Справа № 461/3094/25 Головуючий у 1 інстанції: Павлюк О. В.
Провадження № 22-ц/811/2121/25 Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2025 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.

секретаря: Підлужного В.І.

з участю: представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 , представника АТ «Ідея банк» Михашули Є.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 16 травня 2025 року, -

ВСТАНОВИВ:

у квітні 2025 року Акціонерне товариство «Ідея Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором.

В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що 24 грудня 2019 року між Акціонерним товариством «Ідея Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № Z06.00400.006129005, за умовами якої відповідач отримав кредит в розмірі 39210 грн. зі сплатою 23.99 % річних з поверненням, сплатою кредиту та інших платежів, у терміни, передбачені встановленим кредитним договором графіком щомісячних платежів. Надавши відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами, банк повністю виконав свої зобов`язання за умовами договору, однак відповідач не повернув отримані в кредит кошти у встановлений договором термін та не сплатив нараховані платежі, зокрема, проценти за користування кредитними коштами та комісію за обслуговування кредитної заборгованості. Внаслідок неналежного виконання зобов`язань за кредитним договором у відповідача виникла заборгованість, яка станом на 03 березня 2025 року становить 99974.54 грн., з яких 36125.04 грн. заборгованість за простроченим боргом, 27305.46 грн. заборгованість за простроченими процентами та 36544.04 грн. прострочена плата за обслуговування кредиту. У зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань за кредитним договором банк надіслав на адресу відповідача вимогу про усунення порушення зобов`язань, в якій вимагав терміново протягом тридцяти календарних днів з дня направлення вимоги виконати зобов`язання за кредитним договором, однак відповідач у добровільному порядку не сплатив наявну у нього заборгованість.

З наведених підстав просить стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Ідея Банк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 99974.54 грн.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 16 травня 2025 року позов Акціонерного товариства «Ідея Банк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Ідея Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 63430.50 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Ідея Банк» 1921.16 грн. сплаченого судового збору.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 ,в апеляційній скарзі покликається на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Апелянт стверджує, що рішення суду ухвалено з порушенням правил територіальної підсудності, оскільки позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим в судовому порядку місцем її проживання або перебування, а ОСОБА_1 фактично зареєстрований і фактично проживає в Самарському районі м. Дніпра, відтак даний спір підсудний Самарському районному суду м. Дніпра. Зазначає, що позичальник на виконання умов кредитного договору сплатив 43505.00 грн, що перевищує суму отриманого ним кредиту, а відтак розмір заборгованості за простроченим боргом є необґрунтованим. Крім того, він не підписував договір кредиту та страхування № Z06.00400.006129005 від 24 грудня 2019 року та паспорт споживчого кредиту. Позивачем не виконано вимоги щодо надання споживачу інформації про споживчий кредиту до укладення договору. Банк не надав доказів, що на час укладення договору діяли саме ці умови, до яких він приєднався. З навдених підстав просить рішення суду скасувати та направити справу для розгляду до Самарського районного суду м. Дніпра.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч.1 ст. 89 ЦПК України).

Задовольняючи частково позовні вимоги Акціонерного товариства «Ідея Банк», суд першої інстанції виходив з того, що банк надав ОСОБА_1 у кредит кошти, якими він користувався, однак свої зобов`язання за кредитним договором виконав не повністю, у зв`язку з чим у нього утворилася заборгованість в розмірі 63430.50 грн., яка підлягає стягненню на користь позивача, а вимога банку про стягнення простроченої плати за обслуговування кредиту в розмірі 36544.04 грн не підлягає до задоволення, оскільки така нарахована на підставі умов договору, які є нікчемними.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Судом встановлено, що 24 грудня 2019 року між Акціонерним товариством «Ідея Банк» та ОСОБА_1 укладено договір кредиту та страхування №Z06.00400.006129005, за умовами якого банк надає позичальнику кредит для власних потреб шляхом переказу коштів на рахунок позичальника, та позичальник доручає банку оплатити страховий внесок за рахунок кредиту в розмірі 3401.78 грн. згідно з умовами договору добровільного страхування життя, укладеного відповідно до п. 2 цього договору.

Відповідно до п 1.2. договору кредиту та страхування №Z06.00400.006129005 від 24 грудня 2019 року сума кредиту становить 39210.00 грн.

