Справа №466/6108/22 Головуючий у 1 інстанції: Кавацюк В.І.
Провадження №22-ц/811/2377/25 Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Крайник Н.П., Шандри М.М.,

секретар: Чиж Л.М.,

за участі в судовому засіданні представника апелянта ОСОБА_1 ОСОБА_2 , представниці позивачки ОСОБА_3 ОСОБА_4 , представника відповідачки ОСОБА_5 ОСОБА_6 , представниці відповідача Львівської міської ради Поліщук О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м.Львова в складі судді Кавацюка В.І. від 28 листопада 2023 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , Львівської територіальної громади в особі Львівської міської ради, треті особи: Головне управління Держгеокадастру у Львівській області, приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Бігальська Мар`яна-Марія Юріївна про визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Брюховицької селищної ради, визнання недійсним Державного акту на право приватної власності на землю, витребування земельної ділянки, -

в с т а н о в и л а :

рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від 28 листопада 2023 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , Львівської територіальної громади в особі Львівської міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог Головне управління Держгеокадастру у Львівській області, приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Бігальська Мар`яна-Марія Юріївна, про визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Брюховицької селищної ради, визнання недійсним Державного акту на право приватної власності на землю, витребування земельної ділянки задоволено.

Визнано незаконним та скасувпно рішення виконавчого комітету Брюховицької селищної Ради народних депутатів №525 від 26.12.1995 року.

Визнано недійсним Державний акт на право приватної власності на землю серія ІІ-ЛВ №081661, виданий ОСОБА_7 12.02.1996р.

Витребувано на користь ОСОБА_3 із чужого незаконного володіння ОСОБА_5 земельну ділянку площею 0, 0657 га, розташовану в АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки :08:003:0083.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_5 , ОСОБА_7 на користь 4 155,47 грн. (чотири тисячі сто п`ятдесят п`ять гривень сорок сім копійок) витрат по оплаті судового збору.

Скасовано заходи забезпечення позову, що були накладені ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 14 квітня 2023 року, а саме скасовано:

- арешт на земельну ділянку площею 0, 0657 га, кадастровий номер :08:003:0083, що розташована в АДРЕСА_1 , право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_5 ;

- заборону суб`єктам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та нотаріусам вчиняти будь-які реєстраційні дії та вносити будь-які відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, щодо земельної ділянки площею 0,0657га, кадастровий номер :08:003:0083, що розташована в АДРЕСА_1 .

Вказане рішення оскаржив ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі просить залучити як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_1 на стороні відповідача ОСОБА_5 ; скасувати рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 28 листопада 2023 року в частині задоволення вимоги про витребування на користь ОСОБА_3 із чужого незаконного володіння ОСОБА_5 земельної ділянки площею 0,657 га розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :08:003:0083 та провадження в цій частині вимог закрити.

