Справа № 203/1544/25
Провадження № 2/0203/1188/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.11.2025 року Центральний районний суд міста Дніпра в складі:

головуючого судді - Казака С.Ю.

при секретарі - Биченковій Г.С.

за участю представника відповідача - Яріз О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради про зобов`язання вчинити пені дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулась до суду з вищезазначеним позовом, в якому посилалась на те, що на підставі договору купівлі-продажу від 16.01.2023 року є власником квартири АДРЕСА_1 . На теперішній час вона не має можливості переоформити особовий рахунок через наявність заборгованості, а також сплачувати поточні платежі через неможливість визначення їх розміру. До придбання квартири вона не була власником цього житла, послуги не отримувала та не споживала; не вчиняла жодних правочинів щодо зобов`язання сплатити борг за послуги попереднього власника квартири. У договорі купівлі-продажу квартири від 16.01.2023 року прямо не оговорено про те, що покупець зобов`язується сплатити борги продавця. Діючим законодавством не передбачено такі обов`язки покупця, якщо це прямо не передбачено договором. В лютому 2023 року позивачка отримала від відповідача рахунок-повідомлення, в якому зазначено про наявність заборгованості за абонентське обслуговування, послуги з водопостачання та водовідведення станом на 01.02.2023 року в сумі 27969 грн. 77 коп. Надалі вона здійснювала оплату за фактично надані відповідачем послуги, що нею споживались. При цьому, в лютому 2024 року на будинку, де знаходиться квартира позивачки, було залишено попередження про обмеження (припинення) надання послуг із зазначенням заборгованості по її квартирі в сумі 27865 грн. 67 коп. Аналогічне попередження було розміщено в березні 2024 року. Посилаючись на вказані обставини та безпідставне нарахування їй відповідачем заборгованості за послуги попередніх власників квартири, позивачка у пред`явленому позові просила зобов`язати відповідача виключити з обліку таку заборгованість попередніх власників квартири за період до 16.01.2023 року.

У наданому відзиві представник відповідача просив відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що законом не передбачено такого способу захисту прав та інтересів, як зобов`язання виключити з обліку заборгованість по особовому рахунку попередніх власників. Також зазначив, що згідно електронної бази даних відповідача по особовому рахунку № НОМЕР_1 основним наймачем житла значиться ОСОБА_1 . Нарахування послуг проводиться на одну особу та заборгованість за наданими послугами станом на 16.01.2023 року становила 27705 грн. 51 коп. Особовий рахунок є документом внутрішньогосподарського обліку господарський операцій підприємства, списання, переведення чи розподіл з цього документа будь-яких сум є правом, а не обов`язком відповідача. Продавець квартири ОСОБА_2 до підприємства щодо переоформлення особового рахунку не звертався, був власником квартири з 07.08.2021 року. 16.01.2023 року надав свої документи до ТОВ «КП ЄРЦ» для отримання довідки від 16.01.2023 року щодо заборгованості по комунальним платежам, де була вказана заборгованість за водопостачання та водовідведення в сумі 27705 грн. 51 коп. станом на 01.01.2023 року та борг станом на 16.01.2023 року в сумі 27705 грн. 51 коп. В абзаці 5 п.1.5 договору купівлі-продажу від 16.01.2023 року вказано, що на час укладання та підписання даного договору, будь-які заборгованості по сплаті за вжиті та використані комунальні послуги у відчужуваному нерухомому майні та/або заборгованість по сплаті податків чи інших платежів, які б стосувались відчужуваного майна та були б не доведені до відома покупця відсутні. Таким чином, позивачка володіла інформацією про заборгованість за всі комунальні послуги, у т.ч. за водопостачання та водовідведення. Позивачка протягом місця з дати придбання квартири мала повідомити всі комунальні служби про зміну власника, але до відповідача не зверталась. Особовий рахунок було переоформлено на позивачку згідно наданих до позовної заяви документів. В договорі купівлі-продажу не визначено питання щодо погашення заборгованості за комунальні послуги. Теперішній власник має право вирішувати це питання з попереднім власником квартири, відповідно до умов договору купівлі-продажу від 16.01.2023 року та ст.659 ЦК України. Таким чином, у позивачки відсутнє право на звернення до суду з позовними вимогами до відповідача, яким права позивачки не порушені та спір між сторонами відсутній.

Ухвалою Кіровського районного суду м.Дніпропетровська (після зміни найменування Центральний районний суд міста Дніпра) від 13.03.2025 року позовну заяву було залишено без руху.

Ухвалою Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 20.03.2025 року позов було прийнято до розгляду, відкрито провадження по справі та призначено її до розгляду в спрощеному позовному провадженні з повідомленням сторін.

В призначене судове засідання позивачка та її представник не з`явились. В наданому клопотанні представник позивачки просив розглядати справу без участі позивачки та її представника за наявними у справі матеріалами.

Представник відповідача в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позову з підстав, наведених у поданому відзиві.

