Номер провадження: 22-ц/813/7043/25
Справа № 508/148/25
Головуючий у першій інстанції Римар І. А.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.11.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді Комлевої О.С.,

суддів: Драгомерецького М.М., Сегеди С.М.,

з участю секретаря Громовенко А.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Березівського районного суду Одеської області від 08 липня 2025 року, постановленого під головуванням судді Римаря І.А., повний текст рішення складений 10 липня 2025 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Орган опіки та піклування Миколаївської селищної ради Березівського району Одеської області про визначення способів участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування Миколаївської селищної ради Березівського району Одеської області про визначення способу участі у вихованні дитини, -

в с т а н о в и в:

У лютому 2025 року ОСОБА_2 звернувся до Миколаївського районного суду Одеської області з позовом до ОСОБА_1 , третя особа: Орган опіки та піклування Миколаївської селищної ради Березівського району Одеської області про визначення способів участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею, в якому просив визначити для нього наступні способи участі у вихованні та спілкуванні з сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 : двічі на місяць, з яких остання субота місяця - з 10:30 год. до 14:30 год. та друга субота місяця з 10:30 год. до 16:30 год.

В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_2 зазначив, що він перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 , від якого народилась дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Дитина зареєстрована та фактично проживає з матір`ю, місце проживання сина визначене за спільною згодою між сторонами. Однак влітку 2024 року з невідомих причин ОСОБА_1 перестала відповідати на запити ОСОБА_2 у телефонному режимі щодо організації та встановлення дат та місць зустрічей з дитиною. ОСОБА_1 висловила позицію, що необхідно подальший порядок зустрічей дитини з батьком врегулювати шляхом звернення до Комісії з питань захисту прав дітей Миколаївської селищної ради Березівського району Одеської області. 25.10.2024 року ОСОБА_2 звернувся до органу опіки та піклування з заявою про встановлення порядку побачень та спілкування з сином. Однак під час засідання комісії з питань захисту прав дітей інтереси батька не було враховано, та затверджено графік побачень з дитиною не зручний для позивача. Вважає, що запропонований ним алгоритм побачень ніяким чином не порушує права та не зачіпає інтереси відповідача.

Відповідно до розпорядження Миколаївського районного суду Одеської області від 26.02.2025 року цивільна справа передана на розгляд до Березівського районного суду Одеської області у зв`язку з неможливістю утворити склад суду.

У березні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування Миколаївської селищної ради Березівського району Одеської області про визначення способу участі у вихованні дитини, в якому просила визначити ОСОБА_2 спосіб участі у вихованні сина шляхом проведення періодичних зустрічей, а саме: кожної суботи місяця з 10:30 год. до 14:30 год., в разі неможливості батька прибути на зустріч в суботу, перенести таку зустріч на наступний день тижня неділю, зі збереженням часового проміжку з 10:30 год. до 14:30 год., зустрічі батька з сином проводити у присутності матері.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначила, що дійсно перебувала з ОСОБА_2 в зареєстрованому шлюбі, від якого народилась дитина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шлюб рішенням Миколаївського районного суду Одеської області було розірвано, питання щодо місця проживання чи встановлення графіку зустрічей з батьком, який проживає окремо не вирішувалось. В процесі розірвання шлюбу сторони обговорювали спосіб участі батька у вихованні сина, ОСОБА_2 в усній формі зазначив, що бачитиметься з дитиною не рідше двох разів на місяць. З липня 2019 року ОСОБА_2 дуже рідко бачився з сином, приблизно раз на декілька місяців. У зв`язку з вказаним, ОСОБА_1 ініціювала питання щодо встановлення графіку побачень батька з дитиною, задля забезпечення інтересів дитини та реалізації права сина на участь батька у його вихованні. ОСОБА_2 запропоновано, щоб графік був систематичний та достатній для налагодження зв`язку батька з сином, не заперечувала проти встановлення наступного графіку: кожної суботи місяця з 09:00 год. до 12:00 год., враховуючи вік дитини, розпорядок дня, зустрічі проводити у присутності матері. Комісією з питань захисту прав дітей встановлено графік побачень батька з сином, однак останній не погодився з ним. У зв`язку з недосягненням між сторонами згоди та фактичної відмови батька від попереднього рішення Комісії з питань захисту прав дітей, ОСОБА_2 рекомендовано звернутись до суду. ОСОБА_2 , окрім того, що сплачує аліменти, ніяким іншим чином не приймає участі у вихованні дитини, дуже рідко проводить з ним час, така його поведінка не сприяє формуванню в дитини правильної моделі родинних стосунків та негативно впливає на психологічне та емоційне здоров`я, у батька з сином не склалися міцні родинні зв`язки.

Рішенням Березівського районного суду Одеської області від 08 липня 2025 року позов ОСОБА_2 та зустрічний позов ОСОБА_1 задоволені частково.