Зазначає, що 25.04.2018р. між скаржником, ОСОБА_5 , ОСОБА_1 та ОСОБА_8 було укладено договір простого товариства (надалі також Договір), згідно до умов якого сторони зобов`язались об`єднати спільні вклади та зусилля з метою будівництва в майбутньому житлового будинку, а також спорудження господарських будівель та споруд з метою задоволення власних потреб. Згідно умов договору ОСОБА_5 надає як спільний вклад земельну ділянку площею 0,0657 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :08:003:0083. Жодних інших вкладів ОСОБА_5 не внесла. Відповідно до п. 3.2. Договору вкладом було повне фінансування об`єкту будівництва. Одночасно цим же пунктом встановлено, що винагородою Сторони 2 за результатами досягнення мети Договору є 1/4 ідеальної частки житлового будинку, який буде збудований за результатами укладення Договору. Згідно до п.11.1. цього Договору - строк дії договору становить 10 років з моменту його укладення, однак в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором. Цільове призначення земельної ділянки - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Вказує, що згідно рішення Шевченківського районного суду від 28.11.2023р. у справі №466/6108/22 витребувано на користь ОСОБА_3 із чужого незаконного володіння ОСОБА_5 земельну ділянку площею 0,0657 га розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :08:003:0083. Крім того цим рішенням фактично встановлено незаконність набуття у власність ОСОБА_5 земельної ділянки та той факт, що вона ніколи не була власником майна. Таким чином внаслідок прийняття оспорюваного рішення порушено права ОСОБА_1 , як учасника простого товариства, внаслідок чого останній не може отримати свою винагороду за результатами здійснення спільної діяльності, зокрема, не може отримати частку у житловому будинку після його побудови. Відтак, наявні підстави для залучення ОСОБА_1 як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, оскільки рішення суду щодо витребування земельної ділянки із володіння ОСОБА_5 , який є стороною договору простого товариства та вклад якого має основне значення для досягнення мети договору. Повідомляє, що з приводу вимоги про витребування земельної ділянки із чужого незаконного володіння вже був наявний судовий спір у межах справи №466/3737/18: 1) між тими самим сторонами (суб`єктний склад учасників); 2) абсолютно тим самим предметом спору, витребування земельної ділянки площею 0,0657 га розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :08:003:0083; 3) із тими самими підставами для витребування земельної ділянки. За результатами розгляду цієї справи було відмовлено у задоволенні позовних вимог щодо витребування земельної ділянки площею 0,0657 га розташовану за адресою АДРЕСА_1 , кадастровий номер :08:003:0083 із чужого незаконного володіння - ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 . Однак у межах цієї справи суд повторно розглянув спір між тими самими особами, тим самим предметом спору та з тих самих підстав, чим порушив норми процесуального права, гарантований Конституцією України та Конвенцією з прав людини і основоположних свобод принцип правової визначеності, допустивши два рішення суду з приводу одного і того ж самого спору.

В судове засідання окрім апелянта ОСОБА_1 ОСОБА_2 , представниці позивачки ОСОБА_3 ОСОБА_4 , представника відповідачки ОСОБА_5 ОСОБА_6 , представниці відповідача Львівської міської ради Поліщук О.С., решта учасників справи не з`явилися, однак суд вважав за можливе проводити розгляд справи за їх відсутності, зважаючи на те, що такі повідомлялась про час та місце судового розгляду належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи від них до суду не надходило, доказів поважності причин неявки суду представлено не було та зважаючи на вимоги ч.2 ст. 372 ЦПК України та заяву приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Бігальської Мар`яни-Марії Юріївни про розгляд справи без її присутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта та представника відповідачки ОСОБА_5 на підтримання апеляційної скарги, представниць позивачки та відповідача Львівської міської ради в заперечення скарги, дослідивши матеріали справи, оцінивши мотиви учасників справи в межах доводів позовної заяви, відзиву на позовну заяву, апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційне провадження підлягає закриттю з таких підстав.

