Провадження № 2/161/7740/25
У Х В А Л А

26 листопада 2025 року місто Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Антіпової Т.А.

з участю секретаря судового засідання Семенової І.М.

розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення безпідставно набутих коштів,-

В С Т А Н О В И В :

21 листопада 2025 року ОСОБА_1 через систему «Електронний суд» звернулась до Луцького міськрайонного суду Волинської області з позовною заявою, в якій просила суд стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах своєї неповнолітньої дитини ОСОБА_2 безпідставно набуті кошти в сумі 28000,00 грн. Зазначена заява зареєстрована в суді 24.11.2025 року та 25.11.2025 року передана головуючому - судді Антіповій Т.А.

Разом із даною позовною заявою ОСОБА_1 подано заяву про забезпечення позову, відповідно до якої вона просить суд: вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього на банківських рахунках в сумі 28000,00 грн.

Заява мотивована тим, що гроші це найбільш ліквідний актив, який може бути виведений відповідачкою, враховуючи її недоброчесну поведінку, яка слугувала приводом звернення до суду, тому існує реальний ризик неможливості виконання судового рішення, тобто ризик того, що судовий захист буде неефективний. Метою вжиття забезпечувальних заходів в даному спорі позивач вважає забезпечення збереженості грошових коштів на рахунках відповідачки до набуття чинності судового рішення у цій справі. Такий захід позивач вважає адекватним з урахуванням недоброчесної поведінки відповідачки, яка можливість протягом 10 місяців повернути безпідставно набуті кошти, але не вчинила жодної дії, спрямованої на таке повернення.

Посилаючись на вищевикладене, з метою недопущення порушення її прав, гарантованих ст. 41 Конституції України, заявник просить суд вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти відповідачки.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши заяву про забезпечення позову, приходить до наступного висновку.

Відповідно ст.149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій зі сторони відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на його користь, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволення вимог позивача. Зазначені обмеження встановлюються ухвалою суду, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову (ст.ст. 156, 158 ЦПК України).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов може бути забезпечений накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Відповідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до ч. 7 ст. 153 ЦПК України, про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Так, згідно вказаних вище положень цивільного процесуального законодавства, заходи забезпечення позову вживаються судом виключно у разі, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він має намір звернутися до суду, крім того, такі заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Тому суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, повинен з урахуванням доказів, наданих заявником на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» зазначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

Верховний Суд у постанові від 14.05.2018 у справі № 910/20479/17 конкретизував положення процесуальних норм щодо підстав для вжиття заходів забезпечення позову та вказав, що у вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної заяви, зокрема чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Відповідно до поданої позовної заяви та заяви про вжиття заходів забезпечення позову та додатків до неї, предметом спору між позивачем та відповідачем є повернення безпідставно набутих коштів, які були перераховані на картковий рахунок № НОМЕР_1 ОСОБА_3 , відповідно до платіжних інструкцій № P24AD2408 від 12.02.2025 року на суму 20000,00 грн. та платіжною інструкцією № ВР75-РО69-5СК2-АХ6Хвід 18..02.2025 року на суму 8000,00 грн з банківської картки доньки позивачки неповнолітньої ОСОБА_2 . Вимогу грошового переказу саме на цю картку висунув керівник громадської організації «Нащадки Довбуша» ОСОБА_4 . Метою перерахування коштів було фінансування певних організаційних витрат громадської організації «Нащадки Довбуша» під керуванням ОСОБА_4 , який зголосився допомогти позивачці у висвітленні ситуації, пов`язаної із незаконним позбавленням її права займатися професійною діяльністю арбітражного керуючого, створеної Міністерством .юстиції України.

Відповідно до вимог заяви про забезпечення позову, позивач просить суд накласти арешт на грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього на банківських рахунках в сумі 28000,00 грн.

Проаналізувавши доводи заяви про забезпечення позову та матеріали позовної заяви ОСОБА_1 з додатками, суд не погоджується з доводами заявника про те, що не застосування заходів забезпечення позову може вплинути на можливість виконання в майбутньому рішення суду або його невиконання.

