Номер провадження: 22-ц/813/2888/25
Справа № 523/6164/24
Головуючий у першій інстанції Кремер І. О.
Доповідач Назарова М. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.11.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Назарової М.В.,

суддів: Коновалової В.А., Кострицького В.В.,

за участю секретаря Соболєвої Р.М.,

учасники справи: позивач ОСОБА_1 , відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в порядку спрощеного позовного провадження

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Інфокс» в особі свого представника Никислої Ольги Іванівни

на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 02 жовтня 2024 року, ухвалене Суворовським районним судом м. Одеси у складі: судді Кремер І.О. в приміщенні того ж суду,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» про захист прав споживачів, шляхом визнання протиправним нарахування заборгованості та списання заборгованості,

в с т а н о в и в:

У квітні 2024 року представник позивача ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» про захист прав споживачів, шляхом визнання протиправним нарахування заборгованості та списання заборгованості.

Обґрунтовуючи вимоги даного позову, вказує на те, що 11.03.2021 року на підставі свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів ОСОБА_1 стала власником житлового будинку адресою: АДРЕСА_1 . Однак, попередній власник будинку, ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом про визнання недійсними прилюдних торгів, скасування права власності ОСОБА_1 на вказаний будинок. 12.04.2021 року Суворовським районним судом м. Одеси було відкрито провадження у справі № 523/5006/21 за вказаним позовом ОСОБА_3 . В рамках розгляду цивільної справи № 523/5006/21 ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 12.04.2021 року вжито заходи забезпечення позову, яким заборонено ОСОБА_1 та іншим особам вчиняти будь-які дії щодо домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 до вирішення справи по суті та накладено арешт на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 . В період дії заборони вчиняти будь-які дії з домоволодінням за адресою: АДРЕСА_1 , ані позивачка, ані будь які інші особи не мали права ні користуватись будинком, ні користуватись комунікаціями будинку, ні вчиняти будь-які інші дії, в тому числі і не мали права здійснювати переоформлення особових рахунків на постачання комунальних послуг.

08.02.2024 року ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси по справі № 523/5006/21 скасовано заходи забезпечення позов, накладені ухвалою суду від 12.04.2021 року. З моменту набуття права власності (11.03.2021 року) і по дату скасування заборони вчиняти будь-які дії (08.02.2024 року), ані ОСОБА_1 , ані будь які інші особи не користувались будинком, оскільки не мали права доступу до нього в силу дії ухвали Суворовського районного суду міста Одеси від 12.04.2021 року по справі № 523/5006/21 та встановлення законодавцем в статті 382 КК України кримінальної відповідальності за невиконання судового рішення. Фактично лише з 18.02.2024 ОСОБА_1 отримала змогу безперешкодного доступу до свого будинку та можливість ним користуватись.

19.02.2024 року, після отримання повного тексту ухвали про скасування заходів забезпечення позову, ОСОБА_1 звернулась засобами електронного зв`язку до ТОВ «Інфокс» філія «Інфоксводоканал» з Заявою-повідомленням, в якому, посилаючись на припинення дії заборони вчиняти будь-які дії з домоволодінням, просила надати відомості про стан лічильника водопостачання та його останні відомі показники, надати відомості про наявність заборгованості та у разі наявності заборгованості списати її, у зв`язку з тим, що з моменту набуття права власності і по дату скасування заходів забезпечення позову домоволодінням ніхто не користувався, послуги водопостачання не споживав. Проте, 21.02.2024 року ОСОБА_1 отримала на електронну пошту Претензію повідомлення № 20240221.52350, в якій Фiлiя «Інфоксводоканал» ТОВ «Інфокс» вимагала погасити заборгованість попереднього споживача ОСОБА_3 за кодом особового рахунку: НОМЕР_1 (особовий рахунок № НОМЕР_2 ) у розмірі 10660,47 грн, а в подальшому від Фiлiї «Iнфоксводоканал» ТОВ «Інфокс» надійшло чергове «Попередження про блокування банківських рахунків» з вимогою про сплату боргу вже в розмірі 224170,14 грн.

