Справа № 740/3067/25
Провадження № 2/740/1506/25
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

21 листопада 2025 року м.Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі:

судді Олійника В.П., при секретарі судового засідання Пучка М.С.,

за участі позивача ОСОБА_1 та її представника адвоката Васюка Д.Г.,

представника органу опіки та піклування Ніжинської міської ради Парубець М.О.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав,

встановив:

У травні 2025 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав відносно неповнолітньої дочки сторін ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позов обгрунтований тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 26 липня 2008 року, який розірваний рішенням суду від 07 червня 2012 року, останні є батьками ОСОБА_3 , яка перебуває на утриманні позивача і проживає з нею. Позивач займається вихованням та доглядає доньку, виконує свої обов`язки в організації домашнього побуту, дитині створені всі належні умови для виховання та розвитку. Відповідач після розірвання шлюбу припинив спілкування з дитиною, не займається доглядом і вихованням доньки, не забезпечує належного фізичного, морального та духовного розвитку, не цікавиться взагалі станом здоров`я дитини, її успіхами в навчанні, будь-яких дій, щоб налагодити відносини з донькою, не здійснює, аліменти, що визначенні рішенням суду, на утримання дитини у розмірі 1/4 частини всіх видів його доходу, не сплачує, станом на 01 листопада 2024 року заборгованість складає 195728,78 грн. Позивач не створює перешкод у спілкуванні відповідача із донькою, але відповідач байдужий до долі дитини, ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. Позбавлення батьківських прав відповідає інтересам дитини. Просить позов задовольнити.

Ухвалою суду від 31 липня 2025 року за результатами підготовчого провадження справу призначено до судового розгляду по суті. Під час підготовчого провадження відзив чи заперечення на позов відповідачем не подані.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримала заявлені вимоги за обставин згідно з позовною заявою, пояснила, що відповідач не бере будь-якої участі у вихованні, матеріальному утриманні та догляді своєї доньки, взагалі з нею не спілкується, востаннє дитина спілкувалась із батьком в трирічному віці; у даний час батько проживає в м.Ніжині неподалік від них, але уникає будь-яких контактів із дочкою, зокрема і не телефонує; дочка батька взагалі не знає; позбавлення батьківських прав відповідає інтересам дитини. Дана позиція підтримана у судовому засіданні представником позивача адвокатом Васюком Д.Г..

Неповнолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка досягла 15-річного віку, у судовому засіданні в присутності психолога та одночасно представника органу опіки та піклування Ніжинської міської ради Парубець М.О. в порядку ст.171 СК України пояснила, що проживає разом із матір`ю ОСОБА_1 , яка її утримує і виховує, батько взагалі не цікавиться нею, востаннє спілкувалась з ним у трирічному віці, просила позбавити батька батьківських прав щодо неї.

Відповідно до заяви від 28 липня 2025 року (отриманої судом 31 липня 2025 року) відповідач ОСОБА_2 вказує, що не бажає приймати участь у вихованні дочки ОСОБА_3 і не зацікавлений змінювати ставлення до неї, позов визнає, просить розглянути справу за відсутності.

Інші заяви, клопотання від відповідача ОСОБА_2 до суду станом на 21 листопада 2025 року не надходили.

Фактичні обставини та мотиви, з яких виходить суд, із застосованими нормами права.

Сторони по справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірваний за рішенням суду від 07 червня 2012 року, останні є батьками неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка станом на час розгляду справи досягла 15-річного віку і проживає разом із матір`ю-позивачем ОСОБА_1 , та перебуває на її утриманні, де створенні належні умови для забезпечення її життєдіяльності, виховання і розвитку, про що заперечення учасників судового розгляду відсутні, також відповідач ОСОБА_2 згідно з рішенням Ніжинського міськрайонного суду від 01 червня 2012 року є платником аліментів на утримання дочки ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу), заборгованість по яких відповідно до довідки Ніжинського ВДВС від 28 листопада 2024 року станом на 01 листопада 2024 року становить 195728,78 грн.

Відповідно до довідки Ніжинської гімназії №3 Ніжинської міської ради Чернігівської області від 05 грудня 2024 року ОСОБА_3 навчалась у даному закладі, утримання та виховання якої здійснювалось ОСОБА_1 , батько ОСОБА_2 у вихованні дитини участі не брав, даний заклад не відвідував, успішністю дитини не цікавився.

