Справа № 357/8999/25
Провадження № 2/357/4274/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 листопада 2025 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі - головуючий суддя Цуранов А.Ю., при секретарі Козубенко Я.С.,

за участю:

представник відповідача адвокат Радецька Т.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Він Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В :

У червні 2025 року представник ТОВ «Він Фінанс» через підсистему «Електронний суд» звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором № 174374 від 29.05.2018 у розмірі 22 026,20 грн та судові витрати.

В обґрунтування позову вказує, що 29.05.2018 між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 укладено договір про надання фінансового кредиту № 174374 про надання відповідачу позики у розмірі 7 000 грн. ТОВ «Авентус Україна» свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконав та надав кредит, однак остання свої зобов`язання перед кредитором щодо повернення кредиту, нарахованих процентів, пені та штрафу не виконала. Між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК» Довіра та гарантія», що перейменовано в ТОВ «Він Фінанс» укладено договір факторингу № 1, згідно з умовами якого клієнт відступив фактору право грошової вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказану справу передано на розгляд судді Цуранову А.Ю.

24.07.2025 ухвалою судді відкрито провадження у справі та призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін у відкритому судовому засіданні 18.09.2025.

08.09.2025 від представника відповідача - адвоката Радецької Т.П., на адресу суду надійшов відзив на позов. Вказано, що відповідач визнає позовні вимоги в частині кредитних зобов`язань в розмірі 5 620 грн, однак із загальною сумою заборгованості в розмірі 22 026,20 грн не погоджується, вважає її необґрунтованою та незаконно нарахованою. Наданими позивачем доказами підтверджується видача коштів за даним договором тільки в розмірі 4 000 грн. В основу обґрунтування правових підстав застосування позивачем показників покладених в основу розрахунку загального розміру заборгованості, позивач в якості доказу в додатках до позовної заяви надає зовсім інші банківські документи, якими не підтверджується наявність правових підстав для застосування позивачем даних покладених ним в основу проведеного розрахунку кредитної заборгованості. Також відсутні правові підстави для застосування позивачем пролонгації кредитного договору № 174374 від 29.05.2018 на застосованих ним умовах, не підлягають застосуванню для обрахунку відсотки на залишок заборгованості, в тому числі є недостовірними показники розрахунку штрафних санкцій. З 30.06.2018 до загального розміру заборгованості по тілу кредиту підлягають застосуванню для нарахування відсотків на залишок заборгованості норми ст. 625 ЦК України, а не взяті позивачем показники відсоткової ставки за пунктами кредитного договору. Просить поновити строк на подання відзиву, частково задовільнити позовні вимоги в розмірі 5 620 грн, в решті розміру позовних вимог відмовити, судові витрати покласти на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

В матеріалах справи міститься клопотання представника позивача про розгляд справи за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує.

В судовому засіданні представник відповідача - адвокат Радецька Т.П., позов визнала частково в розмірі 5 620 грн, в решті просила відмовити. Пояснила, що її клієнт отримала кредит у розмірі 4 000 грн, а не 7 000 грн, на строк 30 днів. Предметом позову є саме договір № 174374, а не інші договори. Також позивач здійснив подвійне нарахування пені та штрафу після річного терміну. Відсоток за користування кредиту в договорі та розрахунку не співпадає. Заявила клопотання про застосування строків позовної давності щодо пені.

Вислухавши позицію сторони відповідача, дослідивши матеріали справи, суд перейшов до стадії ухвалення рішення.

Судом встановлено наступне.

29.05.2018 між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 укладено договір № 174374 про надання фінансового кредиту, відповідно до п. 1.1 якого товариство надає клієнту грошові кошти в розмірі 4 000 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом.

Згідно з п. 1.2-1.4 договору, строк кредиту складає 30 днів, але в будь-якому разі до повного виконання клієнтом своїх зобов`язань, тип процентної ставки - фіксована, що становить 1,35% від суми за кожен день користування кредитом (492,75% річних) у межах строку надання кредиту, зазначеного в пункті 1.4 договору, починаючи з наступного дня після дня надання кредиту. Сукупна вартість кредиту складає 140,50% від суми кредиту (у процентному виразі) або 5 620 грн, в тому числі проценти за користування кредитом 40,50% від суми кредиту або 1 620 грн у грошовому виразі.

