ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 листопада 2025 року місто Чернівці справа №725/4485/25

провадження №22-ц/822/973/25

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Височанської Н. К.

суддів: Лисака І.Н., Перепелюк І.Б.

секретар Факас А.В.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чернівецького районного суду міста Чернівців від 09 вересня 2025 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, головуючий в суді першої інстанції суддя Вольська-Тонієвич О.В.,

В С Т А Н О В И В:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання.

Посилалась на те, що з відповідачем ОСОБА_2 перебувала у шлюбі, який за рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 16 листопада 2023 року був розірваний. У шлюбі у них народилося двоє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Починаючи з 2018 року, позивачка ОСОБА_1 разом з дітьми проживає за межами України в Республіці Італія. За весь час перебування за кордоном вона самостійно виховує та утримує спільних дітей. Відповідач фактично усунувся від виконання батьківських обов`язків: не підтримує зв`язку із дітьми, не цікавиться їхнім життям та інтересами.

Старший син ОСОБА_3 досяг повноліття та на даний час є студентом державного вищого навчального закладу «Кардуччі-Вольта-Пачінотті», де навчається у п`ятому класі ліцею гуманітарних наук. Проживання позивачки разом з дітьми за кордоном на території Італії зумовлює суттєво вищий рівень витрат на забезпечення їх основних життєвих потреб порівняно з витратами в Україні. Зокрема значно вищими є витрати на оренду житла, комунальні послуги, продукти харчування, медичне обслуговування та освітні послуги.

Враховуючи те, що відповідач ОСОБА_2 є працездатною особою, має стабільний дохід, а також зважаючи на те, що батько не бере будь-якої участі у житті сина, у тому числі й не несе матеріальних витрат на його утримання, просила задовольнити позовну заяву ОСОБА_1 та стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_5 у розмірі 1/3 частки його доходу щомісячно, на весь період навчання, до досягнення ним 23 років.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Чернівецького районного суду міста Чернівців від 09 вересня 2025 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання відмовлено.

Короткий зміст вимог та узагальнені доводи апеляційної скарги

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Поляк М.В. подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення скасувати, позов задовольнити повністю та прийняти рішення про стягнення аліментів в розмірі 1/3 частки від всіх доходів відповідача.

Посилалася на те, що суд порушив норми Сімейного кодексу України щодо права на аліменти для повнолітньої дитини, а викладені у рішенні висновки не відповідають фактичним обставинам справи.

Суд помилково кваліфікував поданий позов як передчасний, виходячи з позиції, ніби звернення до суду відбулося «після закінчення навчального року» 28 травня 2025 року, коли, за його оцінкою, навчальний рік «фактично закінчився». Така позиція суду не відповідає встановленим фактичним обставинам справи та передбачуваним наслідкам застосування норм матеріального права, що зумовлює неправильне застосування права й негативно впливає на право позивача на доступ до суду.

У матеріалах справи наявна довідка про навчання на 2024-2025 навчальний рік, яка підтверджує факт зарахування та перебування дитини на навчанні у відповідному закладі освіти в Італії на момент подання позову.

Дійсно, у зазначеній довідці не визначено тривалість навчального процесу по місяцях чи офіційні дати його закінчення. Проте під час розгляду справи в суді першої інстанції представником позивачки чітко зазначалося, що навчання триває до кінця червня включно, і було наголошено, що після отримання відповідного документа від закладу освіти позивачка надасть його суду.

Таким чином, суд був належним чином поінформований про тривалість навчального процесу, однак не взяв це до уваги.

Окрім цього, позивачкою 16 вересня 2025 року було отримано офіційні документи, що підтверджують факт продовження навчання її сина ОСОБА_6 , однак вже на рівні бакалаврату з політичних наук. Згідно з довідкою №2, ОСОБА_3 був зарахований до навчального закладу 12 серпня 2025 року на 2025/2026 навчальний рік, а тривалість навчання становить три роки.

До апеляційної скарги додається нотаріально посвідчена копія зазначеної довідки із проставленим апостилем, що підтверджує її офіційну дійсність та походження.

Зазначена довідка не могла бути долучена до матеріалів справи під час її розгляду судом першої інстанції, оскільки на той момент документ фактично не існував.

Позивачка отримала його лише після завершення розгляду справи, тобто 16 вересня 2025 року, коли рішення суду першої інстанції вже було постановлено. Таким чином, неможливість подання цього доказу раніше зумовлена об`єктивними обставинами, що не залежали від волі позивачки, оскільки видача відповідної довідки відбулися вже після завершення судового розгляду.

