Справа № 161/1283/16-ц
Провадження № 6/161/161/25
У Х В А Л А

13 листопада 2025 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Кихтюка Р.М.,

секретаря Вегери В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Луцьку цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє опікун ОСОБА_2 про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, -

В С Т А Н О В И В :

Опікун ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою в інтересах недієздатної ОСОБА_1 про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25.10.2016 року у справі №161/1283/16-ц стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 41846,79 доларів США за кредитним договором №168/с від 12.02.2007 року, а також стягнуто понесені судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 14939,30 грн.

Вказує, що на виконання вказаного рішення були видані виконавчі листи.

Крім того, 01.09.2019 року був вчинений виконавчий напис №499, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського нотаріального округ Бондар І.М. про звернення стягнення на нерухоме майно квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 , згідно якого було відкрито виконавче провадження №6763472 від 03.11.2021 року.

Разом з тим, на даний час рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25.10.2016 року виконане, що підтверджується постановою виконавця від 10.12.2024 року у ВП 53734921 про повернення виконавчого документу стягувачу, у якій також зазначено, що заборгованість перед банком сплачена.

У зв`язку з чим, просить визнати виконавчий напис нотаріуса №499 від 01.09.2019 року таким, що не підлягає виконанню, оскільки це може призвести до подвійного стягнення заборгованості.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04.09.2025 року до участі у справі в якості заінтересованої особи залучено АТ КБ «Приватбанк».

В судовому засіданні представник заявника заявлені вимоги підтримала з підстав, викладених у заяві та просила їх задовольнити.

Заінтересована особа представник відділу ДВС у місті Луцьку ЗМРУ МЮ заявлені вимоги не визнала та просила відмовити у їх задоволенні з підстав, викладених у письмових поясненнях.

Представник заінтересованої особи АТ КБ «ПриватБанк» також просила відмовити у задоволенні заяви.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що заява до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Згідно вимог частини другої статті 432 ЦПК України суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Законодавець не дав чіткого визначення «інших причин» для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню у частині другій ст. 432 ЦПК України.

Наведені підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, можна поділити на дві групи: матеріально-правові та процесуально-правові.

Обов`язок боржника може припинятися з передбачених законом підстав. Підстави припинення цивільно-правових зобов`язань, зокрема, містить глава 50 розділу І книги п`ятої ЦК.

Так, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання.

Процесуальними підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: - видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); - коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; - видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа; - помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; - видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; - пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

До аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 24 червня 2020 року у справі № 520/1466/14-ц.

Судом з`ясовано, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17.02.2017 року у справі №161/1283/16-ц позов задоволено і стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість в розмірі 41846,79 доларів США за кредитним договором №168/с від 12.02.2007 року, а також понесені судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 14939,30 грн. (а.с. ).

На виконання вказаного рішення, 17.02.2017 р. було отримано виконавчі листи, які були пред`явлені до виконання у відділ ДВС Луцького МУЮ та 29.10.2009 року державним виконавцем було відкрите виконавче провадження № 53734921 (а.с. ).

Постановою виконавця від 10.12.2024 року у ВП 53734921 повернуто виконавчий документ стягувачу. У вказаній постанові також вказано, що згідно повідомлення АТ КБ «Приватбанк» заборгованість перед банком погашена (а.с. ).

Крім того, 01.09.2019 року був вчинений виконавчий напис №499, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського нотаріального округ Бондар І.М. про звернення стягнення на нерухоме майно квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 , згідно якого було відкрито виконавче провадження №6763472 від 03.11.2021 року (а.с. ).

З матеріалів справи слідує, що в межах ВП 67363472 від 31.07.2025 р., керуючись вимогами п. 9 ч. 1 ст. 39, ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про закінчення виконавчого провадження». У вказаній постанові зазначено, що стягувач своєю заявою від 04.04.2025 р. повідомляє, що заборгованість у ОСОБА_1 відсутня. Виконавчий збір по даному ВП не стягнуто, тому його стягнення слід вивести в окреме виконавче провадження (а.с. ).

Отже, звернення до суду із заявою про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню у зв`язку з його виконанням, в даному випадку є необґрунтованим, оскільки виконання рішення відбулося в межах примусового виконавчого провадження №67363472, що і стало підставою для винесення постанови про закінчення виконавчого провадження та винесення постанови про стягнення виконавчого збору в окреме виконавче провадження №78756580.

Відповідно до ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає закінчення виконавчого провадження у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. Тобто, якщо зобов`язання за виконавчим документом повністю виконано, виконавче провадження підлягає закриттю, а оригінал виконавчого документу направляється органу який видав даний виконавчий документ та подальше примусове виконання рішення стає неможливим.

Згідно ч. І ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом, що додатково підтверджує відсутність підстав для визнання виконавчого листа таким що не підлягає виконанню.

Як з`ясовано судом, на даний час виконавчий напис нотаріуса №499 виданий 01.03.2019 р. не перебуває на виконанні у відділі .

При цьому, державним виконавцем ДВ ДВС м. Луцьк, керуючись Законом України «Про виконавче провадження» винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №78756580 по виконанню постанови № 67363472, виданої 31.07.2025 р. ВДВС у м. Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про стягнення із ОСОБА_1 виконавчого збору в сумі 10 187,13 долари США (USD) та 350,00 грн. (а.с )

Таким чином, дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про безпідставність поданої заяви про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, а тому в її задоволенні слід відмовити.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 260, 432 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

В задоволенні заяви ОСОБА_1 , в інтересах якої діє опікун ОСОБА_2 про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. В разі проголошення вступної та резолютивної частини ухвали або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту ухвали.

Повний текст ухвали складений 18 листопада 2025 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області Р.М. Кихтюк