Також між сторонами погоджено графік розрахунків до договору про надання фінансового кредиту № 174374 від 29.05.2018 (додаток № 1).

Згідно з листом ТОВ «Вер Фор Пей» № 5591-ВП від 07.05.2025, 29.05.2018 клієнту на картку НОМЕР_1 успішно зараховано 4 000 грн, код авторизації 678105, номер транзакції в системі WarForPay - creditplus-358432.

12.04.2018 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Довіра та гарантія», яке перейменоване в ТОВ «Він Фінанс» укладено договір факторингу № 1, згідно з яким з урахуванням додаткової угоди № 7 від 31.10.2018 та реєстру прав вимог № 8 від 31.10.2018, останньому передано права вимоги, в тому числі до ОСОБА_1 за кредитним договором № 174374.

Позивачем на підтвердження вимог надано картку обліку договору, інформацію щодо даних, які підтверджують видачу на платіжні карти клієнтів онлайн кредитів, довідку про прийняття та підтвердження умов договору, розрахунок заборгованості, довідку про проведені розрахунки за договором факторингу.

При вирішенні справи суд зазначає наступне.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Стаття 3 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

За правилами статей 525, 526 і 527 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

З матеріалів справи вбачається, що позичальник та відповідач узгодили істотні умови договору: розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача для укладання договору на таких умовах шляхом підписання договору за допомогою електронного підпису. Наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому встановлюється воля останніх.

Відповідно до п. 1, 2 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва.

За статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

З матеріалів справи вбачається, що позичальник свої зобов`язання за договором № 174374 від 29.05.2018 виконав, надавши відповідачу кредитні кошти, однак відповідач порушила взяті зобов`язання, оскільки за нею рахується заборгованість.

Звертаючись до суду, позивач просить стягнути на його користь борг у розмірі 22 026,20 грн, в тому числі: 4 000 грн - тіло кредиту; 2 160 грн - проценти; 10 320 грн пеня і штраф; 3 680,12 грн - інфляційні втрати; 1 516,08 грн - 3% річних.

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Правові наслідки порушення грошового зобов`язання боржником визначені у статтях 1050, 625 ЦК України, які передбачають відповідальність боржника та зобов`язують його сплатити суму боргу кредитору.

При цьому право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України.

Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28.03.2018 (справа № 444/9519/12) та від 31.10.2018 (№ 202/4494/16-ц).

За умовами кредитного договору № 174374 від 29.05.2018 передбачено надання кредиту в розмірі 4 000 грн строком на 30 днів.

Отже позивач має право на стягнення процентів за користування кредитними коштами за вказаним договором за 30 днів, що виходячи із установленої в договорі процентної ставки (1,35% на день) становить 1 620 грн (4 000х1,35/100х30).

Таким чином, розмір позовних вимог в частині вимог про стягнення тіла та відсотків по договору № 174374 від 29.05.2018, що підлягають стягненню становить 5 620 грн (4 000 + 1 620), що також чітко зафіксовано умовами договору та графіком платежів.

Суд зауважує, що надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до статті 1048 ЦК України поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту порушить баланс інтересів сторін - на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондує жодному праву кредитодавця.

Така позиція висловлена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.04.2023 у справі № 910/4518/16.

Представник відповідача частково заперечуючи проти позову, заявила про застосування строку позовної давності по даній справі в частині стягнення неустойки.

Так, позовна давність згідно ст. 256 ЦК України - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Частина друга ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Поряд з цим, відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Слід зазначити, що перебіг позовної давності визначається за кожним платежем окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів.

З картки обліку договору вбачається, що штраф та пеня за договором № 174374 від 29.05.2018 нараховані відповідачу в період з 02.07.2018 по 31.10.2018, при цьому позовна давність завершилась щонайпізніше 01.11.2019.