Згідно з п. 1.4., 1.6. договору кредиту та страхування №Z06.00400.006129005 від 24 грудня 2019 року строк кредиту становить 60 місяців, дата повернення кредиту 24 грудня 2024 року.

Пунктом 1.3. договору кредиту та страхування №Z06.00400.006129005 від 24 грудня 2019 року передбачена змінювана процентна ставка, що становить 23.99 % річних.

В пункті 1.8. договору кредиту та страхування №Z06.00400.006129005 від 24 грудня 2019 року передбачено, що змінювана процентна ставка згідно з п. 1.3. цього договору визначається, як змінна частина ставки в розмірі 9.5 % збільшена на маржу банку в розмірі 14.49 %.

Колегія суддів враховує те, що кредитний договір не оспорювався, недійсним в судовому порядку не визнався, як і не визнавалися недійсними його окремі умови, а відтак такий підлягає виконанню його сторонами.

Меморіальним ордером № 9511567 від 24 грудня 2019 року підтверджується, що на виконання умов договору кредиту та страхування №Z06.00400.006129005 від 24 грудня 2019 року Акціонерне товариство «Ідея Банк» перерахувало на банківський рахунок ОСОБА_1 39210.00 грн.

Таким чином, банк виконав свої зобов`язання за кредитним договором, надавши позичальнику кошти в кредит в сумі передбаченій кредитним договором.

Випискою по рахунку підтверджується, що ОСОБА_1 систематично сплачував кошти на погашення кредитної заборгованості лише до серпня 2021 року, а починаючи з вересня 2021 року припинив виконувати свої зобов`язання кредитним договором.

07 січня 2025 року у зв`язку з неналежним виконанням умов договору кредиту та страхування №Z06.00400.006129005 від 24 грудня 2019 року, банк надіслав ОСОБА_1 вимогу про усунення порушення кредитних зобов`язань № 12.4.2/Z06.00400.006129005, в якій вимагав терміново, протягом тридцяти календарних днів з дня надіслання кредитором цієї вимоги виконати зобов`язання по кредитному договору, а саме, достроково повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитними коштами, тобто до дня фактичного погашення всієї заборгованості за кредитом, та інші платежі за кредитним договором на день повного погашення заборгованості, а також суму пені нараховану з врахуванням вищезазначеного, а у випадку непогашення заборгованості за кредитним договором в тридцятиденний строк з дня надіслання цієї вимоги банк має право здійснити стягнення заборгованості у примусовому порядку на власний вибір.

У вимозі про усунення порушень кредитних зобов`язань №12.4.2/Z06.00400.006129005 від 07 січня 2025 року зазначено, що строк кредитного договору закінчився 24 грудня 2024 року, у відповідача наявна заборгованість за кредитним договором у розмірі 99974,54 грн., яка складається із: заборгованості за простроченим основним боргом в розмірі 36125.04 грн., заборгованості за простроченими процентами в розмірі 27305.46 грн., заборгованості за простроченою платою за обслуговування кредиту в розмірі 36544.04 грн.

З долученої до матеріалів справи довідки-розрахунку заборгованості ОСОБА_1 за кредитними договором №Z06.00400.006129005 від 24 грудня 2019 року вбачається, що станом на 03 березня 2025 року така становить 99974,54 грн., з яких 36125.04 грн. заборгованість за простроченим боргом, 27305.46 грн. заборгованість за простроченими процентами та 36544.04 грн. прострочена плата за обслуговування кредиту.

Заперечуючи щодо задоволення позовних вимог, відповідач, всупереч вимогам ч. 1 ст. 81 ЦПК України, не надав належних та допустимих доказів на підтвердження виконання ним зобов`язань за кредитним договором щодо повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування ними в повному обсязі та відсутності у нього заборгованості за кредитним договором, чи наявної заборгованості в іншому розмірі.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Ідея Банк» заборгованості за договором кредиту та страхування №Z06.00400.006129005 від 24 грудня 2019 року в розмірі 63430.50 грн.

Доводи апеляційної скарги щодо наявності підстав для відмови у задоволенні позову у зв`язку з розглядом справи судом першої інстанції з порушенням правил територіальної підсудності є безпідставними з огляду на таке.

Територіальна підсудність це підсудність цивільної справи загальному суду в залежності від території, на яку поширюється юрисдикція даного суду. За її допомогою вирішується питання, яким з однорідних судів підсудна для розгляду відповідна справа.

