Справа № 523/8540/24
Провадження №6/523/149/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" листопада 2025 р. Пересипський районний суд міста Одеси в складі

головуючого - судді Сувертак І.В.

при секретарі Мельніченко Г. О.

розглянув в відкритому судовому засіданні в залі суду №5 в місті Одесі заяву ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа №523/8540/24 таким, що не підлягає виконанню,

ВСТАНОВИВ:

На адресу суду (на час перебування цивільної справи №523/8540/24 в Одеському апеляційному суді) надійшла заява ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа №523/8540/24 таким, що не підлягає виконанню.

Заявник просить визнати таким, що не підлагає виконанню виконавчий лист, котрий виданий Суворовським районним судом м. Одеси 10 вересня 2024 року у справі №523/8540/24 про відібрання дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та повернення її за місцем проживання матері, ОСОБА_3 , адреса проживання: АДРЕСА_1 .

Заява обґрунтована тим, що залишення дитини разом з матір`ю наразі може бути небезпечним для життя та здоров`я самої дитини. Також, як зазначив ОСОБА_1 , він намагався повернути дитину за адресою місця мешкання матері дитини, однак ОСОБА_3 за адресою проживання: АДРЕСА_1 , виявлена не була.

Як вважає заявник, у боржника відсутній обов`язок виконання рішення у справі №523/8540/24, що є підставою для задоволення його заяви про визнання виконавчого листа №523/8540/24 таким, що не підлягає виконанню.

Сторони в судове засідання не прибули та їх неявка не є перешкодою для розгляд справи по суті.

Суд, вивчив матеріали справи №523/8540/24 та обґрунтування заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, залишає зазначене клопотання без задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що рішенням Суворовського районного суду міста Одеси від 18 вересня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_3 (адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ), третя особа: орган опіки та піклування в особі Київської районної адміністрації Одеської міської ради (65114, м. Одеса, вул. Академіка Корольова, буд. 9) про відібрання малолітньої дитини було задоволено.

Відібрано дитину ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та повернуто її за місцем проживання матері, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса проживання: АДРЕСА_3 .

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_4 , на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса проживання: АДРЕСА_3 судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 1211,20 грн.

Рішення в частині відібрання дитини та повернення її матері допущено до негайного виконання.

На виконання рішення в частині відібрання дитини та повернення її матері видано виконавчий лист.

В зазначеному виконавчому листі зазначено боржника і стягувача, їх паспорті дані та адреси.

Постановою Одеського апеляційного суду від 19 серпня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення та рішення суду першої інстанції від 18 вересня 2024 року залишено без змін.

Дослідивши надані сторонами письмові докази і наведені доводи, суд дійшов висновку, що заява ОСОБА_1 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 432 ЦПК України суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

За приписами ч. 1 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів, внормовані Розділом VІ ЦПК України.

В силу ст. 431 ЦПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Згідно із Законом України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень державною виконавчою службою здійснюється на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

З наведених положень законодавства випливає, що підставою для виконання судових рішень є виконавчі листи.

Відповідно до ст. 432 ЦПК України виконавчий лист має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим Законом України «Про виконавче провадження». Суд, який видав виконавчий лист, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, та стягнути на користь боржника безпідставно одержане стягувачем за виконавчим листом. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Як випливає із змісту узагальнення судової практики Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами процесуальних питань, пов`язаних із виконанням судових рішень у цивільних справах» від 25.09.2015, наведені в статті 432 ЦПК України підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, можна поділити на дві групи: матеріально-правові та процесуально-правові.

До матеріальних підстав відносяться випадки відсутності обов`язку боржника через його припинення, добровільне виконання боржником чи іншою особою.

Процесуальними підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа.

Під іншими причинами, за роз`ясненнями згаданого узагальнення, слід розуміти випадки, коли в апеляційному чи касаційному порядку або ж у зв`язку з нововиявленими обставинами скасовано чи змінено рішення суду, а виконавчий лист ще не виконаний.

Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційною скаргою ОСОБА_3 щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини другої статті 26 Закону України „Про виконавче провадження (щодо забезпечення державою виконання судового рішення) від 15 травня 2019 року№ 2-р(II)/2019в абзацах сьомому, восьмому підпункту 2.1 пункту 2 мотивувальної частини закріплює, що обов`язкове виконання судового рішення є необхідною умовою реалізації конституційного права кожного на судовий захист, тому держава не може ухилятися від виконання свого позитивного обов`язку щодо забезпечення виконання судового рішення задля реального захисту та відновлення захищених судом прав і свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави. Позитивний обов`язок держави щодо забезпечення виконання судового рішення передбачає створення належних національних організаційно-правових механізмів реалізації права на виконання судового рішення, здатних гарантувати здійснення цього права та обов`язковість судових рішень, які набрали законної сили, що неможливо без їх повного та своєчасного виконання.

Виняток з цього правила становлять перелічені в статті 432 ЦПК України причини, якими може бути обумовлено невиконання рішення суду.

Таким чином, до підстав для невиконання рішення суду (визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню), відносяться випадки, коли немає матеріальної передумови для виконання рішення, тобто об`єктивно відсутній обов`язок боржника; або ж випадки видачі виконавчого документа, коли його не треба було видавати, тобто випадки помилкової видачі виконавчого листа; або випадки, коли після видачі виконавчого документа був змінений зміст рішення.

Посилання сторони заявника в своїй заяві, що залишення дитини разом з матір`ю наразі може бути небезпечним для життя та здоров`я самої дитини та на те, що він намагався повернути дитину за адресою місця мешкання матері дитини, однак ОСОБА_3 за адресою проживання: АДРЕСА_1 , виявлена не була, не заслуговують на увагу, оскільки заявником не надано жодних належних доказів в підтвердження зазначеного. Інші доводи, що зазначені в заяві, були предметом розгляду справи по суті позову, тому суд не вбачає підстав для їх повторного розгляду та обґрунтувань їх відхилення.

Таким чином суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа №523/8540/24 таким, що не підлягає виконанню.

Керуючись ст.ст. 260, 432 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа №523/8540/24 таким, що не підлягає виконанню залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в п`ятнадцятиденний строк з дня її проголошення.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 354 ЦПК України учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя