Справа № 464/7007/24 Головуючий у 1 інстанції: Тімченко О.В.
Провадження № 22-ц/811/1729/25 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Шандри М.М.

суддів: Крайник Н.П., Левика Я.А.

секретаря: Чижа Л.М.

за участю: представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Просто Мані» на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 09 травня 2025 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Просто Мані» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИЛА:

07.10.2024 ТОВ «Фінансова компанія «Просто Мані» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позов обгрунтований тим, що 26 жовтня 2022 року між позивачем як фінансовою компанією (кредитодавцем) та відповідачем (позичальником) укладено договір № 26-10-21-01-26/3509_LV про надання коштів у позику, у тому числі і на умовах фінансового кредиту, за яким кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у сумі 315000 грн на умовах строковості, зворотності, цільового характеру використання, платності та забезпеченості, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 42 % річних та інші нараховані суми (за наявності підстав для їх нарахування) на умовах та в строки. Проте, як зазначає позивач, всупереч умовам кредитного договору, відповідач не виконав свого зобов`язання за договором.

Просило стягнути з відповідача заборгованість за договором № 26-10-21-01-26/3509_LV про надання коштів у позику, у тому числі і на умовах фінансового кредиту від 26 жовтня 2021 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ПРОСТО МАНІ» та відповідачем, у розмірі 842513,53 грн, що складається з: 314899,96 грн сума заборгованості по тілу кредиту; 226015,02 грн суми заборгованості по відсотках за користування кредитом; 175579,11 грн заборгованість по сумі девальвації, нарахованої на тіло кредиту; 126019,44 грн - заборгованість по сумі девальвації, нарахованої на відсотки.

Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 09 травня 2025 року задоволено позов частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ПРОСТО МАНІ» заборгованість за договором № 26-10-21-01-26/3509_LV про надання коштів у позику, у тому числі і на умовах фінансового кредиту, від 26 жовтня 2021 року у розмірі 334423,98 грн, що складається з: 315000 грн сума заборгованості по тілу кредиту; 19423,98 грн суми заборгованості по відсотках за користування кредитом.

Відмовлено у задоволенні решти позовних вимог.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ПРОСТО МАНІ» 5015,90 грн судового збору та 2000 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Рішення суду оскаржило Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Просто Мані».

В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що обумовлені в укладеному договорі підстави для нарахування відсотків за користування позикою не порушують норм цивільного законодавства, таке нарахування після 25.10.2022 до моменту пред`явлення вимоги є законним та обґрунтованим (по 15.07.2024). Позовна заява ТОВ «ФК «ПРОСТО МАНІ» не містить вимог аргументованих застосуванням ст. 625 ЦК України. Суд в рішенні вказує, що проценти позивач мав право нараховувати по 25.10.2022, однак стягнув проценти станом на 07.10.2022. В розрахунку заборгованості станом на 15.07.2024 в колонці «Залишок по нарахованих відсотках» за 07.10.2022 (вид операції «Оплата по кредиту») складає 19 423,98 грн. Дану суму процентів стягнув суд, однак чому саме суму за вказану дату, оскільки строк дії договору до 25.10.2022. Суд першої інстанції повністю відмовив в стягненні суми девальвації, що нарахована на тіло та відсотки. З цим позивач не може погодитися. У п. 1.9 договору передбачено, що у разі збільшення курсу НБУ продажу долара США, відсотки, сума позики, що підлягає сплаті позичальником на користь кредитодавця, збільшуються на суму девальвації визначених за відповідною формулою. Пунктом 1.10. Договору встановлено, що сума процентів та сума позики збільшена на суму девальвації, сплачується одночасно з поверненням позики та/або процентами за користування позикою відповідно до умов договору та Графіку платежів визначених Додатком № 1 до даного Договору. Сторони домовились, що при розрахунку суми девальвації береться до уваги курс долара США, що встановлений Національним Банком України. Своїм підписом у договорі відповідачка засвідчила, що умови вищевказаного є розумними, справедливими, добросовісними та не містять дисбалансу прав та обов`язків сторін. Зважаючи на договірні відносини між сторонами, на які, як вже зазначено вище, сторони погодилися та акцептували, стягненню підлягає і сума девальвації на тіло кредиту та на відсотки. Позивач не погоджується з висновком суду, що у цій справі підлягає стягненню лише 2 000 грн витрати на професійну правничу допомогу.

Просить рішення суду скасувати в частині відмови у задоволенні позову та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду без змін.

У судовому засіданні апеляційної інстанції представникОСОБА_1 - ОСОБА_2 просив апеляційну скаргу залишити без задоволення. Представник «Фінансова компанія «Просто Мані» - Ляпкало А.І. подала клопотання про розгляд апеляційної скарги без її участі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скаргу слід задовольнити частково з таких підстав.

Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).

Згідно із 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду таким вимогам не повністю відповідає.

Зважаючи на те, що судове рішення оскаржується тільки позивачем та фактично лише в частині відмови у задоволенні позовних вимог, судова колегія перевіряє законність та обґрунтованість судового лише в межах доводів апеляційної скарги та заявлених в цій частині позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції в частині нарахованих та стягнутих процентів за користування кредитом, з огляду на наступне.

Зобов`язання виникають з підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема із договорів.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина перша статті 530 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року (провадження №14-154цс18) та від 31 жовтня 2018 року (провадження № 14-318цс18), право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.04.2023 (справа №910/4518/16) не знайшла підстав для відступу від цього правового висновку. Одночасно, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

За умовами договору сторони встановили строк кредитування до 30.05.2023, однак ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» просить стягнути з відповідача проценти за користування кредитними коштами як за період строку кредитування, так і після закінчення цього строку по 28.08.2023.

Судом встановлено, що 26 жовтня 2022 року між позивачем як фінансовою компанією (кредитодавцем) та відповідачем (позичальником) укладено договір № 26-10-21-01-26/3509_LV про надання коштів у позику, у тому числі і на умовах фінансового кредиту, за яким кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у сумі 315000 грн на умовах строковості, зворотності, цільового характеру використання, платності та забезпеченості, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 42 % річних та інші нараховані суми (за наявності підстав для їх нарахування) на умовах та в строки, встановлені цим договором (п.1.1).

Позивачем на виконання укладеного договору здійснено 26 жовтня 2021 року грошові перекази на загальну суму 315000 грн: 303500 грн кредитних коштів на рахунок відповідача; 6500 грн оплата послуг за вчинення нотаріальних дій; 5000 грн послуги кредитного посередника. Указане підтверджується платіжними інструкціями за номерами 13397, 13398, 13399 та визнається стороною відповідача.

За обумовленими та погодженими на власний розсуд сторонами договору визначено наступні умови: кредитодавець надає позичальнику кредит з цільовим призначенням для створення бізнесу (п.1.3);

повернення позики позичальник здійснює у строки, визначені цим договором, відповідно до графіку платежів, наведеного у додатку № 1 до цього договору (п.3.2);

проценти за користування позикою з урахуванням суми девальвації підлягають сплаті позичальником щомісяця, кожного 1 числа, за попередній календарний місяць (п.3.6);

договір набирає чинності з моменту його підписання та діє до 25 жовтня 2022 року (включно), але у будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за даним договором (п.9.1);

кредит надається строком на 365 днів від дати отримання позичальником кредиту, тобто з 26 жовтня 2021 року по 25 жовтня 2022 року;

у разі невиконання/неналежного виконання позичальником зобов`язань з повернення кредиту, відсотків за користування кредитом, сплати пені, штрафів та інших нарахувань, передбачених договором, дія даного договору продовжується до повного виконання позичальником зобов`язань, включаючи день фактичного та повного розрахунку. Після закінчення строку, на який надано кредит, відсотки за користування кредитом нараховуються у розмірі визначеному п.1.1 договору (1.4).

Оскільки договором позики №26-10-21-01-26/3509_LV від 26 жовтня 2022 року визначений строк його дії, який становить 365 днів, саме протягом цього строку позивач мав право нараховувати відповідачу передбачені цим договором відсотки тривалістю 365 днів до 25 жовтня 2022 року, тому беручи до уваги розрахунок позивача (станом на 07.10.2025, оскільки наступна нарахована заборгованість в розрахунку здійснена 31.10.2025, поза строком кредитного договору), заборгованість, яку слід стягнути з відповідача за відсотками за договором становить 19423,98 грн.

Також, із розрахунку заборгованості вбачається, що позивач просить про стягнення суми девальвації нарахованої на тіло та відсотки.

Колегія суддів вважає, що такі вимоги підлягають до задоволення частково, з огляду на наступне.