Із змісту оскаржуваного рішення вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ст.ст. 15,16, 21,181, 190, 316, 317, 319, 321,330, 388, 400 ЦК України, ст.ст. 3, 4, 5, 10, 12, 13, 76, 77, 78, 79, 81, 82, 83, 89, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 268 ЦПК України, ч.1. ст.22 Земельного кодексу України від 18.12.1990 №561-ХІІ, ст.155 Земельного кодексу України, та задовольняючи позов, виходив з того, що рішенням виконавчого комітету Брюховицької селищної Ради народних депутатів №330 від 28.12.1992 року позивачу ОСОБА_3 було надано у приватну власність земельну ділянку площею 600 кв.м., яка розташована в АДРЕСА_1 для будівництва індивідуального житлового будинку по індивідуальному проекту та господарської будівлі. 20.03.1993 року було здійснено відвід земельної ділянки по АДРЕСА_1 площею 675,0 кв.м. на підставі рішення виконавчого комітету Брюховицької селищної ради народних депутатів № 330 від 28.12.1992 року. На відвід земельної ділянки площею 675,0 кв.м. по АДРЕСА_1 складено план відводу, який погоджений головою виконкому І.Сало та інженером-землевпорядником Г. Лаврінок. На вищевказаному плані відводу земельної ділянки по АДРЕСА_1 наведено план, місце розташування даної ділянки та суміжних ділянок, зокрема ділянок під №№ 13,17 та № 18. На підставі вищезазначеного рішення позивачу ОСОБА_9 був виданий Державний акт на право приватної власності на землю Серії ЛВ №731125214 від 03.11.1994 року та передана у власність земельна ділянка площею 0, 0675 га для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель. Державний акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №214. Суд зазначав, що право власності позивачки на належну їй земельну ділянку виникло на підставі Державного акта Серії ЛВ №731125214 від 03.11.1994 року на право приватної власності на землю, виданого згідно рішення виконавчого комітету Брюховицької селищної Ради народних депутатів №330 від 28.12.1992 року, тобто до 2004 року, відтак належна їй земельна ділянка відповідно до Розділу VII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про державний земельний кадастр» вважається сформованою незалежно від присвоєння їй кадастрового номера. Згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки від 27.12.2017р., посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Бігальською М.-М.Ю., ОСОБА_7 продав, а ОСОБА_5 купила земельну ділянку площею 0,0657 га, цільове призначення земельної ділянки: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд; місце розташування: АДРЕСА_1 . Для посвідчення вказаного договору ОСОБА_7 надав нотаріусу Державний акт на право приватної власності на землю, серія ІІ-ЛВ №081661, виданий 12.02.1996р. Брюховицькою селищною Радою народних депутатів та витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-017. Згідно досліджених в процесі розгляду справи копій висновків експертів, витребуваних судом за клопотанням представника позивача з Галицької окружної прокуратури міста Львова, судом було встановлено наступне. Копією висновку експерта №10/7/960 від 27.11.2020р., який складений за результатами проведеної в межах досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0005275 судової почеркознавчої експертизи документів встановлено, що досліджуваний підпис від імені особи ОСОБА_10 у документі - Державному акті серія та номер ІІ-ЛВ №081661 від 12.02.1996р., виданий на ім`я ОСОБА_7 виконаний не ОСОБА_10 , а іншою особою; досліджуваний підпис від імені особи ОСОБА_11 у документі - Державному акті серія та номер ІІ-ЛВ №081661 від 12.02.1996р., виданий на ім`я ОСОБА_7 виконаний не ОСОБА_11 , а іншою особою. Копією висновку експерта №10/7/987 від 30.11.2020р., який складений за результатами проведеної в межах досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0005275 судової технічної експертизи документів встановлено, що відбиток гербової печатки «Виконавчий комітет Брюховицької селищної Ради народних депутатів *Україна*», що міститься в Державному акті на право приватної власності на землю із серійним номером ІІ-ЛВ №081661 від 12.02.1996р., виданому на ім`я ОСОБА_7 нанесений не гербовою печаткою «Виконавчий комітет Брюховицької селищної Ради народних депутатів *Україна*», вільні зразки відбитків якої надані для порівняльного дослідження. Відбиток гербової печатки «Виконавчий комітет Брюховицької селищної Ради народних депутатів *Україна*», що міститься в Державному акті на право приватної власності на землю із серійним номером ІІ-ЛВ №081661 від 12.02.1996р., виданому на ім`я ОСОБА_7 нанесено рельєфним мастичним фотополімерним кліше. Відтак, судом було встановлено, що зазначені висновки експертів свідчать про те, що Державний акт серія та номер ІІ-ЛВ №081661 від 12.02.1996р., виданий на ім`я ОСОБА_7 є підроблений. Згідно дослідженої в процесі розгляду справи копії з нотаріально посвідченої копії рішення виконавчого комітету Брюховицької селищної Ради народних депутатів №525 від 26.12.1995 року, на підставі якого ОСОБА_7 був виданий зазначений вище Державний акт на право приватної власності на землю, та яка долучена відповідачем ОСОБА_5 до відзиву на позовну заяву, встановлено, що надана копія не відповідає оригіналу рішення, належним чином посвідчена копія якого надана Архівним відділом Львівської міської ради та містися в матеріалах цивільної справи №466/3737/18, які суд досліджував в процесі розгляду даної справи. Згідно відповіді Архівного відділу Львівської міської ради від 10.09.2018р. №110003-826 вбачається, що в рішенні виконкому Брюховицької селищної Ради народних депутатів №525 від 26.12.1995 року даних про надання земельної ділянки ОСОБА_7 не значиться. Згідно відповіді селищного голови Брюховицької селищної ради від 04.09.2018р. № 1216 рішення виконавчого комітету Брюховицької селищної Ради народних депутатів №525 від 26.12.1995 року в Брюховицькій селищній Раді відсутнє. Згідно відповіді Відділу у м. Львові Головного управління Держгеокадастру у Львівській області від 18.07.2018р. №29-13-0.37-774/109-18 інформація щодо державної реєстрації Державного акта на право приватної власності на землю, серія ІІ-ЛВ № 081661 від 12.02.1996р., виданого на ім`я ОСОБА_7 у Відділі відсутня. Державний акт та документи на підставі яких він видавався, а також рішення виконавчого комітету Брюховицької селищної Ради народних депутатів №525 від 26.12.1995 року до архіву відділу не надходили. Проаналізувавши вказані докази, суд прийшов до висновку, що відповідач ОСОБА_7 є недобросовісним набувачем, земельна ділянка набута ним неправомірно, такий не мав права відчужувати її за договором купівлі-продажу, а відтак позовні вимоги про визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Брюховицької селищної ради, визнання недійсним Державного акту на право приватної власності на землю є підставними та підлягають до задоволення.

