Романівський районний суд Житомирської області
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
20 листопада 2025 року селище Романів
Романівський районний суд Житомирської області в складі судді Ковальчука М.В., з участю секретаря судового засідання Багінської В.І., позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , представника Миропільської селищної ради Житомирського району Житомирської області Лесько К.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав та стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на неповнолітніх дітей, третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору Миропільська селищна рада Житомирського району Житомирської області, -
В травні 2025 року адвокат Крижанівський О.А. звернувся до суду в інтересах ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав відносно неповнолітніх дітей ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_5 , посилаючись на те, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню цих дітей, не піклується про їх фізичний і духовний розвиток, не цікавиться їх життям та побутом та не підтримує матеріально.
Окрім того, представник позивача просить суд стягнути з ОСОБА_3 на користь позивача неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на неповнолітніх дітей, в інтересах яких заявлено позов, у період часу з січня 2023 року по січень 2025 року в сумі 514728,71 грн, посилаючись на те, що відповідач з власної вини не виконує своїх аліментних зобов`язань.
В судовому засіданні позивач та представник позивача позов підтримали з підстав, викладених в позовній заяві.
Представник Миропільської селищної ради Житомирського району Житомирської області позов також підтримала та вважає за доцільне позбавити батьківських ОСОБА_3 щодо його неповнолітніх дітей.
Відповідач про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності та відзив не подав. Зі згоди позивача та представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 280 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України).
Суд, дослідивши письмові докази, заслухавши пояснення позивача, представника позивача та представника третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов наступного висновку.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_3 є батьками неповнолітніх дітей ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується відповідними свідоцтвами про народження та про зміну імені.
Судовим наказом Романівського районного суду Житомирської області від 03 квітня 2018 року у справі № 290/292/18 стягнуто ОСОБА_3 на користь ОСОБА_10 аліменти на неповнолітніх дітей ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_5 , в твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, починаючи з 21 березня 2018 року до досягнення дітьми повноліття. Дане судове рішення примусово виконується Любарським відділом державної виконавчої служби у Житомирському районі Житомирської області Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України.
Із розрахунку державного виконавця вищевказаного відділу виконавчої служби вбачається, що аліментні зобов`язання ОСОБА_3 не виконувалися, внаслідок чого щомісячно, починаючи з дня присудження аліментів по лютий 2025 року, має місце прострочення сплати аліментів, що призвело до виникнення заборгованості на суму 514728,71 грн.
Факт ухилення ОСОБА_3 від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей підтверджується актом обстеження умов проживання, довідкою органу місцевого самоврядування та довідками з навчальних закладів, з яких вбачається, що відповідач не піклується про своїх неповнолітніх дітей, не займається їх вихованням, не виявляє інтересу під час здобуття ними загальної середньої освіти, після зняття його з місця реєстрації на території старостинського округу не з`являється. При цьому, неповнолітні діти проживають разом з матір`ю, для проживання та утримання дітей останньою створені належні санітарно-гігієнічні умови, є місця для навчання.
Відповідно до висновку органу опіки та піклування Миропільської селищної ради Житомирського району Житомирської області, ОСОБА_3 ухиляється від виконання передбачених законодавством батьківських обов`язків щодо своїх неповнолітніх дітей, не піклується про їх розвиток, не займається їх вихованням, навчальні заклади середньої освіти не відвідує, навчанням дітей не цікавиться. Неповнолітні діти проживають разом з матір`ю ОСОБА_1 , остання створила належні умови проживання дітям.
Із врахуванням наведеного, орган опіки та піклування вважає доцільним позбавити ОСОБА_3 батьківських прав щодо його дітей.
За змістом статей 32, 51 Конституції України, ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Відповідно до статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
Згідно частин першої, другої та шостої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону.
Відповідно до статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.
Згідно із частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.
Тлумачення пункту 2 частини 1 статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Позбавлення батьківських прав, тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.
Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ (далі Конвенції) передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
Статтею 9 Конвенції визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.
Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 20 січня 2020 року у справі № 654/1409/19 та від 16 грудня 2020 року у справі № 588/1781/19.
Згідно з міжнародними та національними правовими нормами до прав дитини належить, серед інших, право на врахування її думки щодо питань, які стосуються її життя.
Так, положеннями статті 12 частини першої Конвенції, держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що стосуються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що стосується дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства.