Оскільки, ОСОБА_1 не визнає наявність самовільного приєднання до мереж водопостачання та самовільного користування мережами водопостачання та вважає нарахування заборгованості за надання послуг водопостачання за особовим рахунком № НОМЕР_2 , код О/Р НОМЕР_1 у загальному розмірі 224170,14 грн безпідставним, просила суд задовольнити даний позов та ухвалити рішення, яким визнати протиправним нарахування ОСОБА_4 борг у розмірі 224170,14 грн за період з 01.01.2021 року по 27.02.2024 року за послуги водопостачання по особовому рахунку № НОМЕР_2 код № НОМЕР_1 за адресою домоволодіння: АДРЕСА_1 , а також зобов`язати ТОВ «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» списати з особового рахунку № НОМЕР_2 код № НОМЕР_1 оформленого на ім`я споживача ОСОБА_1 за адресою домоволодіння: АДРЕСА_1 , заборгованість за послуги водопостачання в розмірі 224170,14 грн. за період з 01.01.2021 року по 27.02.2024 року (т. 1, а.с. 1-74).

У відзиві на позов Товариство з обмеженою відповідальністю «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» просило відмовити у задоволенні даного позову. Так, обґрунтовуючи свої заперечення відповідач вказував на те, що ОСОБА_1 набула право власності 11.03.2021 року. 28.02.2024 року представником ОСОБА_1 подано заяву про укладення договору про надання послуг з централізованого водопостачання. Того ж дня представником за довіреністю підписано заяву-приєднання до індивідуального договору про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення. Однак, позивач після набуття права власності, 11.03.2021 року, не звернулась до відповідача для укладення договору, а також для повідомлення про фактичну кількість осіб які проживають у житлі. З заявою про переоформлення особового рахунку, укладення договору, не нарахування оплати, у зв`язку із не проживанням та наявністю судового спору щодо права власності на домоволодіння ані позивач, ані її представник не звертались.

Розрахунковий період при самовільному приєднанні встановлюється з дня початку такого приєднання. Якщо дату початку самовільного приєднання виявити неможливо, то період самовільного користування становить тридцять діб. Оскільки, з 11.03.2021 року по 28.02.2024 року позивачем не виконано вимоги законодавства у сфері житлово-комунальних послуг, було здійснено розрахунок витрати води відповідно до ч. 6 Розділу IV Правил у розмірі 213320,89 грн.

Фактом приєднання споживача до умов індивідуального договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка за надані послуги, факт отримання послуг. Однак, заява-приєднання надана Філії не була, сплата рахунків не проводилась. Що стосується факту отримання послуг, то самим же позивачем даний факт заперечується та зазначається, що позивач у даному будинку не проживала. Отже, вважати, що було укладено публічний договір до 28.02.2024 року, є недоцільним. Також, є невірним, на думку відповідача, твердження, що позивач уклала індивідуальний договір, оскільки у семиденний термін після прийняття об`єкту письмово повідомила про прийняття на себе зобов`язань необхідно рахувати 7 днів з моменту набуття права власності (11.03.2021); не вчинила дій щодо відключення, що також суперечить тому, що представник позивача стверджує, що була наявна заборона на вчинення дій щодо домоволодіння.

Щодо суми у розмірі 10849,25 грн, то відповідач у відзиві на позовну заяву зазначила, що у даному випадку потрібно розрізняти підстави нарахування. Сума 213320,89 грн розрахована відповідно до ч. 6 Розділу IV Правил за безоблікове користування, а саме відсутність договору, а сума у розмірі 10849,25 грн - це сума нарахувань за водопостачання за період з 11.03.2021 року по 01.03.2024 року. Дана сума 10849,25 грн не є боргом попередніх власників, оскільки утворилась вже у період, коли власником була ОСОБА_1 , з 11.03.2021 року (т. 1, а.с. 95-115).

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 02 жовтня 2024 року позовну заяву представника позивача Коваленка Сергія Олеговича в інтересах ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» про захист прав споживачів, шляхом визнання протиправним нарахування заборгованості та списання заборгованості задоволено.

Визнано протиправним нарахування ОСОБА_1 борг у розмірі 224170,14 грн за період з 01.01.2021 року по 27.02.2024 року за послуги водопостачання по особовому рахунку № НОМЕР_2 код № НОМЕР_1 за адресою домоволодіння: АДРЕСА_1 .

Зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» списати з особового рахунку № НОМЕР_2 код № НОМЕР_1 , оформленого на ім`я споживача ОСОБА_1 , за адресою домоволодіння: АДРЕСА_1 , заборгованість за послуги водопостачання в розмірі 224170,14 грн за період з 01.01.2021 року по 27.02.2024 року.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 11000 /одинадцять тисяч/ грн 00 коп (т. 1, а.с. 170-184).

В апеляційній скарзі ТОВ «Інфокс» в особі свого представника Никислої Ольги Іванівни просили скасувати рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 02 жовтня 2024 року та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Доводами апеляційної скарги є те, що:

- позивач не оскаржувала ухвалу від 12.04.2021 та не зверталася до суду із заявою про роз`яснення ухвали щодо зобов`язання вчиняти будь-які дії, в якій можливо було повідомити суд щодо необхідності сповіщення виконавців комунальних послуг про зміну власника та необхідність укладання договорів. Тобто ОСОБА_1 не скористалася наданими їй процесуальними правами, а також не виконала обов`язок, встановлений Законом України «Про житлово-комунальні послуги» щодо інформування відповідача з моменту набуття права власності (11.03.2021) про зміну власника майна, переоформлення особового рахунку та укладення договору до винесення судом ухвали від 12.04.2021;

- також зазначає, що оскільки з 11.03.2021 по 28.02.2024 позивачем не виконано вимог законодавства у сфері житлово-комунальних послуг, то було здійснено розрахунок витрат води відповідно до п. 6 розділу 4 правил №190 у розмірі 213320,89 грн. Сума 10849,25 грн це сума нарахувань за водопостачання за період з 11.03.2021 по 01.03.2024. Дана сума не є боргом попередніх власників, оскільки утворилася вже у період коли власником квартири була ОСОБА_1 , а тому позовна вимога про списання заборгованості за період з 01.01.2021 по 11.03.2021 є недоцільною, оскільки до цього власником та споживачем була інша особа, яка сплачувала ці послуги за січень, лютий, частину березня 2021 року;

- стосовно витрат на правову допомогу скаржник зазначив, що докази понесених витрат подані до суду тільки 01.10.2024, тобто перед оголошенням 02.10.2024 вступної та резолютивної частини рішення, а не разом із першою заявою по суті спору, що судом першої інстанції не враховано (т. 2, а.с. 1-18).

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4 ст. 367 ЦПК України).

У судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_1 ОСОБА_5 апеляційну скаргу не визнав та наполягав на неможливості позивачки вчиняти будь-які дії щодо спірного майна, яким було придбане нею домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , саме через дію ухвали суду про забезпечення позову, в тому числі і повідомляти відповідача про не проживання та фактичне не користування житлом, оскільки таке було б порушенням заборонних приписів такого судового рішення та такі дії були б діями, направленими на реалізацію нею своїх повноважень власника, що прямо заборонялося. Отже, нарахування заборгованості за послуги водопостачання не ґрунтується на вимогах закону.

Згодом, в судове засіданні 18.11.2025 сторони, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, оскільки позивач ОСОБА_1 , її представник ОСОБА_2 , відповідач ТОВ «Інфокс» та їх представник Никисла О.І. у відповідності до вимог п. 2 ч. 8 ст. 128 ЦПК України отримали судові повістки на 18.11.2025 в електронних кабінетах підсистеми «Електронний суд» 17.10.2025, що підтверджується довідками про доставку електронного документу (т. 2, а.с. 79-80), не з`явилися, що в силу положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України не є перешкодою для розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено, що 11.03.2021 на підставі свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів ОСОБА_1 набула у приватну власність житловий будинок адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується наявною у матеріалах справи копією Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 247728217 від 11.03.2021 (т. 1, а.с. 17).

У провадженні Суворовського районного суду м. Одеси перебувала цивільна справа № 523/5006/21 за позовом попереднього власника вказаного вище домоволодіння ОСОБА_3 до Приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечка Д.М., Державного підприємства «Сетам», ОСОБА_1 про визнання недійсним та скасування електронних торгів, протоколу ведення електронних торгів, акту про реалізацію предмета іпотеки, визнання недійсним та скасування свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів у межах ВП № 63449179.