Перевіривши доводи, викладені сторонами в заявах по суті справи, заслухавши пояснення представника відповідача та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що на підставі договору купівлі-продажу від 16.01.2023 року позивачка ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 .

Згідно витягу з реєстру територіальної громади з 17.02.2023 року відповідачка зареєстрована за зазначеною вище адресою.

Постачальником послуг з водопостачання та водовідведення за цією адресою є КП «Дніпроводоканал» ДМР, яким на ім`я позивачки переоформлено особовий рахунок № НОМЕР_1 .

Відповідно до рахунку-повідомлення за комунальні послуги за січень 2023 року №133694, відповідачем виставлено рахунок за надані послуги та абонентське обслуговування на суму 27969 грн. 77 коп., з яких борг станом на 01.01.2023 року в сумі 27705 грн. 51 коп.

В подальшому відповідачем було розміщено попередження про обмеження (припинення) надання послуг водопостачання та водовідведення за адресою: АДРЕСА_2 , в зв`язку з існуванням заборгованості станом на 01.03.2024 року в сумі 27885 грн. 86 коп.

Аналогічне письмове попередження було зроблено відповідачем із посиланням на наявність заборгованості за послуги водопостачання та водовідведення за вказаною вище адресою станом на 01.11.2025 року в сумі 24266 грн. 67 коп. та за абонентське обслуговування в сумі 42 грн. 04 коп.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.4 Закону України «Про захист прав споживачів», споживачі під час укладення, зміни, виконання та припинення договорів щодо отримання (придбання, замовлення тощо) продукції, а також при використанні продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію державною мовою про продукцію, її кількість, якість, асортимент, її виробника (виконавця, продавця) відповідно до Закону України «Про забезпечення функціонування української мови як державної».

Відповідно до ст.ст.66,67,162 ЖК України за користування житловим приміщенням, що належить громадянинові на праві приватної власності, сплачується плата за утримання будинку, прибудинкової території та плата за спожиті комунальні послуги.

Частиною 1 ст.6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: 1) споживачі (індивідуальні та колективні); 2) управитель; 3) виконавці комунальних послуг.

Згідно п.п.2,11 ч.1 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що споживач має право: без додаткової оплати одержувати від виконавця житлово-комунальних послуг інформацію про ціни/тарифи, загальну вартість місячного платежу, структуру ціни/тарифу, норми споживання та порядок надання відповідної послуги, а також про її споживчі властивості; без додаткової оплати отримувати інформацію про проведені управителем, виконавцем комунальної послуги нарахування плати за житлово-комунальні послуги (з розподілом за періодами та видами нарахувань) та отримані від споживача платежі.

В свою чергу, положення п.3 ч.2 ст.8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» кореспондують відповідні обов`язки виконавця послуг без додаткової оплати надавати в установленому законодавством порядку необхідну інформацію про ціни/тарифи, загальну вартість місячного платежу, структуру ціни/тарифу, норми споживання та порядок надання відповідної послуги, а також про її споживчі властивості та іншу інформацію, передбачену законодавством.

Згідно ст.9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.

Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

За бажанням споживача оплата житлово-комунальних послуг може здійснюватися шляхом внесення авансових платежів згідно з умовами договору про надання відповідних житлово-комунальних послуг.

Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

Структура плати виконавцю комунальної послуги визначається згідно з договором про надання відповідної комунальної послуги, укладеним за вимогами цього Закону.

Споживач щомісяця (або з іншою періодичністю, визначеною договором) вносить однією сумою плату виконавцю комунальної послуги (крім послуг з постачання та розподілу природного газу та електричної енергії), у тому числі якщо вона складається з окремих складових, передбачених відповідним договором, укладеним відповідно до цього Закону. При цьому виконавці комунальних послуг забезпечують деталізацію інформації щодо складових плати у рахунках споживачів.

Частиною другою ст.382 ЦК України встановлено, що усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Відповідно до ст.322 ЦК України на власника покладається тягар утримання майна.

Проте новий власник майна не зобов`язаний повертати борги попереднього власника, якщо суд установить, що він не брав на себе обов`язку з їх сплати. Договори про надання послуг не обтяжують майна.

Подібні за змістом правові висновки викладено у постанові Верховного Суду від 28.11.2018 року у справі №200/14925/15-ц (провадження №61-13874св18).

У постанові Верховного Суду від 01.09.2020 року у справі №686/6276/19 (провадження №61-3604св20) зроблено висновок, що діючим законодавством не передбачено обов`язку покупця квартири сплачувати борги попередніх власників (наймачів) квартири за отримані ними раніше житлово-комунальні послуги, якщо це прямо не оговорено в договорі купівлі-продажу.

Суд враховує, що договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 16.01.2023 року, за яким останню було набуто у власність позивачкою ОСОБА_1 , не містить застережень про переведення боргу попереднього власника на покупця та згоди кредитора на таку заміну, що узгоджується з положеннями ст.520 ЦК України (заміна боржника у зобов`язанні).