Визначені для ОСОБА_2 , такі способи участі у вихованні та спілкуванні з сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: двічі на місяць, з яких остання субота місяця з 10:30 год. до 14:30 год. та друга субота місяця з 10:30 год. до 16:30 год.

Місце зустрічі та спілкування з дитиною проводити у присутності матері ОСОБА_1 за місцем проживання, перебування дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та у парковій зоні селища Миколаївка Березівського району Одеської області, враховуючи погодні умови, розпорядок дня та самопочуття дитини, та з обов`язковим наданням часу для особистого спілкування батька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з сином за домовленістю батьків.

За попередньою домовленістю між батьками, визначені додаткові дні (крім встановлених) для спілкування та зустрічі батька із сином, у разі прохання для цієї зустрічі батьком дитини ОСОБА_2 .

В іншій частині позовних вимог позовної заяви та зустрічної позовної заяви відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій проситьрішення суду скасувати, ухвалити нове, яким визначити ОСОБА_2 спосіб участі у вихованні сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 шляхом проведення періодичних зустрічей, а саме: кожної суботи місяця з 10.30 год. до 14.30 год. В разі неможливості ОСОБА_2 прибути на зустріч з сином в суботу, зокрема, через зайнятість за місцем роботи перенести таку зустріч на наступний день тижня неділю, із збереженням часового проміжку з 10.30 год. до 14.30 год., зустріч батька ОСОБА_2 з сином, ОСОБА_3 , проводити у присутності матері, ОСОБА_1 , посилаючись на неповне встановлення обставини, які мають значення для справи, неправильне встановлення обставин, викладених в рішенні суду, які мають значення для справи.

В обґрунтування своєї апеляційної скарги апелянт зазначає, що суд першої інстанції при винесенні рішення не врахував висновок органу опіки і піклування Миколаївської селищної ради Березівського району Одеської області, який повністю вивчив матеріали звернень батька і матері, врахував всі побажання, в інтересах дитини, затвердив графік, який вважав найбільш доцільним, систематичним та достатнім для налагодження зв`язку «батько-син» та яким встановив, що батькові доцільно бачитися з сином двічі на місяць, але так само доцільно встановити і інші дні зустрічі з сином.

Також апелянт зазначив, що суд вийшов за межі позовних вимог, межі зустрічних позовних вимог та своїм рішення надає можливість батьку маніпулювати рішенням суду.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить рішення суду залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на необґрунтованість, безпідставність доводів апеляційної скарги, які не мають відношення до предмету спору.

В судове засідання, призначене на 11 листопада 2025 року ОСОБА_1 , представник Органу опіки та піклування Миколаївської селищної ради Березівського району Одеської області не з`явились, були сповіщені належним чином (а.с. 218, 219, 220).

До суду від ОСОБА_1 надійшла заява про розгляд справи за її відсутністю (а.с. 221).

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі №348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а не можливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, усвідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її учасників, явка яких не визнавалась судом обов`язковою.

Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність осіб, які не з`явилися в судове засідання та які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_2 , перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, за наступних підстав.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 367ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 375ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Статтею 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області (а.с. 17).

Малолітня дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з матір`ю ОСОБА_1 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується витягами з реєстру територіальної громади (а.с. 50, 52).

Також судом встановлено, що між батьками малолітньої дитини не досягнуто згоди щодо участі батька у вихованні та спілкуванні з сином, існують непорозуміння щодо часу побачень батька з дитиною, що підтверджується вимогами позовної заяви ОСОБА_2 та зустрічної позовної заяви ОСОБА_1

ОСОБА_2 25.10.2024 року звертався до Миколаївської селищної ради з заявою про встановлення порядку побачень та спілкування з сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 13).

Листом Миколаївської селищної ради Березівського району Одеської області від 03.12.2024 року ОСОБА_2 повідомлено про те, що у зв`язку з його незгодою з рішенням Комісії з питань захисту прав дітей від 15.11.2024 року про встановлення алгоритму зустрічей та спілкування з сином, рекомендовано звернутись до суду (а.с. 16).

Задовольняючи частково позов ОСОБА_2 та зустрічний позов ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з наступного.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Будь-який сімейний спір стосовно дитини має вирішуватися з урахуванням та якнайкращим забезпеченням інтересів дитини.

Відповідно до статей 3, 18 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтями 12-15 Конвенції визначено право дитини висловлювати свою думку (право бути почутою).

На рівні внутрішнього законодавства України принцип урахування найкращих інтересів дитини викладено у частині восьмій статті 7 СК України та у статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», згідно з положеннями яких регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини; предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів дитини.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою крім випадків, коли це право обмежене законом.

За ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Статтею 157 СК України встановлено, що той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь.