Висновком виконавчого комітету Ніжинської міської ради Чернігівської області від 13 лютого 2025 року підтверджується доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав щодо дочки ОСОБА_3 з підстав невиконання батьківських обов`язків без поважних причин.

Відповідно до ст.51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Стаття 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною згідно з постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (ч.2 ст.15 Закону України «Про охорону дитинства»).

Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона/він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Тлумачення наведених положень ст.164 СК України свідчить, що ухилення від виконання обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини.

ЄСПЛ також зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», рішення ЄСПЛ від 11 липня 2017 року у справі «М.С. проти України»).

Також ЄСПЛ наголошував на тому, що позбавлення особи її/його батьківських прав є особливо кардинальним заходом, який позбавляє батька/матір сімейного життя з дитиною, та не відповідає меті їх возз`єднання, зазначивши при цьому, що наявність сімейних зв`язків між подружжям та дитиною, про які вони дійсно піклуються, мають бути захищені відповідно до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення ЄСПЛ від 30 червня 2020 року у справі «Ілля Ляпін проти росії»).

Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання. Попри це в першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім-права батьків.

Наведене узгоджується з висновками щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, сформульованими Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі №402/428/16-ц та Верховним Судом у постановах від 02 грудня 2020 року у справі №180/1954/19, від 13 листопада 2020 року у справі №760/6835/18, від 09 листопада 2020 року у справі №753/9433/17, від 02 листопада 2020 року у справі №552/2947/19, від 13 березня 2019 року у справі №631/2406/15-ц та у постанові від 24 квітня 2019 року у справі №300/908/17.

За поданими суду доказами відповідач ОСОБА_2 тривалий час не спілкується з дочкою ОСОБА_3 , яка на час розгляду справи досягла 15-річного віку, і не бере участі у її вихованні, тобто свідомо самоусунувся від виконання своїх обов`язків з виховання дитини, яка залишилась проживати з матір`ю, згідно з письмовою заявою до суду не заперечує проти позбавлення його батьківських прав, і можливість налагодження стосунків між батьком та дочкою, за поданими суду доказами, остаточно втрачена, що підтверджується також і безпосередніми поясненнями дитини у судовому засіданні.

Також судом враховується думка ОСОБА_3 , якій на час розгляду справи виповнилося 15 років, що є свідомим віком для надання оцінки діям та прийняття свідомих рішень, щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав.

За таких обставин відповідач свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками щодо своєї дочки ОСОБА_3 , не піклується про її фізичний і духовний розвиток, її навчання, не бере участі у підготовці до самостійного життя, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, що також вказано у висновку органу опіки та піклування, оскільки упродовж тривалого часу та усього розгляду справи останній належним чином не здійснив будь-яких дій, щоб налагодити відносини із дитиною, що розцінюється судом як умисне ухилення від виховання дитини і в сукупності є підставою для застосування до відповідача такої виключної міри впливу, як позбавлення батьківських прав, враховуючи, у даному випадку, якнайкращі інтереси дитини.

Визнання відповідачем ОСОБА_2 позову, на підставі поданих учасниками судового розгляду матеріалів, не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

За таких обставин позов підлягає задоволенню.

Також судом враховується, що згідно із ст.169 СК України батько, який позбавлений батьківських прав, має право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав, якщо зміниться його поведінка та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову-на відповідача, у разі відмови в позові-на позивача, у разі часткового задоволення позову-на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За таких обставин 1211 грн 20 коп судового збору, які сплачені позивачем при зверненні до суду, підлягають стягненню на її користь із відповідача ОСОБА_2 ..

Докази на підтвердження звільнення відповідача від сплати судового збору суду не подані.

При розгляді справи суд виходить виключно із тих доказів, що надані сторонами та органом опіки та піклування під час судового розгляду із врахуванням змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Керуючись ст.ст.4, 12, 13, 81, 141, 244, 265 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

ухвалив:

Позов задовольнити повністю.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьківських прав відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути із ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання в АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , місце проживання в АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , 1211 (одну тисячу двісті одинадцять) грн 20 коп судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі до Чернігівського апеляційного суду апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя В.Олійник.