Звертає увагу суду на те, що переведення ОСОБА_7 з ліцею до університету міста Піза було здійснено в автоматичному порядку, у зв`язку із успішним завершенням ним навчання в ліцеї гуманітарних наук, економіки та соціального напрямку. Така процедура є звичайною практикою для освітніх установ Італії, відповідно до якої випускники ліцеїв гуманітарно-соціального профілю мають право на безперервне продовження навчання у вищому навчальному закладі за обраною спеціальністю без додаткового вступного конкурсу.

Отже, отримання довідки про зарахування до університету Пізи та підтвердження продовження навчання ОСОБА_7 є логічним наслідком завершення попереднього етапу освіти. Даний документ лише підтверджує безперервність освітнього процесу та подальше здобуття ним вищої освіти.

Враховуючи викладене, просила визнати поважними причини неподання зазначеної довідки у суді першої інстанції та долучити нотаріально посвідчену копію довідки із апостилем до матеріалів справи як належний та допустимий доказ, що має істотне значення для правильного вирішення справи по суті.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_2 , інтереси якого представляє адвокат Бишка Ф.Ф. просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Вказав, що головуючим суддею в суді першої інстанції було акцентовано увагу та поставлено питання перед стороною позивача щодо надання доказів про перебування дитини на навчанні у вересні 2025 року, однак такі документи були відсутні і представник позивача не клопотав перед судом про відкладення розгляду справи для надання відповідних доказів.

Позивач не скористалась своїм правом визначеним ст.83 ЦПК України і не повідомила письмово суд про неможливість подати докази.

Крім того, позивачкою не зазначено з відповідними посиланнями на реальні потреби матеріальної допомоги ОСОБА_8 , зокрема розміру необхідної допомоги, тобто оплату навчання, оплату витрат на харчування, оплату проїзду, оплату навчального приладдя, тощо.

Вказав, що відповідно до інформації, що міститься на офіційному інтернет ресурсі навчального закладу «Кардуччі-Вольта-Пачінотті», зазначено що вказаний навчальний заклад здійснює навчання за рахунок держави.

А тому, позивачкою не доведено необхідності надання допомоги на період навчання та розмір необхідної допомоги.

Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Згідно з ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи викладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, з наступних підстав.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Як вбачається з матеріалів справи, позивачка ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 06 жовтня 2025 року, який був розірваний за рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 16 листопада 2023 року (а.с.8-9).

У шлюбі сторін народилося двоє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.7-8).

Починаючи з 2018 року, ОСОБА_1 разом з дітьми проживає за межами України в Республіці Італія.

На підтвердження позовних вимог позивачкою додано письмову довідку навчального закладу «Кардуччі-Вольта-Пачінотті» ліцею Гуманітарних наук, з якої вбачається, що повнолітній син сторін ОСОБА_3 досяг повноліття та у 2024/2025 навчальному році був зарахований та відвідував державний вищий навчальний заклад «Кардуччі-Вольта-Пачінотті» ліцею гуманітарних наук (п`ятий клас ліцею) (а.с.14).

Мотиви та доводи, з яких виходив апеляційний суд та застосовані норми права переглядаючи рішення суду

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Статтею 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, тобто ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Згідно зі ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, тощо.

Відмовляючи в позові суд першої інстанції виходив з того, що позивачка звернулася до суду з позовом 28 травня 2025 року, тобто коли навчальний рік фактично закінчився. При цьому доказів на підтвердження продовження навчання повнолітнього ОСОБА_7 у наступному навчальному році 2025-2026 стороною позивача не надано. Таким чином, суд вважав, що вказаний позов є передчасним, оскільки позивачкою ОСОБА_1 не надано суду доказів, які б свідчили про те, що повнолітній син сторін ОСОБА_3 продовжує навчання та потребує у зв`язку із цим матеріальної допомоги.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.

Вирішуючи клопотання апелянта про долучення до матеріалів справи довідки від 16 вересня 2025 року, апеляційний суд доходить таких висновків.

На підставі частини 1 статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

За змістом частини 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із положеннями частини першої, четвертої, п`ятої, шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частинами першою-третьою статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які без поважних причин не подавалися до суду першої інстанції, апеляційний суд повинен врахувати як вимоги частини першої статті 44 ЦПК України щодо зобов`язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов`язки, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи. Про прийняття та дослідження нових доказів, як і про відмову в їх прийнятті, апеляційний суд зобов`язаний мотивувати свій висновок в ухвалі при обговоренні заявленого клопотання або в ухваленому судовому рішенні по суті спору.

Позивачка ОСОБА_1 в поданій апеляційній скарзі просила визнати поважною причину неподання доказів до суду першої інстанції та просила долучити до матеріалів справи довідку №2 від 16 вересня 2025 року, яка підтверджує, що ОСОБА_3 був зарахований до навчального закладу 12 серпня 2025 року на 2025/2026 навчальний рік, тривалість навчання три роки.

