Справа № 2-1230/11
УХВАЛА

Іменем України

20 листопада 2025 року м. Вінниця

Суддя Вінницького районного суду Вінницької області Васильєва Т.Ю., отримавши матеріали заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Форінт» про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом ПАТ «Мегабанк» в особі Вінницького центрального регіонального відділення ПАТ «Мегабанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (які також діють в інтересах неповнолітніх ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ), за участю третіх осіб ОСОБА_6 , та третьої особи Органу опіки та піклування ВРДА про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення, та за зустрічним позовом ОСОБА_1 , за участю третьої особи ОСОБА_7 до ПАТ «Мегабанк» в особі Вінницького центрального регіонального відділення про припинення договору іпотеки,

УСТАНОВИВ:

Представник заявника звернувся до Вінницького районного суду Вінницької областііз заявою про ухвалення додаткового рішення у справі, в якій зазначає, що позивач в позовній заяві просив суд в рахунок погашення заборгованості звернути стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором, а саме на житловий будинок з господарськими будівлями, що розташовані на відповідній земельній ділянці, який належить ОСОБА_1 .

Але судом при задоволенні даної позовної вимоги не було вирішено позовну вимогу в частині звернення стягнення на предмет іпотеки - земельну ділянку, що унеможливлює виконання рішення суду у даній справі шляхом примусового продажу житлового будинку разом із земельною ділянкою.

З метою забезпечення примусового виконання рішення суду та звернення стягнення на предмет іпотеки заявник, як правонаступник первісного стягувача, просить суд ухвалити додаткове рішення у справі, яким звернути стягнення на майно в рахунок забезпечення виконання кредитного договору за № 29П/2007 від 30.03.2007, укладеного між ОСОБА_7 та ПАТ «Мегабанк», а саме на предмет іпотеки земельна ділянка, площею 0, 2500 га, кадастровий номер земельної ділянки :02:006:0103, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення якої для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, яка на праві власності належить ОСОБА_1 , а також видати виконавчий лист про звернення стягнення на дану земельну ділянку.

Окрім цього, у випадку відмови у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення за ініціативою суду просить виправити описку в резолютивній частині рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 15.08.2013 шляхом доповнення резолютивної частини рішення після словосполучення «криниці № 2» словами «що розташовані на земельній ділянці площею 0, 25 га за кадастровим номером :02:006:0103».

При цьому заявник, звертаючись до суду із заявою про винесення додаткового рішення та обгрунтовуючи дану заяву на підставі тих же обставин, посилається одночасно на дві різні правові процедури та статті ЦПК України, а саме щодо підстав винесення додаткового рішення та підстав виправлення описки в судовому рішення, та в поданій заяві заявляє одночасно дві взаємовиключні вимоги, вказуючи на необхідність суду обрати одну із заявлених вимог.

Ознайомившись із поданою заявою про ухвалення додаткового рішення, оглянувши матеріали заяви, суд приходить до висновку, що заява підлягає поверненню заявнику з наступних підстав.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Разом з тим, однією з основних засад цивільного судочинства, у відповідність до п. 11 ч. 3 ст. 2 ЦПК України, є неприпустимість зловживання процесуальними правами.

Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Згідно з ч. 2 ст. 44 ЦПК України, залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, і такий перелік дій є не є вичерпним, а має враховуватись судом, виходячи з конкрених обставин справи.

Верховний Суд трактує зловживання як особливий різновид цивільного процесуального правопорушення, що полягає у зловживанні процесуальними правами, за якого відбувається порушення умов реалізації суб`єктивних цивільних процесуальних прав, і визначається як поведінка, що перевищує (або порушує) межі здійснення суб`єктивних прав (ухвала ВС від 06.09.2018, справа №552/2378/17).

Зловживання процесуальними правами - це цивільне процесуальне правопорушення, яке характеризується умисними недобросовісними діями учасників цивільного процесу (їх представників), що спричиняють порушення процесуальних прав інших учасників цивільного процесу (їх представників), з метою перешкоджання гарантованому у пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод правосуддю, що є підставою для застосування судом процесуальних санкцій (позбавлення права на процесуальну дію або застосування судом інших негативних юридичних наслідків, передбачених законом).

Характерними ознаками зловживання процесуальними правами є: формальне, непропорційне використання процесуального права всупереч легітимній меті, з якою це право встановлено нормами цивільного процесуального права, недобросовісність дій, умисний характер, завідома несумлінність.

Основна ознака зловживання процесуальними правами полягає в тому, що дії, які її складають, вчиняються з видимістю реалізації законних прав особи.

Ознаками зловживання процесуальними правами є: недобросовісність; нечесність; відсутність відкритості поведінки; відсутність поваги до інтересів іншої сторони договору або відповідних правовідносин. Такі висновки наведені у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 11.11.2019 у справі №337/474/14.

Європейський суд з прав людини застосовує положення, передбачене ч. 3 ст. 35 Європейської Конвенції з прав людини, де вказано, що суд оголошує неприйнятною будь-яку індивідуальну заяву, якщо він вважає, що ця заява є зловживанням правом на подання заяви.

Питання щодо наявності чи відсутності зловживання правом на подання заяви вирішується судом у кожному конкретному випадку окремо.

