ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 листопада 2025 року місто Чернівці справа №718/2415/25

провадження №22-ц/822/977/25

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Височанської Н.К.,

суддів: Лисака І.Н., Перепелюк І.Б.

секретар Факас А.В.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідачі ОСОБА_2

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Кіцманського районного суду Чернівецької області від 22 вересня 2025 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на майновий пай, головуючий в суді першої інстанції суддя Нагорний В.В.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

04 вересня 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на майновий пай.

Просила визнати за нею право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :01:004:0142, площею 1,1958 га, цільовим призначенням «11.02 Для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості», яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції та рух справи

08 вересня 2025 року ухвалою Кіцманського районного суду Чернівецької області позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху, у зв`язку з тим, що зазначаючи в позові, що власником нежитлової будівлі, загальною площею 491,20 кв.м., розташованої на земельній ділянці з кадастровим номером :01:004:0142, площею 1,1958 га у АДРЕСА_1 та самої цієї земельної ділянки є позивач ОСОБА_1 , представник позивача не надав суду актуальні, на дату звернення до суду, докази на підтвердження вказаної обставини, оскільки долучена до позовної заяви інформаційна довідка №376718872 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно датована 01.05.2024, тобто видана більше року тому.

Також, докази про сплату судового збору за подання позовної заяви, до поданої позовної заяви не долучено.

Крім того, ціна позову, яку зазначив представник позивача у позовній заяві у розмірі 396 048,96 грн. визначена на підставі Інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 17.05.2024, яка видана більше року тому, а отже не є актуальної на дату подання позовної заяви.

Отож позивач в неповній мірі виконав вимоги щодо зазначення у позовній заяві ціни позову в порядку ч.2 ст.176 ЦПК України, оскільки зазначена ним ціна позову не є актуальною на дату подання позовної заяви.

Відповідно до ч.1 ст.177 ЦПК України позивач повинен додати до позовної заяви її копії та копії всіх документів, що додаються до неї, відповідно до кількості відповідачів і третіх осіб. У разі подання до суду позовної заяви та документів, що додаються до неї, в електронній формі через електронний кабінет позивач зобов`язаний додати до позовної заяви доказ надсилання іншим учасникам справи копій поданих до суду документів з урахуванням положень статті 43 цього Кодексу.

Однак, доказів надіслання позовної заяви відповідачу ОСОБА_2 до позовної заяви не долучено.

Надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви десять днів, з дня отримання копії ухвали.

Ухвалою Кіцманського районного суду Чернівецької області від 22 вересня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на майновий пай - повернуто позивачу.

Постановляючи ухвалу про повернення позовної заяви, суд першої інстанції виходив із того, що представник позивача не усунув недоліки, вказані в ухвалі про залишення позовної заяви без руху.

Короткий зміст та узагальнені доводи вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Гінгуляк Ю.В. просив ухвалу суду першої інстанції скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Вказав, що представник позивача виконав вимоги ухвали суду від 22 вересня 2025 року.

Вважає, що інформаційна довідка щодо вартості земельної ділянки, яка встановлена на підставі інформації державного земельного кадастру про право власності на речові права на земельну ділянку від 17 травня 2024 року, немає визначеного строку дії, а тому як підстава для залишення позовної заяви без розгляду судом, оскільки станом на вересень 2025 року втратила свою актуальність є надуманою.

Щодо визначення ціни позову в розмірі 396048 грн., яка встановлена на підставі інформації державного земельного кадастру про право власності на речові права на земельну ділянку від 17 травня 2024 року представник позивача повідомив, що вартість земельної ділянки з дати її встановлення та станом на дату написання позовної заяви 03 вересня 2025 року є незмінною. А тому, судовий збір сплачено в розмірі, який є документально підтверджений.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 353 ЦПК України, окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо повернення заяви позивачеві.

Згідно з ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки, у даній справі оскаржується ухвала про повернення позовної заяви, то справа підлягає розгляду без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам оскаржувана ухвала суду першої інстанції не відповідає.

Статтями 55 і 124 Конституції України гарантоване право особи на звернення до суду за захистом своїх прав. Вказане положення закріплено також у ст.4 ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що внутрішньодержавним судам при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом (SHISHKOV v. RUSSIA, № 26746/05, § 110, ЄСПЛ, від 20 лютого 2014 року). Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) може позбавити заявників права звертатись до суду («Perez de Rada Cavanilles v. Spain», § 49, ЄСПЛ, від 28 жовтня 1998 року).