Слід зазначити, що норми про продовження строків давності на строк дії карантину за правилом п. 12 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, на час дії карантину, в даному випадку не підлягають застосуванню з огляду на те, що внесення змін до законодавства відбулось на підставі постанови Кабінету Міністрів України № 211 від 11.03.2020 - з 12.03.2020, тобто пізніше. Обставин та доказів на їх підтвердження для поновлення позивачу позовної давності судом не встановлено.

Разом із цим, за положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Судом встановлено, що позивачем нараховано до стягнення одночасно пеню і штраф як види цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань по даному договору.

Отже, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне й те саме порушення.

З огляду на вказане, в частині стягнення штрафу і пені у позові слід відмовити.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦПК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому до розрахунку мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

На підставі вищевказаної норми та принципу диспозитивності цивільного процесу з відповідача на користь позивача слід стягнути інфляційні втрати за період з 23.02.2019 по 23.02.2022 та три відсотки річних.

Разом з тим, перевіривши нарахування інфляційних втрат та 3% річних, суд зауважує про невірність розрахунку, адже за основу нарахування позивачем брався борг у розмірі 16 830 грн, що суперечить висновкам даного судового рішення про необхідність стягнення грошової суми у розмірі 5 620 грн.

Судом проведено розрахунок інфляційних втрат за формулою:

ІІС = ( ІІ1 : 100 ) x ( ІІ2 : 100 ) x ( ІІ3 : 100 ) x ... ( ІІZ : 100 )

ІІ1 - індекс інфляції за перший місяць прострочення,

ІІZ - індекс інфляції за останній місяць прострочення.

IIС (100,90 : 100) x (101,00 : 100) x (100,70 : 100) x (99,50 : 100) x (99,40 : 100) x (99,70 : 100) x (100,70 : 100) x (100,70 : 100) x (100,10 : 100) x (99,80 : 100) x (100,20 : 100) x (99,70 : 100) x (100,80 : 100) x (100,80 : 100) x (100,30 : 100) x (100,20 : 100) x (99,40 : 100) x (99,80 : 100) x (100,50 : 100) x (101,00 : 100) x (101,30 : 100) x (100,90 : 100) x (101,30 : 100) x (101,00 : 100) x (101,70 : 100) x (100,70 : 100) x (101,30 : 100) x (100,20 : 100) x (100,10 : 100) x (99,80 : 100) x (101,20 : 100) x (100,90 : 100) x (100,80 : 100) x (100,60 : 100) x (101,30 : 100) x (101,60 : 100) = 1.21866444

Інфляційне збільшення становить 1 228,89 грн (5 620 x 1.21866444 - 5 620).

Розрахунок 3% річних здійснюється за формулою:

Сума санкції = С x 3 x Д : 365 : 100, де

С - сума заборгованості,

Д - кількість днів прострочення.

Отже, розмір вказаної грошової суми становить 508,11 грн.

Загальна заборгованість за прострочення грошового зобов`язання становить 7 357 грн, в тому числі 5 620 (сума боргу) + 1 228,89 (інфляційне збільшення) + 508,11 (3 %).

За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За правилом ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

З огляду на вказане суд зауважує, що надані позивачем документи, а саме договір про надання фінансового кредиту № 1997 від 18.07.2017, договір про надання фінансового кредиту № 9198 від 05.09.2017, договір про надання фінансового кредиту № 15952 від 06.10.2017, договір про надання фінансового кредиту № 33279 від 22.11.2017, договір про надання фінансового кредиту № 139976 від 24.04.2018, договір про надання фінансового кредиту № 6230 від 18.08.2018, не містять інформацію щодо предмета доказування, а тому є неналежними та судом не беруться до розгляду.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому з відповідача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір у розмірі 809,08 грн (2 422,40 х 33,40%).

Керуючись ст. 4, 12, 13, 81, 89, 141, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Він Фінанс» - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Він Фінанс» заборгованість у розмірі 7 357 грн та судовий збір у розмірі 809,08 грн.

В іншій частині вимог - відмовити.

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Він Фінанс», адреса: вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, 8, м. Київ, .

Відповідач ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його підписання.

Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його підписання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя А. Ю. Цуранов