В рамках розгляду цивільної справи № 523/5006/21 ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 12.04.2021 вжито заходи забезпечення позову, яким накладено арешт на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , та заборонено ОСОБА_1 та іншим особам вчиняти будь які дії щодо домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 до вирішення справи по суті (т. 1, а.с. 18 19).

08.02.2024 ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси по справі № 523/5006/21 скасовано заходи забезпечення позов, накладені ухвалою суду від 12.04.2021 року (т. 1, а.с. 20 21).

По справі встановлено, що з моменту набуття права власності (11.03.2021) і по дату скасування заборони вчиняти будь які дії (08.02.2024), ані ОСОБА_1 , ані будь які інші особи не користувались будинком, оскільки не мали права доступу до нього.

Так, з матеріалів справи вбачається, що після скасування заборони до ОСОБА_1 звернулися колишні мешканці будинку з проханням забрати речі, які перебували в будинку (т. 1, а.с. 22).

18.02.2024 ОСОБА_1 надано доступ до домоволодіння для вилучення колишніми власниками своїх речей, що підтверджується заявою ОСОБА_6 про фактичне отримання речей з будинку (т. 1, а.с. 23-23зв.).

19.02.2024 ОСОБА_1 звернулась засобами електронного зв`язку до ТОВ «Інфокс» філія «Інфоксводоканал» із Заявою-повідомленням, в якому, посилаючись на припинення дії заборони вчиняти будь які дії з домоволодінням, просила надати відомості про стан лічильника водопостачання та його останні відомі показники, надати відомості про наявність заборгованості та у разі наявності заборгованості списати її, у зв`язку з тим, що з моменту набуття права власності і по дату скасування заходів забезпечення позову домоволодінням ніхто не користувався, послуги водопостачання не споживав (т. 1, а.с. 26).

21.02.2024 ОСОБА_1 отримала на електронну пошту Претензію-повідомлення № 20240221.52350, в якій Фiлiя «Інфоксводоканал» ТОВ «Інфокс» повідомили, що заборгованість попереднього споживача ОСОБА_3 за кодом особового рахунку: НОМЕР_1 (особовий рахунок № НОМЕР_2 ) станом на 21.02.2024 становить 10660,47 грн, яку необхідно погасити (т. 1, а.с. 29).

Судом першої інстанції також встановлено, що представником відділу роботи з приватним сектором управління «Водозбут» філії «Інфоксводоканал» Ільїним С.Т. за результатами огляду домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 складено Акт № 330 від 26.02.2024, відповідно до якого домоволодіння не обладнане пристроями обліку водопостачання, оплата за послуги нараховувалась попередньому власнику, виходячи з кількості осіб, які значились як проживаючі в будинку (т. 1, а.с. 31).

27.02.2024 року представником відділу роботи з приватним сектором управління «Водозбут» філії «Інфоксводоканал» складено Акт № 653, відповідно до якого виявлено факт самовільного приєднання до систем централізованого водопостачання, самовільного користування системами централізованого водопостачання та/або водовідведення новим власник будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_7 , а саме користування системами водовідведення без укладення договору про надання таких послуг (т. 1, а.с. 32).

ОСОБА_7 , не погодившись із Актом № 653 від 27.02 2024, надала письмові пояснення, в яких в черговий раз повідомила філію «Інфоксводоканал» ТОВ «Інфокс» про те, що ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси по справі № 523/5006/21 було вжито заходи забезпечення позову, за якими їй та будь-яким іншим особам було заборонено вчиняти будь які дії щодо домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку з чим вона та будь які інші особи не мали доступу до даного будинку, в ньому ніхто не проживав та користування послугами водопостачання не здійснювалося (т. 1, а.с. 33).

28.02.2024 представником ОСОБА_1 подано до Відділу роботи з приватним сектором Фiлiї «Iнфоксводоканал» ТОВ «Інфокс» наступні документи:

- Заяву-приєднання до індивідуального договору про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, зареєстрована за вх. № 357/прив від 28.02.2024 (т. 1, а.с. 34-38);

- Заяву про списання боргу з вартості послуг вх. № 358/прив від 28.02.2024 (т. 1, а.с. 51);

- Заяву про вжиття заходів задля встановлення вузлу комерційного обліку водопостачання вх. № 359/прив від 28.02.2024 року (т. 1, а.с. 52).