Забезпечення позову повинно застосовуватися із врахуванням принципу рівноправності сторін у спорі і не повинно призводити до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, так як справа по суті ще не вирішена та факт порушення законних прав позивача не встановлений.

Вирішуючи питання щодо забезпечення позову суд виходить із наявності спірних обставин, з якими пов`язується застосування відповідних заходів забезпечення позову та зв`язку між конкретними заходами забезпечення позову і предметом позову, відповідністю та співмірністю вжитих заходів забезпечення позову предмету позову.

Так, позивач додає до заяви про забезпечення позову вимогу (в порядку досудового врегулювання спору), адресовану ОСОБА_3 щодо повернення нею безпідставно отриманих грошових коштів в розмірі 28000,00 грн. шляхом здійснення грошового переказу на картковий рахунок ОСОБА_1 із зазначенням реквізитів отримувача. При цьому, дану вимогу ОСОБА_1 просить задовольнити негайно, в день її отримання.

Дана Вимога (в порядку досудового врегулювання спору) була надіслана на адресу ОСОБА_3 засобами поштового зв`язку 21.11.2025 року об 17:58 год.

Відомостей щодо отримання цієї Вимоги ОСОБА_3 суду не надано.

Більше того, як вже зазначалось раніше, цього ж дня, 21 листопада 2025 року, ОСОБА_1 через систему «Електронний суд» звернулась до Луцького міськрайонного суду Волинської області з позовною заявою про стягнення з ОСОБА_3 на її користь безпідставно набутих коштів в сумі 28000,00 грн. та із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти ОСОБА_3 .

Окрім цього, суд звертає увагу на те, що позивачем, разом із позовною заявою про стягнення безпідставно набутих коштів, подано клопотання про витребування доказів, а саме: просить витребувати від АТ «А-Банк» відомості про підтвердження або спростування інформації щодо належності карткового рахунку № НОМЕР_1 , відкритого в АТ «А-Банк», ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Отже, суду не надано жодного доказу на підтвердження того, що картковий рахунок, на який позивачем з картки доньки здійснено переказ грошових коштів 12.02.2025 року та 18.02.2025 року на загальну суму 28000,00 грн., належить саме ОСОБА_3 , як і не надано доказів того, що ОСОБА_3 отримала досудову Вимогу про добровільне повернення позивачеві грошових коштів в розмірі 28000,00 грн. та відмовилась її добровільно виконувати.

Тобто, суду не надано доказів недоброчесної поведінки відповідача та докази того, що існують реальні ризики можливого порушення прав позивачки, гарантованих ст. 41 Конституції України.

Системний аналіз положень статей 149, 153 ЦПК України вказує на те, що заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише в разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може призвести до порушення прав і законних інтересів інших осіб, непропорційного втручання у господарські права юридичної особи.

Таким чином, проаналізувавши зміст заяви, поданої заявником, суд вважає, що вказана заява не підлягає задоволенню, оскільки, на переконання суду, вжиття запропонованих заявником заходів забезпечення позову шляхом арешту на грошові кошти ОСОБА_3 , буде невиправданим втручанням у право власності, тобто, у право особи на мирне володіння своїм майном, яке захищене статтею 1 Протоколом до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Окрім цього, заявником не доведено суду той факт, що невжиття саме таких заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Не доведено, що вжиття заходів забезпечення позову саме таким шляхом, який зазначено в заяві, не порушить прав, свобод та інтересів будь-яких інших осіб, які не є сторонами у справі.

Більш того, з огляду на встановлені судом вище обставини справи, відсутність підтвердження належності карткового рахунку саме відповідачу ОСОБА_3 , а також відсутність доказів відмови ОСОБА_3 добровільно виконати досудову вимогу позивача про повернення грошових коштів, вжиття судом таких заходів забезпечення позову є передчасним.

Враховуючи вищенаведене, слід відмовити у забезпеченні позову.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 149-153 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення безпідставно набутих коштів.

Ухвала набирає законної сили негайно після її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Волинського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання.

Повний текст ухвали складений та підписаний 26 листопада 2025 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області Т.А. Антіпова