Обізнаність позивачки на момент укладання договору про наявність заборгованості продавця по комунальним послугам, як про це зазначав представник відповідача, за вказаних вище обставин, умов договору купівлі-продажу та положень законодавства, не має правового значення, оскільки не породжує для позивачки обов`язків по оплаті боргів попереднього власника квартири за відсутності відповідних застережень в договорі.

Стосовно доводів відповідача про те обрання позивачкою неналежного способу захисту, відсутності спору та порушень з боку відповідача, а також посилань на те, що після набуття квартири у власність позивачка не надавала відповідачу інформації про зміни власника та відповідних документів, суд враховує наступне.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною 2 ст.16 ЦК України передбачено, що крім способів захисту, визначених п.п.1-10, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст.5 ЦПК України).

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а статтею 13 на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом захисту певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою.

Тлумачення вказаних норм свідчить, що цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Проте, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, але є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір, у свою чергу, не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Аналогічний правовий висновок щодо способу судового захисту у подібних справах викладено Верховним Судом у постановах від 01.09.2020 року у справі №686/6276/19 (провадження №61-3604св20), а також у постанові від 26.01.2022 року у справі №201/11406/20 (провадження №61-18079св21).

Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13.07.2022 року у справі №363/1834/17 (провадження №14-53цс21), вирішуючи справу хоча і з іншим предметом позову, аніж у справі, яка переглядається апеляційним судом, проте щодо подібного способу судового захисту, зазначила, що за умови визнання недійсною умови кредитного договору про плату за управління кредитом, є підстави задовольнити вимогу про зобов`язання банку перерахувати кредитну заборгованість позивача. Така вимога є вимогою про примусове виконання обов`язку в натурі (п.5 ч.2 ст.16 ЦК України), а її задоволення ефективно захистить позивача у спірних правовідносинах (пункт 54).

У пункті 58 вказаної постанови зазначено, що задоволення вимоги боржника про зобов`язання кредитора перерахувати заборгованість за договором (аналогічно, як і списати якусь її частину, якої стосується спір), може бути способом захисту права боржника на мирне володіння майном. Якщо він не має наміру сплачувати борг, бо не згоден із визначеним кредитором розміром, а кредитор на вимогу боржника суму заборгованості не перераховує та не звертається до суду за її стягненням, то боржник надалі одержуватиме від кредитора вимоги про сплату боргу у розмірі, визначеному кредитором, із яким боржник не погоджується. Це може провокувати останнього помилково, всупереч волі сплатити суму боргу.

З матеріалів справи вбачається, що після набуття позивачкою у власність квартири 16.01.2023 року, відповідач продовжує виставляти до сплати рахунки за надані послуги з урахуванням боргів попереднього власника квартири, які виникли до 16.01.2023 року, а також направляючи попередження про припинення надання послуг в разі несплати заборгованості.

Крім того, згідно доводів, наведених у відзиві та пояснення представника відповідача під час ступного слова, відповідач фактично зазначає, що саме на позивачку, як нового власника квартири, покладається обов`язок по сплаті відповідної заборгованості, що утворилась до 16.01.2023 року..

З урахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку, що заявлена позивачкою вимога про зобов`язання відповідача виключити з обліку по особовому рахунку заборгованість попередніх власників квартири, яка виникла за період до 16.01.2023 року, є обґрунтованою та відповідає критеріям ефективного судового захисту, оскільки задоволення таких вимог відновлює порушені права позивачки та встановлює між сторонами правову визначеність, яка полягає у підтвердженні відсутності заборгованості позивачки перед відповідачем до 16.01.2023 року.

Такий висновок узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 12.10.2022 року у справі №312/44/20 (провадження №61-13033св20).

В зв`язку з цим, позовні вимоги слід задовольнити, зобов`язавши відповідача виключити з обліку по особовому рахунку № НОМЕР_1 , відкритому на ім`я ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 ) заборгованість попередніх власників квартири, яка виникла за період до 15.01.2023 року включно.

Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки слід стягнути понесені останньою по справі судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в сумі 968 грн. 96 коп.

Керуючись ст.4 Закону України «Про захист прав споживачів», ст.ст.6-9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ст.ст.66,67,162 ЖК України, ст.ст.15,16,322,382 ЦК України, ст.ст.2,4,5,10-13,76-81,141,211,223,258,259,263-268 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради про зобов`язання вчинити пені дії задовольнити.

Зобов`язати Комунальне підприємство «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради (49001, м.Дніпро, вул.Троїцька, буд.21-а, ) виключити з обліку по особовому рахунку № НОМЕР_1 , відкритому на ім`я ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 ) заборгованість попередніх власників квартири, яка виникла за період до 15 січня 2023 року включно.

Стягнути з Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради (49001, м.Дніпро, вул.Троїцька, буд.21-а, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір в сумі 968 грн. 96 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана учасниками справи до Дніпровського апеляційного протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 25 листопада 2025 року.

Суддя С.Ю. Казак