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суддя має перевірити належність справи до юрисдикції та підсудності суду.

Дотриманням судами процесуальних норм інституту підсудності означає дотримання положення п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яке гарантує, що кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Положеннями статті 27 ЦПК України визначено загальні випадки підсудності справ за місцем проживання або місцезнаходження відповідача.

Згідно з ч. 1 ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Положеннями статті 28 ЦПК України визначено випадки підсудності справ за вибором позивача.

Відповідно до ч. 8 ст. 28 ЦПК України позови, що виникають із договорів, у яких зазначено місце виконання або виконувати які через їх особливість можна тільки в певному місці, можуть пред`являтися також за місцем виконання цих договорів.

Позивач має право на вибір між кількома судами, яким згідно з цією статтею підсудна справа, за винятком виключної підсудності, встановленої статтею 30 цього Кодексу (ч. 16 ст. 28 ЦПК України).

Пунктом 3 договору кредиту та страхування №Z06.00400.006129005 від 24 грудня 2019 року, укладеного між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 , передбачено, що нанесенням власноручного підпису під цим договором, клієнт погоджується з тим, що договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (далі - ДКБОФО) є невід`ємною складовою цього договору та зобов`язується виконувати його умови, підтверджує, що ознайомлений з ДКБОФО.

Протоколом засідання правління банку № 10/16-09 від 16 жовтня 2019 року затверджено публічну пропозицію АТ «Ідея Банк» про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, з якою погодився позичальник, укладаючи договір кредиту та страхування №Z06.00400.006129005 від 24 грудня 2019 року.

Відповідно до п. 9.22 договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб договір кредиту виконується за місцем знаходження банку: 79008, м. Львів, Галицький район, вул. Валова, 11, та у випадку спору між сторонами за цим договором, позов може пред`являтися також за місцем виконання кредитного договору.

Відповідно до п. 37 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 3 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» право вибору між судами, яким згідно із правилом загальної підсудності і правилом альтернативної підсудності, підсудна справа, належить виключно позивачеві.

Оскільки сторони погодили, що цей договір виконується за місцем знаходження банку: 79008, м. Львів, Галицький р-н, вул. Валова, 11, що належить до територіальної підсудності Галицького районного суду м. Львова, в даній справі допускається альтернативна підсудність за місцем виконання договору або за місцем проживання чи перебування відповідача на вибір позивача, відтак, звернувшись з позовом до Галицького районного суду м. Львова, Акціонерне товариство «Ідея Банк» скористалося своїм процесуальним правом на звернення до суду за вибором позивача, тому правила підсудності, які встановлені ст.ст. 27-28 ЦПК України, не порушені при розгляді даної справи.

Доводи апелянта про те, що сплативши 43505.00 грн, що перевищує розмір отриманого ним кредиту згідно з умовами договору кредиту та страхування №Z06.00400.006129005 від 24 грудня 2019 року, ОСОБА_1 повністю сплатив заборгованість за основним боргом, не підтверджуються матеріалами справи, зокрема випискою по рахунку, згідно з якою безпосередньо на погашення заборгованості за основним боргом зараховано лише 3084.96 грн, що враховано банком в розрахунку заборгованості.

При цьому, умовами договору, крім повернення кредиту, передбачені також інші платежі, в тому числі і проценти за користування кредитними коштами, тому сплачені кошти зараховувалися банком спочатку на погашення заборгованості за цими платежами і тільки після цього на погашення заборгованості основним боргом.

Покликання апелянта на те, що позичальнику як споживачу не надано інформації про споживчий кредиту до укладення договору кредиту та страхування №Z06.00400.006129005 від 24 грудня 2019 року, спростовуються наявним в матеріалах справи та підписаним відповідачем паспортом споживчого кредиту, який відповідно до статті 9 Закону України «Про споживче кредитування» містить інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору та надається позичальнику до укладення кредитного договору.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, які достатньо мотивовані.

Європейський суд з прав людини вказує на те, що «пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи» (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» («Pronina v. Ukraine») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00, § 23).

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Стаття 375 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки оскаржуване рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 16 травня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 26.11.2025 року.

Головуючий: Н.О. Шеремета

Судді: О.М. Ванівський

Р.П. Цяцяк