07.03.2024 представником ОСОБА_1 отримано відповідь від Фiлiї «Iнфоксводоканал» ТОВ «Інфокс» вих. № 1410-04/1883 від 29.02.2024 про відмову в списанні заборгованості по особовому рахунку № НОМЕР_2 , відкритому за адресою: АДРЕСА_1 ; надано розрахунок суми заборгованості за період з 01.01.2021 по 01.02.2024, згідно з яким загальний розмір заборгованості за вказаний період становить 10 660,47 гривень. Окрім того, повідомлено, про необхідність ОСОБА_1 звернутись до Відділу роботи з приватним сектором Фiлiї «Iнфоксводоканал» ТОВ «Інфокс» для оформлення договірних відносин (т. 1, а.с. 53 56).

11.03.2024 на електронну адресу ОСОБА_1 від Фiлiї «Iнфоксводоканал» ТОВ «Інфокс» надійшло чергове «Попередження про блокування банківських рахунків» з вимогою про сплату боргу вже в розмірі 224170,14 грн (т. 1, а.с. 57).

Також, 11.03.2024 на електронну адресу ОСОБА_1 надійшов лист-відповідь № Ш-152 від 28.02.2024 року, наданий на Заяву-повідомлення ОСОБА_1 від 19.02.2024 (вх. № 20.02.2024 № Ш-152), в якій позивачку було повідомлено про те, що у домоволодінні за адресою: АДРЕСА_1 , відсутній прилад обліку водоспоживання; нарахування оплати здійснювалось за нормами споживання відповідно до кількості зареєстрованих осіб; відмовлено в списанні заборгованості по особовому рахунку № НОМЕР_2 , відкритому за адресою: АДРЕСА_1 (т. 1, а.с. 58).

Окрім того, до вказаного листа відповіді надано розрахунок суми заборгованості за особовим рахунком № НОМЕР_2 , код НОМЕР_1 , відкритим на споживача ОСОБА_3 за період з 01.01.2021 по 01.02.2024, згідно з яким загальний розмір заборгованості за вказаний період становить 10660,47 грн (т. 1, а.с. 59 61).

15.03.2024 на електронну адресу ОСОБА_1 надійшов лист відповідь № Ш-152/4 від 15.03.2024, наданий на Заяву про списання боргу з вартості послуг від 28.02.2024 вх. № 358, в якій позивачку повідомлено про переоформлення 27.02.2024 особового рахунку № НОМЕР_2 на ОСОБА_1 ; повідомлено про те, що за період до 27.02.2024 нарахування за послуги проводилось за нормами споживання на 4 особи з урахуванням поливної площі, а з 27.02.2024 за нормами споживання на 2 особи з урахуванням поливної площі (т. 1, а.с. 62).

Також, ОСОБА_1 у вказаному листі повідомлено про те, що вона є споживачем послуг з централізованого водопостачання з 11.03.2021 за адресою: АДРЕСА_1 . Накладення арешту на домоволодіння не дає права не звертатись до виконавця послуги з метою укладення договору про надання таких послуг та не сплату вартості послуг. У разі не користування послугами ОСОБА_1 не вчинила необхідних дій щодо відключення (відмови) від послуги з централізованого водопостачання, тому нарахування весь цей час проводилось і немає підстав для проведення перерахунку. За самовільне приєднання, згідно п. 6 Розділу ІV Правил користування системами централізованого питного водопостачання та централізованого водовідведення в населених пунктах України, здійснено розрахунок витрат води за пропускною спроможністю водопровідного вводу d=20мм (поліетилен) при швидкості руху води в ній 0,7 м/с та дією її повним перерізом цілодобово з 11.03.2021 по 27.02.2024 в сумі 213320,89 грн. Станом на 01.03.2024 по особовому рахунку № НОМЕР_3 код № 27009 наявна заборгованість становить 224170,14 грн (т. 1, а.с. 62 зв.).