Вказала, що зазначена довідка не могла бути надана раніше до суду першої інстанції, оскільки на той момент такий документ ще не існував.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає за можливе долучити до матеріалів справи вказану довідку, оскільки вона підтверджує продовження навчання повнолітньої дитиною і не могла існувати раніше.

Щодо вирішення спору по суті

Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються СК України та передбачають обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, та спосіб сплати аліментів. При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яку ратифіковано постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частин першої-другої статті 27 вказаної Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (частина друга статті 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема статтею 180 СК України на батьків покладено обов`язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття.

Згідно із частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ст.53 Конституції України кожен має право на освіту. Повна загальна середня освіта є обов`язковою. Держава забезпечує доступність і безоплатність дошкільної, повної загальної середньої, професійно-технічної, вищої освіти в державних і комунальних навчальних закладах; розвиток дошкільної, повної загальної середньої, позашкільної, професійно-технічної, вищої і післядипломної освіти, різних форм навчання; надання державних стипендій та пільг учням і студентам. Громадяни мають право безоплатно здобути вищу освіту в державних і комунальних навчальних закладах на конкурсній основі.

Право особи на освіту може реалізовуватися шляхом її здобуття на різних рівнях освіти, у різних формах і різних видів, у тому числі шляхом здобуття дошкільної, повної загальної середньої, позашкільної, професійної (професійно-технічної), фахової передвищої, вищої освіти та освіти дорослих (ч.3 ст.3 ЗУ «Про освіту»).

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони в шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (ст.ст.199, 200, 201 СК України).

Батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати (ст.198 СК України).

Статтею 199 СК України передбачено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.

Згідно зі ст.200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Аналізуючи викладене, стягнення із батьків аліментів на повнолітніх дочки, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, є одним із механізмів забезпечення реалізації особою права на освіту, який узгоджується із соціальною спрямованістю держави та моральними засадами суспільства.

Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення ними повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

У постанові від 16 лютого 2022 року у справі №381/2423/20 Верховний Суд виснував, що стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, потрібних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, існує незалежно від форми навчання. При визначенні розміру аліментів потрібно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Приписи цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.

Крім того, законодавство, яке регулює питання стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання, встановлює вичерпний перелік підстав, які суди повинні враховувати вирішуючи таку позовну вимогу. До такої підстави, зокрема належить стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 є батьком дитини ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З довідки державного вищого навчального закладу «Кардуччі-Вольта-Пачінотті» вбачається, що повнолітній син сторін ОСОБА_3 , зарахований та відвідує цей навчальний заклад у 2024/2025 навчальному році, а саме 5-ий клас ліцею Гуманітарні науки, економічний та соціальний напрямок (а.с.14).

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, вважає, що позивачкою у встановленому законом порядку доведений факт навчання сина після досягнення повноліття, а висновки суду щодо передчасності поданого позову є помилковими.

Так, довідкою державного вищого навчального закладу «Кардуччі-Вольта-Пачінотті» підтверджено, що повнолітній син сторін ОСОБА_3 , зарахований та відвідує цей навчальний заклад у 2024/2025 навчальному році, а саме 5-ий клас ліцею Гуманітарні науки, економічний та соціальний напрямок (а.с.14).

Відповідно до ч.2 ст.199 СК України право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

Матеріали справи не містять будь-яких доказів про припинення навчання ОСОБА_5 .

Колегія суддів зауважує, що визначаючи період, за який мають стягуватись аліменти на утримання повнолітньої особи, яка продовжує навчання, суд першої інстанції керується нормами статті 199 СК і зазначає, що аліменти стягуються на період навчання, але не більше, ніж до досягнення нею 23 років, в залежності від того, яка з цих обставин настане раніше.

Отже, визначальними факторами щодо наявності підстав для примусового виконання рішення суду є факт продовження повнолітнім сином боржника навчання та недосягнення ним 23 років.

При цьому безпосередній заклад освіти не має правового значення для визначення наявності чи відсутності підстав для виконання вказаного рішення суду.

За таких обставин апеляційний суд не вбачає підстав для зазначення в судовому рішенні кінцевої дати навчання ОСОБА_7 , з огляду на те, що плановий термін навчання не виключає можливості його припинення у інший час, та оскільки відповідно до ч. 2 ст. 199 СК України право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

Обов`язковою умовою стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини є навчання, право на утримання якої припиняється у разі припинення навчання або досягнення 23 років.

Суд першої інстанції вказаного не врахував, а його висновок про фактичне завершення навчання є припущенням.

Щодо розміру аліментів які підлягають стягненню з відповідача, то колегія суддів враховує наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач пред`явивши позов просила стягнути з відповідача аліменти на навчання сина в розмірі 1/3 частки від всіх доходів відповідача щомісячно.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України).

Як встановлено матеріалами справи, відповідач ОСОБА_2 перебуває на військовій службі у ІНФОРМАЦІЯ_3 з 22 листопада 2024 року, що підтверджується копією довідки №30 від 13 січня 2025 року (а.с.15).

Відповідно до відомостей Головного управління Державної податкової служби у Чернівецькій області про джерела/суми нарахованого доходу ОСОБА_2 з січня 2024 року по квітень 2025 року вбачається, що загальний розмір отриманого доходу відповідача за вказаний період становить 757 611,10 грн. (а.с.115-119).

Тобто, середній розмір заробітної плати відповідача ОСОБА_2 на місяць становить приблизно 47350,69 грн.

Матеріалами справи підтверджено, що відповідач ОСОБА_2 протягом 2024-2025 років неодноразово проходив лікування, зокрема і у зв`язку з отриманими травмами під час військової служби, що підтверджується медичними виписками стаціонарного хворого. Також підтверджено, що у відповідача наявні хвороби, які потребують постійного обстеження та лікування (а.с.58-80).

Згідно довідки №64 військово-лікарської комісії, відповідачу ОСОБА_2 проведено медичний огляд ВЛК 06 вересня 2024 року, на підставі якого у нього діагноз: G45.1 Гіпертонічна хвороба ІІІ ст.2 Транзиторна ішемічна атака в басейні правої СМА 26.08.24р. Потребує відпустки для лікування 30 днів (а.с.81).

Апеляційний суд враховує, що розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилався позивач. При цьому право застосування норми закону належить виключно суду. Аналогічна правова позиція вказана в постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13.

Колегія суддів дослідивши матеріали справи вважає, що наявні підстави для стягнення аліментів з відповідача в розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку.

Колегія суддів враховує, що відповідач під час проходження військової служби отримав значні травми, які потребують лікування, є військовослужбовцем і розмір його доходу постійно змінюється, а також враховуючи те, що ним подано документи на звільнення з військової служби, а тому суд вважає, що саме в такому розмірі відповідач взмозі сплачувати щомісячно аліменти, що не стане надмірним тягарем для платника аліментів.

Саме така сума відповідатиме реаліям сьогодення та забезпечить баланс інтересів як одержувача, так і платника аліментів.

Судом першої інстанції зазначеного не враховано, що призвело до помилкового висновку суду про наявність підстав для відмови в позові.

Щодо розподілу судових витрат

Постанова суду апеляційної інстанції складається, крім іншого з нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення (підпункту б пункту 4 частини 1статті 382 ЦПК України).

Відповідно до частин першої, тринадцятої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів (пункт 3 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір»).

Підпунктом 2 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» від 8 липня 2011 року, № 3674-VI (далі - Закону) встановлено судовий збір за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати (станом на 2025 рік це 1211,20 грн.) та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати.

Отже, за подання позовної заяви, підлягав сплаті судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Позивачка відповідно до пункту 3 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги.

Відповідно до частини шостої статті 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

В мотивувальній частині рішення суд апеляційної інстанції, прийшов до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги в частині стягнення аліментів з відповідача на утримання дитини у розмірі частки від всіх доходів відповідача щомісячно, отож позовні вимоги про стягнення аліментів задоволено частково, а саме на 75,00%.

Отже, з відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог підлягає стягненню в дохід держави судовий збір за подання позовної заяви, в сумі 908 грн. 40 коп. (1211,20 х 75,00%).

Підпунктом 6 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону встановлено судовий збір за подання до суду апеляційної скарги на рішення суду; заяви про приєднання до апеляційної скарги на рішення суду; апеляційної скарги на судовий наказ, заяви про перегляд судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Оскільки позивачка в силу положень пункту 3 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги пропорційно розміру задоволених позовних вимог у розмірі 1362 грн. 60 коп. (908,40 х 150%).

З огляду на викладене з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанціях 2271,00 грн. (908,40 + 1362,60).

За наведених обставин оскаржуване рішення суду першої інстанції в частині розміру судового збору підлягає зміні.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно ст. 376 ЦПК підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо: суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.

Враховуючи наведене, рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а рішення слід скасувати.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Чернівецького районного суду міста Чернівців від 09 вересня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_2 , аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), щомісяця, на період навчання сина, але не більше ніж до досягнення ним двадцяти трьох років, починаючи з дня звернення до суду з позовом.

В задоволенні позову в іншій частині відмовити.

Змінити розподіл судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір за подання позову та за подання апеляційної скарги в загальному розмірі 2271 (дві тисячі двісті сімдесят одну) гривню.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено судом 25 листопада 2025 року.

Головуючий: Н.К. Височанська

Судді: І.Н. Лисак

І.Б. Перепелюк