За змістом статті 159 СК України суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні, побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Згідно із частинами четвертою, п`ятою статті 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, орган опіки та піклування подає письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Як вбачається з матеріалів справи, 13.05.2025 року рішенням виконавчого комітету Миколаївської селищної ради Березівського району Одеської області затверджено висновок органу опіки та піклування, в якому зазначено, що вважають визначити доцільним спосіб участі ОСОБА_2 у вихованні сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який буде реалізовуватись на систематичному спілкуванні та зустрічі батька та сина двічі на місяць, бажано у присутності матері, а саме: друга субота місяця з 10:30 год. до 16:30 год., остання субота місяця з 10:30 год. до 14:30 год. Місце зустрічі та спілкування з дитиною проводити за місцем проживання, перебування дитини та у парковій зоні с. Миколївка Березівського району Одеської області, враховуючи погодні умови, розпорядок дня та самопочуття дитини. Враховуючи малолітній вік дитини, зустрічі та спілкування проводити бажано у присутності матері. Також рекомендовано за домовленістю між батьками самостійно по можливості визначити додаткові дні для спілкування та зустрічі батька з сином (а.с. 140-144).

Згідно протоколу обстеження виданого 20.08.2021 року лікарем ОСОБА_5 , ОСОБА_2 має захворювання: фокальна епілептиформна активність у скроневій частині праворуч (а.с. 121).

Судом першої інстанції, при вирішенні питання щодо участі батька у спілкуванні з дитиною було враховано думку сторін, вік дитини, особливості її розвитку, виховання, необхідність дотримання розпорядку дня та відпочинку, також враховані рівні права батьків на участь у вихованні дитини та суд виходячи з інтересів дитини, та під час встановлення часу зустрічей дитини з батьком взяв до уваги висновок органу опіки та піклування Миколаївської селищної ради Березівського району Одеської області.

З матеріалів справи вбачається, що батько дитини наполягав визначити саме дні визначені у позові та просив за можливості надати інші дні для зустрічі з дитиною за домовленістю з відповідачем, також просив надати йому можливість особисто спілкуватись з дитиною.

Водночас, мати дитини у зустрічній позовній заяві наполягала на тому, щоб батько дитини більш приділяв уваги дитині та зустрічі проводив кожної суботи у її присутності. З наданих пояснень встановлено, що батько фактично з листопада 2024 року не має можливості зустрічатись з дитиною, оскільки мати не надає йому такої можливості.

З наданих суду пояснень ОСОБА_1 зазначила, що після того як батько прийшов забирати дитину з садка у листопаді 2024 року, який не попередив її, дитина розплакалась та після цього не надавала дитину для зустрічей з батьком. При цьому, у зустрічній позовній заяві просила щосуботи зобов`язати батька для зустрічей з дитиною, проте з листопада 2024 року батько з дитиною не має можливості зустрітись, що є незрозумілим з боку дій матері.

Колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що для належного спілкування батька із сином слід визначити спосіб участі ОСОБА_2 у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином наступним чином: двічі на місяць, з яких остання субота місяця з 10:30 год. до 14:30 год. та друга субота місяця з 10:30 год. до 16:30 год. Місце зустрічі та спілкування з дитиною, з урахування захворювання батька, проводити у присутності матері ОСОБА_1 за місцем проживання, перебування дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та у парковій зоні селища Миколаївка Березівського району Одеської області, враховуючи погодні умови, розпорядок дня та самопочуття дитини, та з обов`язковим наданням часу для особистого спілкування батька ОСОБА_2 з сином за домовленістю батьків.

При цьому, судом звернуто увагу, що мати дитини при зазначених зустрічах, з урахуванням домовленості з батьком, як зазначено вище, також має надати час у період зустрічей з дитиною, - саме для особистого спілкування батька та дитини без її присутності у разі такої необхідності з боку батька.

Також судом обґрунтовано було взято до уваги, що оскільки мати наполягала у зустрічній позовній заяві на частіших зустрічах батька та сина, а саме кожної суботи та для налагодження зв`язку батька з сином, судом також були визначені за попередньою домовленістю між батьками, додаткові дні (крім встановлених) для спілкування та зустрічі батька із сином, у разі прохання для цієї зустрічі батьком дитини ОСОБА_2 .

На підставі вищевикладеного, суд встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, вірно застосувавши норми матеріального права, оцінивши докази у справі, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному їх дослідженні, прийшов обґрунтованого висновку про визначення для ОСОБА_2 способи участі у вихованні та спілкуванні з сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , двічі на місяць, з яких остання субота місяця з 10:30 год. до 14:30 год. та друга субота місяця з 10:30 год. до 16:30 год., оскільки у даних правовідносинах спілкування батька з дитиною і його бажання підтримувати постійний зв`язок з дитиною є адекватною реакцією людини у життєдіяльності і сприяє розвитку особистості дитини будучи важливим елементом в його вихованні.

Висновки суду відповідають вимогам закону, на які посилався суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами.

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційної інстанції.

При цьому, суд першої інстанції при застосуванні норм права до вказаних правовідносин вірно врахував висновки щодо застосування норм матеріального права, викладених у постановах Верховного Суду.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що суд першої інстанції при винесенні рішення не врахував висновок органу опіки і піклування Миколаївської селищної ради Березівського району Одеської області, який повністю вивчив матеріали звернень батька і матері, врахував всі побажання, в інтересах дитини, затвердив графік, який вважав найбільш доцільним, систематичним та достатнім для налагодження зв`язку «батько-син» та яким встановив, що батькові доцільно бачитися з сином двічі на місяць, але так само доцільно встановити і інші дні зустрічі з сином, колегія суддів залишає без задоволення, оскільки судом першої інстанції був взятий до уваги висновок органу опіки та піклування, при цьому суд може не погодитися з висновком органу опіки і піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (частина шоста статті 19 СК України).

При цьому, колегія суддів звертає увагу на висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 26 липня 2021 року у справі № 202/7256/19, в якій зазначено: «Встановлюючи порядок побачень батька із дітьми, врахувавши їх інтереси, принцип рівності батьків у реалізації права на вільне спілкування з дітьми та участь у їхньому вихованні, активне та стабільне бажання батька на участь у вихованні та спілкуванні зі своїми малолітніми дітьми, наявність конфлікту та неприязних відносин між батьками, відсутність обставин, які б могли бути підставою для обмеження права батька на спілкування з дітьми, необхідність їхнього спілкування як з батьком, так і з матір`ю, які не змогли самостійно визначити порядок участі у вихованні дітей, зміст заявлених позовних вимог, відвідування дітьми дошкільного навчального закладу та школи, суди дійшли обґрунтованих висновків про можливість визначення порядку періодичних побачень батька з дітьми з урахуванням їх стану здоров`я та розпорядку дня.

У більшості випадків потреба втручання держави шляхом вирішення судами спорів між батьками щодо їх участі у вихованні дітей обумовлена поведінкою самих батьків та їх небажанням винайти порозуміння між собою в позасудовому порядку в найкращих інтересах своїх дітей.

Правосуддя у справах про піклування про дитину завжди супроводжується гостро- емоційними і мінливими стосунки між батьками, отже остаточність судового рішення у цій категорії справ є завжди тимчасовою і часто нетривалою. Правосуддя не в змозі регулювати та встановлювати сталі людські стосунки.

Вирішуючи питання про встановлення такого способу участі у виховання для одного з батьків, який постійно не проживає з дітьми, як регулярні особисті спілкування, та необхідності визначення особистого спілкування одного з батьків з дитиною (дітьми) у присутності іншого з батьків, суди повинні враховувати усю сукупність обставин конкретної справи.».

З урахуванням встановлених обставин, колегія суддів вважає, що визначений судом спосіб спілкування буде відповідати саме якнайкраще інтересам дитини у спілкуванні батька з дитиною.

Доводи про те, що суд вийшов за межі позовних вимог, межі зустрічних позовних вимог та своїм рішення надає можливість батьку маніпулювати рішенням суду, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявлених вимог, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального та процесуального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам статей 263, 264 ЦПК України, підстави для його скасування з мотивів, які викладені в апеляційній скарзі, відсутні.

Також колегія суддів вважає, що вказані доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянтів із висновками суду першої інстанції щодо встановлених обставин справи, ці доводи були предметом перевірки суду першої інстанції, який дав їм повну, всебічну та об`єктивну оцінку у своєму рішенні, проте повноваження суду апеляційної інстанції стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду (пункт 42 рішення у справі «Пономарьов проти України» (Заява № 3236/03).

Крім того, зазначені доводи не вказують на порушення судом норм матеріального та процесуального права та на незаконність судового рішення, і не є визначальними при ухваленні рішення.

Інші доводи апеляційної скарги також не є суттєвими, та такими, що не підлягають задоволенню.

Згідно з ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.

За вимогами ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Одночасно, апеляційний суд звертає увагу на те, що за положеннями ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За правилами ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України).

Належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказів на підтвердження доводів апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції надано не було.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги на момент винесення судового рішення, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги є безпідставними, всі доводи були розглянуті судом першої інстанції при розгляді справи, та їм була надана відповідна правові оцінка, а тому суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для ухвалення нового рішення - не має.

Судова колегія, розглянувши справу прийшла до висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, в зв`язку з чим апеляційний суд залишає без задоволення апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Березівського районного суду Одеської області від 08 липня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 20 листопада 2025 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ М.М. Драгомерецький

______________________________________ С.М. Сегеда