20.03.2024 ОСОБА_1 отримала на електронну пошту Претензію-повідомлення № 20240320.74764, в якій Фiлiя «Iнфоксводоканал» ТОВ «Інфокс» повідомили про необхідність погашення заборгованості за кодом особового рахунку: НОМЕР_1 у розмірі 224170,14 грн (т. 1, а.с. 63).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що Фiлiя «Iнфоксводоканал» ТОВ «Інфокс», здійснивши ОСОБА_1 розрахунок заборгованості з використання послуг водопостачання та водовідведення в сумі 224170,14 грн, включивши період з 11.03.2021 року по 27.02.2024 року як самовільне приєднання, фактично проігноровано факт дії ухвали Суворовського районного суду м. Одеси від 12.04.2021 року про забезпечення позову, яка забороняла ОСОБА_1 та будь-яким іншим особам вчиняти будь-які дії щодо домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 .

Суд першої інстанції констатував, що самовільним приєднання до систем централізованого водопостачання та/або водовідведення є саме факт користування такими системами за відсутності (без укладення) договору про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення із виконавцем комунальної послуги.

В рамках розгляду даної справи судом першої інстанції встановлено, що з моменту набуття права власності (11.03.2021 року) і по дату скасування заборони вчиняти будь-які дії (08.02.2024 року), ані ОСОБА_1 , ані будь-які інші особи не користувались будинком за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки не мали права доступу до нього. Фактично доступ до вказаного домоволодіння ОСОБА_1 отримала тільки 18.02.2024 року.

Оскільки у період з 11.03.2021 року по 18.02.2024 року позивачка ОСОБА_1 , будучи власником домоволодіння, не користувалася системами централізованого питного водопостачання та централізованого водовідведення, та не могла цього робити в силу заборонної дії ухвали суду, суд першої інстанції дійшов переконання, що здійснення розрахунку заборгованості за період з 11.03.2021 року по 27.02.2024 року в сумі 213320,89 грн саме як за самовільне приєднання до вказаний систем є протиправним.

Щодо обставини не укладення ОСОБА_1 із відповідачем договору про надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення, суд першої інстанції зазначив, що в рамках розгляду цивільної справи № 523/5006/21 ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 12.04.2021 року було вжито заходи забезпечення позову, яким заборонено ОСОБА_1 та іншим особам вчиняти будь-які дії щодо домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 до вирішення справи по суті та накладено арешт на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 . Тобто, в період дії заборони вчиняти будь-які дії з домоволодінням за адресою: АДРЕСА_1 , ані позивачка, ані будь-які інші особи не мали права ні користуватись будинком, ні користуватись комунікаціями будинку, ні вчиняти будь-які інші дії, в тому числі і не мали права здійснювати переоформлення особових рахунків на постачання комунальних послуг.

Окрім того, суд першої інстанції зазначив, що у випадку укладення позивачкою такого договору та переоформлення на своє ім`я особових рахунків у період дії ухвали суду про забезпечення позову, в діях ОСОБА_1 вбачався б склад кримінального правопорушення, передбаченого ст. 382 КК України, а саме умисне невиконання вироку, рішення, ухвали, постанови суду, що набрали законної сили, або перешкоджання їх виконанню.

Таким чином, позивачкою з моменту набуття права власності (11.02.2021 року) не укладався з відповідачем договір про надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення не в силу власного волевиявлення, а в силу заборони рішення суду, яке має силу закону.

Як було встановлено судом першої інстанції, фактично доступ до будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_1 , позивачка отримала тільки 18.02.2024 року.

А вже 27.02.2024 року особовий рахунок № НОМЕР_2 код № НОМЕР_4 по вказаному вище домоволодінню було переоформлено на ОСОБА_1 .

По справі встановлено, що позивачка ОСОБА_1 неодноразово зверталася до філії «Інфоксводоканал» ТОВ «Інфокс» із заявами про списання заборгованості за послуги, якими вона не користувалася та не отримувала, на що отримувала з боку відповідача категоричну відмову.

З огляду на вище вищевикладене, суд дійшов висновку, що Фiлiя «Iнфоксводоканал» ТОВ «Інфокс» протиправно здійснила ОСОБА_1 розрахунок заборгованості з використання послуг водопостачання та водовідведення в сумі 224170,14 грн.