Колегія суддів вважає, що підстав для скасування оскаржуваного рішення немає, навпаки як вбачається із матеріалів справи, рішенням суду прав та законних інтересів апелянта не порушено.

У серпні 2022 року ОСОБА_3 звернулась в суд із позовом до ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , Львівської територіальної громади в особі Львівської міської ради, треті особи: Головне управління Держгеокадастру у Львівській області, приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Бігальська Мар`яна-Марія Юріївна про визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Брюховицької селищної ради, визнання недійсним Державного акту на право приватної власності на землю, витребування земельної ділянки, в якому просила:

- визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Брюховицької селищної Ради народних депутатів №525 від 26.12.1996р.;

- визнати недійсним Державним акт на право приватної власності на землю серія ІІ-ЛВ №081661, виданий ОСОБА_7 12.02.1996р.;

- витребувати земельну ділянку площею 0,0657 га, розташовану в АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки :08:003:0083 в ОСОБА_5 , яка належить їй згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки від 27 грудня 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Бігальською М.-М.Ю.

В обґрунтування позову зазначала, що вона є власником земельної ділянки площею 0,0675 га, яка розташована в АДРЕСА_1 на підставі рішення виконавчого комітету Брюховицької селищної Ради народних депутатів №330 від 28.12.1992 року та Державного акта на право приватної власності на землю серії ЛВ №731125214 від 03.11.1994 року. Вказана земельна ділянка була надана їй у власність відповідно до норм чинного на той час Земельного кодексу України 1990 року, були встановлені межі земельної ділянки в натурі (на місцевості), відтак, відповідно до ст. ст. 17, 22, 23 Земельного кодексу України 1990р. вона правомірно набула у власність вказану земельну ділянку. Вказувала, що передана їй у приватну власність земельна ділянка є сформованою, незалежно від присвоєння їй кадастрового номера відповідно до Розділу VII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про державний земельний кадастр». В січні 2018 року з реєстру речових прав їй, позивачу, стало відомо, що належна їй на праві приватної власності земельна ділянка перейшла у власність відповідача ОСОБА_5 на підставі укладеного з ОСОБА_7 договору купівлі-продажу від 27.12.2017р., який посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Бігальською М.-М.Ю. Вважала, що ОСОБА_7 , як недобросовісний набувач, не мав права відчужувати вказану земельну ділянку ОСОБА_5 , оскільки відсутні документи, які підтверджуються законність набуття останнім права власності на спірну земельну ділянку. Зазначала, що місце розташування земельної ділянки, яка належить їй згідно Державного акта на право приватної власності на землю серії ЛВ №731125214 від 03.11.1994 року співпадає з місцем розташування земельної ділянки, яка належить відповідачу ОСОБА_5 , що підтверджується технічною документацією із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), висновком експерта №10/11-20 від 17.11.2020р. експертного будівельно-технічного дослідження.

Згідно з пунктом 8 частини третьої статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства в Україні є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках на касаційне оскарження судового рішення.

Європейський суд з прав людини вказує, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), якщо апеляційне оскарження існує в національному правовому порядку, держава зобов`язана забезпечити особам під час розгляду справи в апеляційних судах, в межах юрисдикції таких судів, додержання основоположних гарантій, передбачених статтею 6 Конвенції, з урахуванням особливостей апеляційного провадження, а також має братись до уваги процесуальна єдність судового провадження в національному правовому порядку та роль в ньому апеляційного суду. «Право на суд», одним із аспектів якого є право доступу, не є абсолютним і може підлягати обмеженням; їх накладення дозволене за змістом, особливо щодо умов прийнятності апеляційної скарги. Проте такі обмеження повинні застосовуватись з легітимною метою та повинні зберігати пропорційність між застосованими засобами та поставленого метою (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 53, 55, ЄСПЛ, від 06.12.2007).

Конституційні гарантії захисту прав і свобод людини і громадянина в апеляційній та касаційній інстанціях конкретизовано в главах 1, 2 розділу V ЦПК України, де врегульовано порядок і підстави для апеляційного та касаційного оскарження рішень і ухвал суду в цивільному судочинстві.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Аналіз частини першої статті 352 ЦПК України дозволяє зробити висновок, що ця норма визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення і які поділяються на дві групи: учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків.

При цьому, на відміну від оскарження судового рішення учасником справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності трьох критеріїв: вирішення судом питання про її (1) право, (2) інтерес, (3) обов`язок, і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.

Верховний Суд послідовно наголошує на тому, що судове рішення, оскаржуване не залученою особою, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції є скаржник, або міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах. Рішення є таким, що прийняте про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов`язки таких осіб. В такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків. Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не може братися до уваги (постанова Верховного Суду від 21.05.2025 у справі № 507/449/24 провадження № 61-4318св25).

Тобто, особи, які не брали участь у справі, мають право оскаржити в апеляційному порядку лише ті судові рішення, які безпосередньо встановлюють, змінюють або припиняють їх права та/або обов`язки, або породжують для особи правові наслідки.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Верховний Суд неодноразово у своїх рішеннях вказував, що вирішення питання про те, чи стосується прав та інтересів особи, яка не була залучена до участі справі, рішення суду першої інстанції, є першочерговим завданням для апеляційного суду та виключно у разі встановлення, що рішення суду першої інстанції порушує права та інтереси особи, яка подала апеляційну скаргу, апеляційний суд наділений повноваженнями здійснювати перегляд по суті рішення суду першої інстанції у апеляційному порядку. Натомість у разі, якщо апеляційний суд встановить, що рішення суду першої інстанції не порушує прав та інтересів особи, яка звернулася із апеляційною скаргою, апеляційне провадження підлягає закриттю на підставі пункту 3 частини першої статті 362 ЦПК України, а рішення суду першої інстанції не має переглядатися по суті.

