Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02.12.2025 Справа №607/20559/25 Провадження №2-о/607/535/2025

місто Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого - судді - Якімця Т.І.,

за участю секретаря судового засідання - Трембач С.О.,

без участі сторін,

розглянув у окремому провадженні у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Білик Людмила Станіславівна, заінтересована особа: Тернопільський національний медичний університет імені І.Я. Горбачевського Міністерства охорони здоров`я України про встановлення факту, що має юридичне значення та

У С Т А Н О В И В :

І. Описова частина

1. Стислий зміст заяви

ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Білик Людмила Станіславівна, звернулася до суду, заінтересована особа: Тернопільський національний медичний університет

імені І.Я. Горбачевського Міністерства охорони здоров`я України, про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме стосовно встановлення факту належності заявниці диплому серії НОМЕР_1 , виданого Тернопільським державним медичним інститутом 25 червня 1992 року.

В обґрунтування вказаної заяви адвокат зазначила, що ОСОБА_1 було призупинено виплату пенсії ГУ ПФУ в Тернопільській області, оскільки через розбіжності написання «по-батькові» у дипломі та в інших документах заявниці, її трудовий стаж неможливо підтвердити. Так, вказує представник заявниці, згідно паспорта громадянина України № НОМЕР_2 прізвище, ім`я і по батькові заявниці значиться як ОСОБА_1 ; у свідоцтві про народження серії НОМЕР_3 прізвище, ім`я і по батькові значиться як ОСОБА_1 ; у довідці про реєстрацію місця проживання також ОСОБА_1 . Утім, у дипломі Тернопільського державного медичного інституту серії НОМЕР_1, виданому 25 червня 1992 року, прізвище, ім`я і по батькові заявниці значиться як ОСОБА_1 .

Адвокат звертає увагу суду, що вказані розбіжності в «по батькові» створюють заявниці перешкоди у призначенні пенсії. ОСОБА_1 зверталась до Тернопільського національного медичного університету імені І.Я. Горбачевського, як правонаступника юридичної особи, яка видала диплом серії НОМЕР_1 , із проханням змінити у документі написання її прізвища, ім`я і по батькові, проте отримала відмову

Таким чином, встановлення факту належності зазначеного документа має для заявниці юридичне значення, оскільки необхідне для реалізації права на пенсійне забезпечення.

2. Стислий зміст відзиву, відповіді на відзив та заперечень на відповідь на відзив

Від заінтересованої особи: Тернопільського національного медичного університету

імені І.Я. Горбачевського Міністерства охорони здоров`я України, надійшла заява, у якій стосовно можливості встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересована особа не заперечила.

3. Процесуальні дії та хронологія руху справи в суді

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08 жовтня 2025 року відкрито провадження у цій цивільній справі. Постановлено розгляд справи проводити в порядку окремого провадження (а.с. 12).

У судове засідання заявниця та її представник не з`явилися, хоча про місце, день та час судового засідання повідомлялися належним чином, однак на адресу суду представник заявниці подала клопотання про розгляд справи у відсутності заявниці та її представника; заяву підтримали у повному обсязі.

Заінтересована особа: Тернопільський національний медичний університет

імені І.Я. Горбачевського Міністерства охорони здоров`я України в судове засідання не з`явилася, однак у наданих суду поясненнях було висловлено прохання про розгляд справи без участі представника такої особи.

Відповідно до частини першої статті 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Крім того, суд зазначає, що у зв`язку з неявкою учасників справи, беручи до уваги приписи частини другої статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши та оцінивши докази у справі в їх сукупності, суд встановив наступні обставини справи.

ІІ. Мотивувальна частина

1. Фактичні обставини встановлені судом.

ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася ОСОБА_1 у с. Кордишів, Шумського району Тернопільської області, про що свідчить копія паспорта громадянина України, № НОМЕР_2 (а.с. 4).

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася ОСОБА_1 , актовий запис № 12 (а.с. 4 зворотна сторона).

Згідно з довідкою про реєстрацію місця проживання особи від 22 листопада 2021 року № 813/28-03 ОСОБА_1 зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 (а.с. 5).

За даними диплому серії НОМЕР_1 , виданого Тернопільським державним медичним інститутом 25 червня 1992 року, його було видано ОСОБА_1 (а.с. 5 зворотна сторона).