Досліджуючи надані представником позивача докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, суд дійшов висновку, що наданих доказів достатньо для встановлення розміру витрат на правничу допомогу та факту надання адвокатом професійної правничої допомоги позивачу у даній справі.

Переглядаючи оскаржуване рішення за доводами апеляційної скарги, колегія суддів вважає за потрібне зазначити наступне.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

За ч. 2 Розділу IV Правил користування системами централізованого питного водопостачання та централізованого водовідведення в населених пунктах України, затверджених наказом Міністерством з питань житлово-комунального господарства України від 27.06.2008 року № 190 (надалі провила № 190), самовільним приєднанням до систем централізованого питного водопостачання та централізованого водовідведення вважається, зокрема, користування системами централізованого питного водопостачання та централізованого водовідведення без укладання із виконавцем послуги з централізованого водопостачання / централізованого водовідведення договору про надання таких послуг.

Відповідно до ч. 4 Розділу І Правил № 190, самовільне користування користування системами централізованого питного водопостачання та централізованого водовідведення за відсутності договору про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення із виконавцем комунальної послуги, а також у випадку порушення споживачами умов укладеного між сторонами договору.

Частиною 6 Розділу IV Правил № 190 передбачено, що у разі самовільного приєднання до систем централізованого питного водопостачання та/або централізованого водовідведення виконавець послуги з централізованого водопостачання/централізованого водовідведення проводить розрахунок витрат води за пропускною спроможністю водопровідного вводу при швидкості руху води в ній 0,7 м/с та дією її повним перерізом цілодобово або з урахуванням графіка подачі води. Розрахунковий період при самовільному приєднанні встановлюється з дня початку такого приєднання.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 7 «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом.

Згідно п. 21 Розділу ІІІ Правил № 190 новий споживач у семиденний строк після прийняття об`єкта повинен письмово повідомити виконавця послуги з централізованого водопостачання / централізованого водовідведення про прийняття на себе зобов`язань щодо отримання послуг з централізованого водопостачання та/або централізованого водовідведення та переукладання акта розмежування майнової належності та експлуатаційної відповідальності сторін.

За приписами ч. 1, 2 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки невизначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Разом з тим, пунктом 6 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що споживач має право на неоплату вартості комунальних послуг у разі їх невикористання (за відсутності приладів обліку) за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб понад 30 календарних днів, за умови документального підтвердження відповідно до умов договорів про надання комунальних послуг.

Як вже зазначалося вище, за обставинами даної справи в рамках розгляду цивільної справи № 523/5006/21 ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 12.04.2021 вжито заходи забезпечення позову, яким накладено арешт на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , та заборонено ОСОБА_1 та іншим особам вчиняти будь які дії щодо домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 до вирішення справи по суті (т. 1, а.с. 18 19).

Відповідно до пункту 9 частини першої статті 129 Конституції України однією із засад судочинства є обов`язковість судового рішення.

Згідно зі статтею 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Таким чином, наявність арешту та заборони вчиняти будь-які дії, вжитих ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 12.04.2021, з огляду на принцип обов`язковості виконання судового рішення, невиконання якого є підставою для відповідальності, встановленої законом, об`єктивно перешкоджало позивачу під час дії цієї ухвали звернутися до відповідача задля виконання обов`язку, встановленого Законом України «Про житлово-комунальні послуги» щодо інформування відповідача з моменту набуття права власності (11.03.2021) про зміну власника майна, переоформлення особового рахунку та укладення договору, на що слушно звертає увагу суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні.

В іншому випадку повідомлення позивачкою відповідача про те, що вона фактично не проживає в будинку та не користується послугою водопостачання для не нарахування їй відповідних сум, було б реалізацію належного їй права власності, яке на той момент оспорювалося в суді та з приводу чого діяли заходи забезпечення позову. Як і укладення договору з відповідачем про надання відповідних послуг було б порушенням вимог ухвали суду.

Відповідаючи на довід апеляційної скарги про те, що позивач не оскаржувала ухвалу від 12.04.2021 та не зверталася до суду із заявою про роз`яснення ухвали щодо зобов`язання вчиняти будь-які дії, в якій можливо було повідомити суд щодо необхідності сповіщення виконавців комунальних послуг про зміну власника та необхідність укладання договорів, колегія суддів зазначає, що згідно з ч. 11 ст. 153 ЦПК України ухвалу про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено, проте оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

А отже, оскарження ухвали про забезпечення позову жодним чином не могло б вплинути на неможливість (протягом періоду такого оскарження) здійснення будь-яких дій щодо спірного домоволодіння, з огляду на те, що оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання.

За таких обставин, суд першої інстанції правильно виснував про те, що за наявності вжитих заходів забезпечення позову здійснення розрахунку заборгованості за період з 11.03.2021 року по 27.02.2024 року в сумі 213320,89 грн саме як за самовільне приєднання до вказаний систем є протиправним, оскільки в період дії заборони вчиняти будь які дії з домоволодінням за адресою: АДРЕСА_1 , ані позивачка, ані будь які інші особи не мали права ні користуватись будинком, ні користуватись комунікаціями будинку, ні вчиняти будь-які інші дії, в тому числі і не мали права здійснювати переоформлення особових рахунків на постачання комунальних послуг, і доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують.

Щодо доводів апеляційної скарги в частині стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу, колегія суддів зазначає наступне.

Так, скаржник вважає, що судом першої інстанції не враховано, що докази понесених витрат подані до суду тільки 01.10.2024, тобто перед оголошенням 02.10.2024 вступної та резолютивної частини рішення, а не разом із першою заявою по суті спору (т. 2, а.с. 2 зв.).

За ч. 1 ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

З матеріалів справи вбачається, що у позовній заяві сторона позивача зазначила, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які сторона очікує понести у зв`язку із розглядом справи становитиме 24000 грн (т. 1, а.с. 12). При цьому, до позовної заяви долучено ордер на надання правничої (правової) допомоги серії ВН № 1353480 (т. 1, а.с. 15), копію договору про надання правничої допомоги № 17-07/23 від 17 липня 2023 року (т. 1, а.с. 72-72зв.), а також копію додаткової угоди № 1 до договору про надання правничої допомоги № 17-07/23 від 17 липня 2023 року, в пункті 1.1 якого зазначено, що клієнт оплачує адвокатові послуги в гривнях відповідно до ставки погодинної оплати роботи адвоката. Пунктом 2.1 додаткової угоди визначено, що адвокатом складається розрахунок погодинної вартості правової допомоги після надання клієнту послуг (т. 1, а.с. 73-73зв.).

Тобто, позивачем на виконання вимог ч. 1 ст. 134 ЦПК виконано свій процесуальний обов`язок та повідомлено про попередній (орієнтований) розмір судових витрат.

Крім того, до закінчення судових дебатів, тобто з дотриманням вимог ч. 8 ст. 141 ЦПК України, стороною позивача надано суду детальний опис робіт (наданих послуг), акт здачі-прийняття наданих послуг № 3, рахунок-фактура та квитанцію про оплату від 01.10.2024 про оплату послуг адвоката у розмірі 11000 грн (т. 1, а.с. 156-160).

Заперечуючи проти розміру витрат на правову допомогу ні у відзиві на позовну заяву, ні в апеляційній скарзі будь-яких доводів щодо не співмірності витрат на правничу допомогу та через це зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, підстав такого зменшення, відповідачем не надано.

При цьому, витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України).

Аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, у постановах Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19 (провадження № 61-22131св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18 (провадження № 61-44217св18), від 15 червня 2021 року у справі № 159/5837/19 (провадження № 61-10459св20), від 01 вересня 2021 року у справі № 178/1522/18 (провадження № 61-3157св21).

З огляду на що, доводи апеляційної скарги в цій частині колегія суддів відхиляє.

Таким чином, за встановлених обставин, суд першої інстанції вірно визначився із характером правовідносин сторін, дав їм належну правову оцінку та застосував відповідні норми права, вірно витлумачивши їх у світлі виниклих спірних правовідносин сторін та ухвалив законне та обґрунтоване рішення, вірно оцінивши надані сторонами докази у їх сукупності, а помилкові доводи апеляційної скарги цих висновків не спростували.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. 367, 374, 375 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Інфокс» в особі свого представника Никислої Ольги Іванівни залишити без задоволення.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 02 жовтня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуючий М.В. Назарова

Судді: В.А. Коновалова

В.В. Кострицький