Згідно з п. 1.9, 1.10 кредитного договору сторони домовились, що позичальник приймає на себе ризик девальвації національної валюти гривні відносно іноземної валюти долара США. У разі збільшення курсу НБУ продажу долара США, відсотки, сума позики, що підлягають сплаті позичальником на користь кредитодавця, збільшуються на суму девальвації, визначених за формулою: СД=С*(К2-К1)/К1, де: СД сума девальвації; С - сума відсотків, визначена в гривнях в Графіку платежів на дату сплати відсотків або сума позики для цілей повного погашення; К1 - курс купівлі долара США, встановлений НБУ на момент укладання договору; К2 - курс продажу долара США на останній банківський день місяця, що передує даті сплати відсотків. У випадку повернення суми позики, для розрахунку суми девальвації К2 приймає значення курсу продажу долара США, встановлений НБУ на день здійснення платежу. Сума процентів та сума позики збільшені на суму девальвації, сплачуються одночасно з поверненням суми позики та/або процентами за користування позикою відповідно до умов договору та графіку платежів, визначених додатком № 1 до даного договору. Сторони домовилися, що при розрахунку відсотків за користування позикою береться до уваги курс продажу долара США, що встановлений Національним банком України.

Відтак, договором про надання коштів у позику визначений порядок та підстави нарахування суми девальвації, на яку збільшується сума процентів та сума позики.

Своїм підписом у договорі відповідач засвідчила, що умови такого є розумними, справедливими, добросовісними та не містять дисбалансу прав та обов`язків сторін (п. 9.14 договору).

Зважаючи на договірні відносини між сторонами, на які, як вже зазначено вище, сторони погодилися та акцептували, колегія суддів приходить висновку, що стягненню підлягає і сума девальвації на тіло кредиту в сумі 175579,11 грн та на відсотки, однак з розрахунку в межах строку кредитування, розмір яких становить 7 213,76 грн.

Що стосується витрат на професійну правничу допомогу колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

У підтвердження понесення судових витрат представником позивача надано: договір про надання правничої допомоги від 25 вересня 2023 року та акт про надання юридичної допомоги від 03 лютого 2025 року.

Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21).

При цьому, суд зобов`язаний оцінити рівень витрат на адвокатські послуги, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Тобто, суд оцінює рівень витрат на правову допомогу, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи була їх сума обґрунтованою.

Критерій розумної необхідності витрат на професійну правничу допомогу є оціночною категорією, яка у кожному конкретному випадку (у кожній конкретній справі) оцінюється судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні доказів, зокрема, наданих на підтвердження обставин понесення таких витрат, надання послуг з професійної правничої допомоги, їх обсягу, вартості з урахуванням складності справи та витраченого адвокатом часу тощо.

Задовольняючи частково вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції врахував складність юридичної кваліфікації правовідносин у справі про стягнення заборгованості за кредитними договорами, щодо вирішення вказаного спору існує судова практика, зокрема Верховного Суду, обсяг юридичної/технічної роботи подання адвокатом заяв по суті справи та участь у судових засіданнях, часткове задоволення позовних вимог, виходячи із критерію розумності, пропорційності, справедливості співмірності розподілу витрат на професійну правничу допомогу, суд переконаний, що розмір витрат у розмірі 21000 грн є явно завищеним.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погоджується, однак не погоджується в частині стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу у сумі 2 000 грн, оскільки враховуючи складність справи та обсяг необхідних адвокатом послуг, час, витрачений адвокатом на надання послуг, колегія суддів вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 грн.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ПРОСТО МАНІ» задовольнити частково.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 09 травня 2025 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ПРОСТО МАНІ» до ОСОБА_1 стягнення суми девальвації нарахованої на тіло кредиту та суми девальвації на нараховані відсотки скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення, яким позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ПРОСТО МАНІ» суму девальвації нарахованої на тіло кредиту 175 579,11 грн, суму девальвації на нараховані відсотки - 7 213,76 грн, змінивши загальний розмір суми стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ПРОСТО МАНІ» з 334 423,98 грн до 517 216,85 грн.

Рішення Сихівського районного суду м.Львова від 09 травня 2025 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ПРОСТО МАНІ» 2000 грн витрат на професійну правничу допомогу змінити, збільшивши розмір стягнення витрат на професійну правничу допомогу до 5000 грн.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня її ухвалення.

Повний текст постанови складено:21.11.2025.

Головуючий

Судді