Відповідні положення закріплені і у статті 171 СК України, якою передбачено, що думка дитини має бути врахована при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, тощо.
Неповнолітні ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 під час судового розгляду не заперечили щодо позбавлення їх батька батьківських прав, зазначивши, що батько протягом тривалого часу (орієнтовно з 2018 року) з ними не спілкується, їх не відвідує, життям та навчанням не цікавиться, матеріально не підтримує.
Будь-яких обставин впливу на дітей при наданні ними пояснень, судом не встановлено.
У частинах п`ятої, шостої статті 19 СК України передбачено, що орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.
Відповідно до статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
При цьому, за загальним правилом, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір.
Встановивши, що відповідач ухиляється від виконання обов`язків по вихованню і утриманню дітей, свідомо нехтує своїми обов`язками, а також його винну поведінку, приймаючи до уваги думку неповнолітніх дітей щодо вирішення цього питання, суд дійшов висновку про необхідність позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав щодо його неповнолітніх дітей.
Статтею 180 СК України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.
Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.
Загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою:
?p=(A1?1%?Q1)+(A2?1%?Q2)+……….(An?1%?Qn), де:
?p - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову;
A1 - нарахована сума аліментів за перший місяць;
Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць;
A2 - нарахована сума аліментів за другий місяць;
Q2- кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць;
An- нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову;
Qn- кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць.
Пеня за заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.
Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини 1 статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.
Частиною 4 статті 263 ЦПК України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Таким чином, виходячи із правової позиції Верховного Суду від 25 квітня 2018 року та наданого представником позивача розрахунку заборгованості по аліментах, розмір неустойки (пені) по аліментах необхідно розраховувати наступним чином:
За жовтень 2024 року розмір неустойки (пені) становить 9667,90 грн (7990,00 грн розмір заборгованості за аліментами х 1% х 121 днів прострочення сплати аліментів).
За листопад 2024 року розмір неустойки (пені) становить 7270,90 грн (7990,00 грн розмір заборгованості за аліментами х 1% х 91 днів прострочення сплати аліментів).
За грудень 2024 року розмір неустойки (пені) становить 4794,00 грн (7990,00 грн розмір заборгованості за аліментами х 1% х 60 днів прострочення сплати аліментів).
За січень 2025 року розмір неустойки (пені) становить 2317,10 грн (7990,00 грн розмір заборгованості за аліментами х 1% х 29 днів прострочення сплати аліментів).
Загальна сума пені за порушення ОСОБА_3 аліментних зобов`язань становить 727469,12 грн.
Відповідно до частини 1 статті 196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі 1% суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100% заборгованості.
Враховуючи, що сума неустойки (пені) за порушення ОСОБА_3 аліментних зобов`язань становить 727469,12 грн, тобто перевищує 100 % заборгованості по даному аліментному зобов`язанню, суд прийшов до висновку про стягнення пені в межах наявної заборгованості по аліментам.
Задовольняючи позов, відповідно до статті 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача понесені нею і документально підтверджені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, а також стягує з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі, передбаченому статтею 4 Закону України «Про судовий збір».
На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 10-13, 259, 263-265, 268, 279, 280-282 ЦПК України, суд, -
Позбавити ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_6 батьківських прав щодо ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Стягнути з ОСОБА_3 (останнє відоме зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (адреса місця проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) 514728 (п`ятсот чотирнадцять тисяч сімсот двадцять вісім) грн 71 коп неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.
Стягнути з ОСОБА_3 (останнє відоме зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (адреса місця проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) 968,96 грн судових витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору.
Стягнути з ОСОБА_3 (останнє відоме зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 ) на користь держави судовий збір в розмірі 5147,28 грн.
Рішення після набрання ним законної сили надіслати органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дітей.

Заочне рішення може бути оскаржене позивачем до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у порядку передбаченому підпунктом 15.5 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України.

Заочне рішення може бути переглянуто Романівським районним судом Житомирської області за письмовою заявою відповідача протягом тридцяти днів з дня його ухвалення (складення повного судового рішення).

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку, шляхом подачі апеляційної скарги до Житомирського апеляційного суду в порядку передбаченому підпунктом 15.5 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України.

Повний текст рішення складено 28 листопада 2025 року.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених законом строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя М.В. Ковальчук