Проте, за загальним правилом, яке міститься у справі «Миролюбов та інші проти Латвії» (рішення від 15 вересня 2009 року), про зловживання правом у розумінні п. 3 ст. 35 Конвенції, мова йде у тих випадках, коли поведінка заявника, яка явно не відповідає призначенню гарантованого Конвенцією права на звернення до Суду, порушує встановлений порядок роботи Суду або ускладнює належний перебіг розглядів справ.

У постанові Верховного Суду від 03.06.2020 у справі № 318/89/18, суд зазначив, що при зловживанні учасником судового розгляду процесуальними правами суд має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання, позов чи застосувати інші заходи процесуального примусу.

Як зазначено в ч. 3 ч. 4 ст. 44 ЦПК України, суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом. Якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання.

В межах розгляду даної заяви суд вважає, що процесуальна поведіка заявника є зловживанням процесуальними правами, оскільки зміст заяви суперечить принципу правової визначеності та не містить чіткої правової позиції заявника, який заявляє дві взаємовиключні вимоги, серед яких просить суд обрати та задовольнити одну з них.

Суд звертає увагу, що підстави для ухвалення додаткового рішення визначені ст. 270 ЦПК України, вони є вичерпними та не стосуються допущення описок в судовому рішенні.

Підстави для виправлення описки в судовому рішенні регулюються ст. 269 ЦПК України, не є похідними від підстав для ухвалення додаткового судового рішення та такі заяви, згідно вимог Інструкції з діловодства в місцевих та адміністративних судах України та Положення про автоматизовану систему документообігу суду, підлягають окремому обліку та розподілу між суддями.

При чому одночасне заявлення в заяві про винесення додаткового рішення вимоги про виправлення описки в ньому, посилаючись на ті ж обставини, суперечить не тільки належній правовій процедурі, визначеній в Інструкції з діловодства в місцевих та адміністративних судах України та Положенні про автоматизовану систему документообігу суду, а й добросовісності заявника, який не визначив чітку та зрозумілу, без умов та маніпуляцій з посиланням на вибір суду за власною ініціативою, позицію щодо способу захисту прав заявника, оскільки підстави для ухвалення додаткового рішення та підстави виправлення описки в ньому не є пов`язаними між собою чи похідними одни від одного, а навпаки, взаємовиключними.

Тобто одні й ті ж обставини не можуть бути підставою для ухвалення додаткового рішення та виправлення описки в ньому, та питання виправлення описки в рішенні суду не є похідною вимогою від розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення.

За таких обставин іншим учасникам судового розгляду неможливо сформувати позицію в справі щодо поданої заяви, а суду забезечити дотримання принципів змагальності та диспозитивності.

Відповідно до п.п. 4, 5 ч. 1 ст. 183 ЦПК України, будь-яка письмова заява, клопотання, заперечення повинні містити: зміст питання, яке має бути розглянуто судом, та прохання заявника; підстави заяви (клопотання, заперечення).

Та згідно вимог ЦПК України, такі заяви підлягають судовому розгляду в різний спосіб, встановлений ст. 269 ЦПК України (в разі подання заяви про виправлення описки) та ст. 270 ЦПК України (в разі подання заяви про ухвалення додаткового рішення).

Враховуючи вищевикладене, судом встановлено, що в даній заяві про ухвалення додаткового рішення представником заявника об`єднано дві різні заяви (окрім власне заяви про ухвалення додаткового рішення, завлено також вимоги, які розглядаються в порядку подання заяви про виправлення описки), що підлягають розгляду в різний спосіб. При цьому, на переконання суду, зміст поданої заяви свідчить про зловживання заявником процесуальними правами, оскільки нормами ЦПК України не передбачено можливості поєднання заявлених вимог в одній заяві, які обгрунтовані тими ж обставинами та є взаємовиключними, при чому заявлені з умовою, тобто на вибір суду.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що подання ТОВ «ФК «Форінт» заяви про ухвалення додаткового рішення із одночасним заявленням вимоги про виправлення описки у рішенні суду "у випадку відмови у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення", є зловживанням процесуальним правом на подання такої заяви, не містить чіткої позиції заявника та суперечить принципу правової визначеності, а тому, керуючись ч.ч. 2, 3 ст. 44 ЦПК України, таку заяву слід повернути заявнику ТОВ «ФК «Форінт».

Суд звертає увагу заявника, що повернення даної заяви не є перешкодою для повторного звернення до суду із заявою про винесення додаткового рішення у спосіб, що передбачений ЦПК України, тобто без формулювання взаємовиключних умов на вибір суду, які підлягають до вирішення з різних підстав та в різний процесуальний спосіб.

Керуючись ст.ст. 44, 183, 258-260, 269, 270ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Форінт» про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом ПАТ «Мегабанк» в особі Вінницького центрального регіонального відділення ПАТ «Мегабанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (які також діють в інтересах неповнолітніх ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ), за участю третіх осіб ОСОБА_6 , та третьої особи Органу опіки та піклування ВРДА про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення, за зустрічним позовом ОСОБА_1 , за участю третьої особи ОСОБА_7 до ПАТ «Мегабанк» в особі Вінницького центрального регіонального відділення про припинення договору іпотекиповернути заявнику без розгляду.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Вінницького апеляційного суду.

Суддя: