приділяти достатньої уваги розвитку і вихованню малолітнього сина.

Службою у справах дітей Чорноморської селищної ради Одеського району Одеської області у висновку «Про визначення місця проживання малолітньої дитини, ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з матір`ю ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 », який є додатком 1 до рішення виконавчого комітету Чорноморської селищної ради від 12.06.2024 року № 69 вказано, що малолітній ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає тривалий час разом з матір`ю, де для нього створені всі належні умови для виховання та гармонійного розвитку, з урахуванням віку дитини, забезпечення повсякденного догляду та потреб.

З огляду на обставини, встановлені Службою у справах дітей Чорноморської селищної ради Одеського району Одеської області, виконавчий комітет Чорноморської селищної ради дійшов висновку про доцільність визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з матір`ю ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Суд вважає, що висновок Служби у справах дітей Чорноморської селищної ради Одеського району Одеської області «Про визначення місця проживання малолітньої дитини, ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з матір`ю ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 », який є додатком 1 до рішення виконавчого комітету Чорноморської селищної ради від 12.06.2024 року № 69, є повним, обґрунтованим, всебічним, та таким, що узгоджується з наявними в матеріалах справи доказами.

Враховуючи все вищевикладене, обставини, встановлені судом на підставі наявних в матеріалах справи доказів у сукупності, свідчать про наявність підстав для задоволення уточненого позову представника ОСОБА_1 , адвоката Іванової Ганни Степанівни до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини разом з матір`ю.

При цьому, суд звертає увагу на те, що визначення місця проживання дитини разом із матір`ю не позбавляє права ОСОБА_2 спілкуватися з дитиною та не обмежує його у здійсненні своїх батьківських прав та обов`язків, оскільки батько дитини у разі визначення місця проживання останньої з матір`ю не обмежений у своєму праві на спілкування з дитиною, прояву турботи відносно неї та участі у її вихованні.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10.02.2010, заява №4909/04).

Керуючись ст. 12, 13, 76, 77, 78, 79, 81, 89, 223, 257, 263 ЦПК України, ст. 9, 19, 141, 155, 157, 160, 161, 171 СК України, суд,-

вирішив:

Зустрічний позов представника ОСОБА_1 , адвоката Іванової Ганни Степанівни до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини разом з матір`ю - задовольнити.

Визначити місце проживання дитини, ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 .

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду безпосередньо або через Доброславський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя : Литвинюк А. В.