Звертаючись до суду із апеляційною скаргою як особа, яка не брала участі у справі, ОСОБА_1 мотивував її тим, що 25.08.2018 року між ОСОБА_5 , ОСОБА_1 та ОСОБА_8 було укладено договір простого товариства (надалі також Договір), згідно до умов якого сторони зобов`язались об`єднати спільні вклади та зусилля з метою будівництва в майбутньому житлового будинку, а також спорудження господарських будівель та споруд з метою задоволення власних потреб. Згідно умов договору ОСОБА_5 надає як спільний вклад земельну ділянку площею 0,0657 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :08:003:0083. Відповідно до п.3.2 договору вкладом було повне фінансування об`єкту будівництва. Одночасно цим же пунктом встановлено, що винагородою сторони-2 за результатами досягнення мети Договору є 1/4 ідеальної частки житлового будинку, який буде збудований за результатами укладення договору. Однак, згідно рішення Шевченківського районного суду від 28.11.2023р. у справі №466/6108/22 витребувано на користь ОСОБА_3 із чужого незаконного володіння ОСОБА_5 земельну ділянку площею 0,0657 га розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :08:003:0083.Крім того цим рішенням фактично встановлено незаконність набуття у власність ОСОБА_5 земельної ділянки у власність та, що вона ніколи не була власником майна.Таким чином внаслідок прийняття оспорюваного рішення порушено права ОСОБА_1 , як учасника простого товариства, внаслідок чого останній не може отримати свою винагороду за результатами здійснення спільної діяльності, зокрема, не може отримати частку у житловому будинку після його побудови.

Колегія суддів звертає увагу на те, що договір простого товариства від 25.08.2018 року, на який посилається апелянт, свідчить лише про правовідносини, що виникли між учасниками цього договору. Позивачка ж у цій справі не є стороною чи учасницею цього договору. Відповідно, не можна вважати, що інші правовідносини, які стосуються позивачки або в яких вона бере участь і виникли до укладення договору, існували на час укладення або виникли після укладення цього договору, можуть вказувати на те, що вони прямо пов`язані з договором простого товариства. Також, не слід вважати що договір може впливати на інші правовідносини, що стосуються спірної земельної ділянки (зокрема, її правомочностей), які могли виникнути або припинитися у когось із учасників товариства хто вніс ділянку, як певний вклад з метою будівництва в майбутньому будинку на спірній земельній ділянці. Ці правовідносини, також, слід вважати стосуються виключно цього учасника, але ніяк не можуть стосуватись прав і обов`язків інших осіб, зокрема, позивачки і трансформуватись на неї. Учасник же товариства самостійно зобов`язаний нести правові наслідки зміни статусу його частки в товаристві: шляхом внесення іншого майна, відшкодування шкоди, зміни певних договірних засад діяльності товариства, статутних документів, тощо.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Враховуючи наведене, права, свободи, інтереси та (або) обов`язки особи, яка не брала участі у справі ОСОБА_1 не були предметом спору та не вирішувались судом при розгляді даної справи, відтак у клопотанні про залучення його як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачки ОСОБА_5 слід відмовити, а апеляційне провадження за його апеляційною скаргою підлягає закриттю відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 362 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 362, 367, 368 ЦПК України, -

у х в а л и л а :

у задоволенні клопотання про залучення ОСОБА_1 як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачки ОСОБА_5 відмовити

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 28 листопада 2023 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , Львівської територіальної громади в особі Львівської міської ради, треті особи: Головне управління Держгеокадастру у Львівській області, приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Бігальська Мар`яна-Марія Юріївна про визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Брюховицької селищної ради, визнання недійсним Державного акту на право приватної власності на землю, витребування земельної ділянки закрити.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення ухвали безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст ухвали складено 21листопада 2025 року.

Головуючий: Я.А. Левик

Судді: Н.П. Крайник

М.М. Шандра