У пункті 5 частини третьої статті 2 ЦПК України вказано, що основною засадою (принципом) цивільного судочинства є, зокрема, диспозитивність.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина друга, четверта статті 12 ЦПК України).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Вимоги щодо змісту позовної заяви та документів, що додаються до позовної заяви, викладені в статтях 175 і 177 ЦПК України.

Відповідно до ч.1 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви, постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції своєю ухвалою від 08 вересня 2025 року залишаючи без руху позовну заяву вказав, що представник позивача не надав суду актуальні, на дату звернення до суду, докази на підтвердження, що власником нежитлової будівлі, загальною площею 491,20 кв.м., розташованої на земельній ділянці з кадастровим номером :01:004:0142, площею 1,1958 га у АДРЕСА_1 та самої цієї земельної ділянки є позивач ОСОБА_1 , не долучив докази про сплату судового збору за подання позовної заяви, та не надав доказів надіслання позовної заяви відповідачу ОСОБА_2 .

Ухвалою суду першої інстанції надано позивачу строк 10 (десять) днів для усунення зазначених вище недоліків з дня вручення копії ухвали про залишення позовної заяви без руху (а.с.37-38).

18 вересня 2025 року через систему «Електронний суд» представник позивача подав заяву про усунення недоліків, в якій зазначив, що останнє відоме місце проживання відповідача є АДРЕСА_2 , однак оскільки вказаний населений пункт є тимчасово окупованою територією, то скерувати поштове відправлення за вищезазначеною адресою є неможливим, інші засоби зв`язку відповідача не відомі. Представник позивача також повідомив, що вартість земельної ділянки станом на дату подання позовної заяви є незмінною та надав квитанцію про сплату судового збору (а.с.39-40).

Ухвалою Кіцманського районного суду Чернівецької області від 22 вересня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на майновий пай - повернуто позивачу. Роз`яснено позивачу, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Постановляючи ухвалу про повернення позовної заяви, суд першої інстанції виходив із того, що представник позивача не надав суду докази, які це підтверджують що вартість земельної ділянки станом на дату подання позовної заяви є незмінною.

Відтак, оскільки ціна позову, визначена позивачем, не підтверджена доказами, які є актуальними на дату подання позовної заяви, суд позбавлений можливості встановити чи є судовий збір, сплачений позивачем у розмірі 3960,00 грн, сплаченим у повному обсязі.

Крім того, зазначаючи, що власником нежитлової будівлі, загальною площею 491,20 кв.м., розташованої на земельній ділянці з кадастровим номером :01:004:0142, площею 1,1958 га у АДРЕСА_1 та самої цієї земельної ділянки є позивач ОСОБА_1 , представник позивача не надав суду актуальні, на дату звернення до суду, докази на підтвердження вказаної обставини, оскільки долучена до позовної заяви інформаційна довідка №376718872 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно датована 01.05.2024, тобто видана більше року тому.

Відтак, позивачем не у повній мірі усунуто недоліки позовної заяви, які стали підставою для залишення її без руху (а.с.49-51).

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду, виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судовий збір є складовою судових витрат.

За загальними правилами цивільного судочинства (статті 133, 177, 356, 357, 392, 393 ЦПК України) судовий збір належить до судових витрат, які несуть суди усіх рівнів, коли розглядають позовну заяву, апеляційну та касаційну скаргу.

При цьому судовий збір як складова судових витрат виконує компенсаційну, превентивну і соціальну функції.

Обов`язок осіб, які звертаються до суду, сплачувати судовий збір це процесуальний обов`язок, визначений нормами процесуального права.

Відповідно до частини другої статті 133 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити, зокрема зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 176 ЦПК України у позовах про визнання права власності на майно або його витребування ціна позову визначається вартістю майна.

Відповідно до ч. 2 ст. 176 ЦПК України, якщо визначена позивачем ціна позову вочевидь не відповідає дійсній вартості спірного майна або на момент пред`явлення позову встановити точну його ціну неможливо, розмір судового збору попередньо визначає суд з наступним стягненням недоплаченого або з поверненням переплаченого судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом при вирішенні справи.

Згідно ч. 2 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» у разі, якщо судовий збір сплачується за подання позовної заяви до суду в розмірі, визначеному з урахуванням ціни позову, а встановлена при цьому позивачем ціна позову не відповідає дійсній вартості спірного майна або якщо на день подання позову неможливо встановити точну його ціну, розмір судового збору попередньо визначає суд з подальшою сплатою недоплаченої суми або з поверненням суми переплати судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом у процесі розгляду справи.

У постанові Верховного Суду від 19 жовтня 2021 року у справі №918/188/21 висловлено позицію, згідно якої у випадку, якщо суд вважає, що ціна позову вочевидь не відповідає дійсній вартості спірного майна, має здійснити розгляд справи по суті та встановити ціну позову при розгляді справи і розподілити судові витрати за результатами такого розгляду відповідно до статті 141 ЦПК України, а не повертати позовну заяву заявнику.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції не мав передбачених ч. 3 ст. 185 ЦПК України підстав для повернення позовної заяви позивачу у зв`язку з не усуненням позивачем її недоліків, оскільки у випадку невідповідності ціни позову, зазначеної в позовній заяві дійсній вартості майна може бути встановлена в ході судового розгляду справи шляхом дослідження наданих учасниками справи доказів та усунута судом під час вирішення справи по суті.

Як убачається з матеріалів справи, звертаючись до суду з позовом про визнання права власності на земельну ділянку позивач ОСОБА_1 зазначила ціну позову в розмірі 396 048,96 грн. та на виконання ухвали суду про залишення позову без руху сплатила судовий збір в розмірі 3960,49, що відповідає ставкам судового збору, встановленим Законом України «Про судовий збір».

При цьому, аналізуючи зміст позовних вимог, предмет спору та ціну позову, зазначену позивачкою у позовній заяві, колегія суддів вважає, що визначену позивачем ціну позову не можна вважати такою, що вочевидь не відповідає дійсній вартості земельної ділянки, на яку претендує позивач.

Крім цього, безпідставними є посилання суду на відсутність в матеріалах справи доказів датованих станом на день подання позову до суду що власником нежитлової будівлі загальною площею 491,20 кв.м., яка розташована на спірній земельній ділянці є позивачка, оскільки суд не позбавлений можливості самостійно перевірити вказану інформацію через Державний реєстр речових прав на нерухоме майно в електронному кабінеті системи «Електронний Суд».

Відтак, при вирішенні питання про повернення позовної заяви позивачу, суд проявив надмірний формалізм у застосуванні законодавчих положень, чим порушив статтю 6 параграфу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду.

Отож, встановлені апеляційним судом обставини свідчать про те, що представником позивача у строк, встановлений ухвалою суду, було направлено до суду докази усунення недоліків позовної заяви, разом з квитанцією про сплату судового збору. Однак, судом першої інстанції вказаного не було враховано та передчасно вирішено питання про повернення позовної заяви позивачеві.

Отже, висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав для повернення позовної заяви на підставі ч.3 ст.185 ЦПК України є необґрунтованим та передчасним.

На підставі викладеного, не можна визнати обґрунтованою ухвалу суду першої інстанції про повернення позовної заяви з зазначених судом підстав.

За наведених обставин, висновок суду першої інстанції про повернення позовної заяви позивачеві є передчасним та таким, що не ґрунтується на вимогах цивільного процесуального законодавства.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, має тлумачитися з урахуванням верховенства права, яке вимагає, щоб сторони у справі мали ефективний судовий засіб, що давав би їм можливість заявляти про свої громадянські права. Це положення втілює "право на суд", право на доступ до якого, тобто право на звернення до суду у цивільних справах, є лише одним аспектом; однак це аспект, який фактично дає можливість скористатися додатковими гарантіями, викладеними в пункті 1 статті 6 Конвенції.

У такий спосіб здійснюється "право на суд", яке відповідно до практики ЄСПЛ включає не тільки право ініціювати провадження, але й право розраховувати на "розгляд" спору судом (рішення у справі "Кутіч проти Хорватії", заява №48778/99).

Рішеннями ЄСПЛ визначено, що право на доступ до суду має застосовуватися на практиці і бути ефективним (рішення у справі "Белле проти Франції" від 04 грудня 1995 року).

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, необхідно уникати надто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм при вирішенні питання щодо прийняття позовної заяви або скарги є порушенням права на справедливий судовий захист.

Порушення норм процесуального права є підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно ст. 374 ч.1 п. 6 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до п.п.3, 4 ч.1 ст.379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За вказаних обставин, ухвала Кіцманського районного суду Чернівецької області від 22 вересня 2025 року підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 374, 379, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Кіцманського районного суду Чернівецької області від 22 вересня 2025 року скасувати та матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на майновий пай направити до Кіцманського районного суду Чернівецької області для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено судом 25 листопада 2025 року.

Головуючий: Н.К. Височанська

Судді: І.Н. Лисак

І.Б. Перепелюк