Листом Тернопільського національного медичного університету імені І.Я. Горбачевського Міністерства охорони здоров`я України від 08 липня 2025 року № 19-5/2151 поінформовано заявницю про відсутність правових підстав для зміни у дипломі імені ОСОБА_1 на ОСОБА_1 , у зв`язку з відсутністю правового механізму у чинному законодавстві України щодо вчинення навчальним закладом таких дій (а.с. 6).

30 травня 1987 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було укладено шлюб, актовий запис № 6, про що свідчить копія свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_4 (а.с. 6 зворотна сторона).

2. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права.

Статтею 55 Конституції України встановлено: права і свободи людини і громадянина захищаються судом (частина перша).

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення (перше речення пункту 1).

Як вказано у частині першій статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до норм статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Частинами першою, другою статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу;

6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті;

7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

Юридичні факти можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, за умови, що вони не стосуються прав чи законних інтересів інших осіб. У випадку останнього між цими особами виникає спір про право.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року (справа № 320/948/18) зроблено висновок, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов, а саме, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них має залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);

- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

З таких же критеріїв виходила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 січня 2024 року (справа № 560/17953/21).

Наведене свідчить про те, що у разі коли установи, які видали правовстановлюючі документи, не можуть виправити допущені в них помилки, особи мають право звернутись до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа відповідно положень вищезазначеної норми. При розгляді цих справ суд встановлює саме належність особі документа, а не тотожність осіб, які неоднаково названі у різних документах.

Як вбачається з копії диплому Тернопільського державного медичного інституту

серії НОМЕР_1, виданому 25 червня 1992 року, його видано - ОСОБА_1 . Інші документи, проаналізовані у судовому засіданні, видано ОСОБА_1 або до одруження ОСОБА_1 .

Відтак, суд констатує, що при видачі диплому було допущено технічну помилку у «по батькові» заявниці. Внаслідок такого помилкового написання «по батькові» у дипломі про освіту заявниця не має можливості реалізувати право на належне соціальне забезпечення через отримання пенсії, у зв`язку з чим вона звернулась до суду для встановлення факту, що має юридичне значення.

Згідно з пунктом 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31 березня 1995 року № 5 при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаним у свідоцтві про народження або в паспорті, в тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства.

У листі Верховного Суду України «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 01 січня 2012 року вказано, якщо установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте, сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим.

Предметом розгляду вказаної заяви є встановлення факту належності документа.

Приписами статей 80 та 81 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Встановлення вказаного факту має юридичне значення для заявниці, яка через помилку у зазначенні її «по батькові», не має можливості реалізувати своє право на пенсійне забезпечення.

ІІІ. Висновки суду за результатами розгляду заяви

Враховуючи встановлені судом та наведені вище обставини, які були підтверджені доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, дійшов висновку, що заявниця довела факт належності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_5 , диплому серії НОМЕР_1 , виданого Тернопільським державним медичним інститутом 25 червня 1992 року.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що заява ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Судові витрати за розгляд справи суді першої інстанції покласти на заявницю в межах нею понесених.

Керуючись статтями 2, 4, 12, 13, 19, 255 - 256, 258 - 259, 263 - 265, 268, 273, 293, 315,

352 - 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

1. Заяву ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Білик Людмила Станіславівна, заінтересована особа: Тернопільський національний медичний університет

імені І.Я. Горбачевського Міністерства охорони здоров`я про встановлення факту, що має юридичне значення - задовольнити.

2. Встановити факт належності ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_5 , диплому серії НОМЕР_1 , виданого Тернопільським державним медичним інститутом 25 червня 1992 року.

3. Судові витрати за розгляд справи у суді першої інстанції покласти на заявницю в межах нею понесених.

4. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційної скарги не було подано.

5. У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

6. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Тернопільського апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення, якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного рішення суду.

7. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст судового рішення виготовлено 02 грудня 2025 року.

Заявник: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України № НОМЕР_2 , РНОКПП: НОМЕР_5 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 .

Заінтересована особа: Тернопільський національний медичний університет імені І.Я. Горбачевського Міністерства охорони здоров`я, , адреса місцезнаходження: майдан Волі, 1, м. Тернопіль.

Головуючий суддяТ. І. Якімець