Красилівський районний суд Хмельницької області
Справа № 677/2101/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24.11.2025 м.Красилів

Красилівський районний суд Хмельницької області в складі головуючого судді Васільєва С.В., за участі секретаря судового засідання Шимкової Т.М.,

розглянувши за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на частину житлового будинку та земельної ділянки в порядку спадкування,-

ВСТАНОВИВ:

І. Стислий виклад позиції позивача

Позивач звернувся в суд з позовом, в якому, враховуючи подання уточненої позовної заяви із зміненим предметом позову, просить визнати за ОСОБА_1 право власності на:

-1/4 частину кам`яного житлового будинку,житловою площею 67,6 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 , як спадкоємцем за законом першої черги в порядку спадкування після смерті сина ОСОБА_4 ,який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- 1/4 частину земельної ділянки площею 0,045 га, кадастровий номер :02:003:0088, цільове призначення якої для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги мотивовані тим, що після смерті сина позивача відкрилась спадщина, до складу якої входить частка сина у спільно нажитому майні подружжя, а саме - житловому будинку, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

Житловий будинок розташований на земельній ділянці 0,0456 га, кадастровий номер :02:003:0088. Вказана земельна ділянка набута у власність відповідачкою ОСОБА_2 внаслідок використання права на безоплатну приватизацію та є її особистою власністю.

Частка сина у спільно нажитому майні, а саме житловому будинку, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , який зареєстровано на відповідачку ОСОБА_2 , становить 1/2.

Також вказує, що за загальним правилом, закріпленим у ч. 1 ст. 120 ЗК України, особи, які набули права власності на будівлю чи споруду, стають власниками земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику

ІІ. Процесуальні дії у справі, стислий виклад позиції відповідача

Ухвалою суду від 30.12.2024 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі.

Також ухвалою суду від 30.12.2024 вжито заходи забезпечення позову. Накладено арешт на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на який зареєстровано за ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ).

Ухвалою суду від 10.02.2025 витребувано у відповідача ОСОБА_2 копії:

- договору купівлі-продажу на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , який посвідчений нотаріусом Красилівського нотаріального округу Шлейник М.С. 26.02.2002;

- витягу з реєстру прав на нерухоме майно, а саме: житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 04.07.2025 витребувано у приватного нотаріуса Шлейник М.С. (31000, м. Красилів, вул. Центральна, 43, Хмельницького району, Хмельницької області) копію спадкової справи №80/2024, заведену 03.06.2024 року до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 .

Ухвалою суду від 21.07.2025 прийнято уточнену позовну заяву до розгляду.

Ухвалою суду від 23.09.2025 прийнято уточнену позовну заяву від 22.09.2025 до розгляду.

Представником відповідача подано заперечення на уточнену позовну заяву, в яких вказує, що відповідач ОСОБА_2 не заперечує щодо режиму спільного майна подружжя стосовно житлового будинку, який придбаний в період шлюбу з ОСОБА_4 , і не заперечує право позивачки ОСОБА_5 на 1/4 частину житлового будинку, але заперечує щодо виділення їй 1/4 частини земельної ділянки, яка є її особистою приватною власністю (приватизованою в порядку безоплатної приватизації).

Ухвалою суду від 24.10.2025 закрито підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду.

Представник позивача подала до суду клопотання про розгляд справи без участі представника та позивача, позовні вимоги підтримує, просить задовольнити.

Представник відповідачів подала до суду заяву, в якій просить судове засідання провести без її участі, щодо позовних вимог частково заперечує, позиція обґрунтована в запереченнях.

IІІ. Фактичні обставини, встановлені судом

10.02.1990 між ОСОБА_4 (сином позивачки) та відповідачем ОСОБА_2 укладено шлюб, який було зареєстровано Красилівським районним відділом ДРАЦС Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький.)

Рішенням Красилівського районного суду від 06.07.2021 у справі №677/1259/20 вказаний шлюб розірвано.

Під час перебування в зареєстрованому шлюбі відповідачем ОСОБА_2 та ОСОБА_4 був придбаний житловий будинок, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 .

Відповідно до договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Красилівського районного нотаріального округу Шлейник М.С. 26.02.2002, було придбано кам`яний жилий будинок А-1, житловою площею 67,6 м.кв., який оформлено на відповідача ОСОБА_2 .

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав від 08.05.2025, власником житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , є ОСОБА_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер.

Згідно копії спадкової справи №80/2024, заведеної 03.06.2024 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , його спадкоємцями є донька ОСОБА_3 (за законом на 1/2 частки), сестра ОСОБА_6 (за заповітом) та матір ОСОБА_1 (за законом на 1/2 частки).

Позивач є спадкоємцем за законом першої черги та прийняла спадщину, подавши заяву до приватного нотаріуса Хмельницького районного нотаріального округу, що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі.

До складу спадщини також входить частка у спільно нажитому майні подружжя, а саме житловому будинку, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 . Щодо цього майна свідоцтва не видавались.

Згідно довідки, виданої приватним нотаріусом Хмельницького районного нотаріального округу Шлейник М.С. від 03.12.2024, право власності на будинок зареєстроване на ім`я ОСОБА_2 . Частка померлого у спільній власності може бути визначена за згодою другого з подружжя, що є живим. Оскільки ОСОБА_2 не надала згоди на визначення частки померлого у спільній власності на житловий будинок, позивачеві рекомендовано звернутись до суду.

Також 22.05.2025 приватним нотаріусом Хмельницького районного нотаріального округу Шлейник М.С. надано довідку, в якій зазначено, що житловий будинок з господарськими будівлями за адресою АДРЕСА_1 розташований на земельній ділянці 0,0456 га., кадастровий номер :02:003:0088. Вказана земельна ділянка набута у власність відповідачкою ОСОБА_2 внаслідок використання права на безоплатну приватизацію та є її особистою власністю.

Належність вказаної земельної ділянки відповідачу ОСОБА_2 підтверджується і державним актом про право власності на землю серії АЯ №325739, виданим на підставі рішення сесії Красилівської міської ради від 21.12.2004 №5 (згідно якого, а також рішення від 10.09.2004 №4, надано земельну ділянку безоплатно в приватну власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд).

ІV. Оцінка суду

Згідно з ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

За ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

В разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ст.70 СК України).

Згідно ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

За правилами ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Отже, за змістом наведених норм права діє презумпція спільності майна, набутого у шлюбі, а також діє принцип рівності часток подружжя, тобто, частки майна дружини та чоловіка є рівними при поділі їх спільної сумісної власності.

При цьому саме той з подружжя, хто стверджує про належність майна, набутого в період шлюбу, до його особистої власності, має спростувати цю презумпцію спільності майна, набутого у шлюбі.

Відповідно до статей 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з ч. 2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, прийняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (спадкування за законом).

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Частки у спадщині кожного зі спадкоємців за законом є рівними (ст. 1267 ЦК України).

Суд встановив, що житловий будинок, що знаходиться у АДРЕСА_1 , набутий у власність на підставі договору купівлі-продажу 26.02.2002, в період шлюбу між ОСОБА_4 (сином позивачки) та ОСОБА_2 .

Відповідачами не спростовувалась, а ОСОБА_2 й визнавалась презумпція права спільної сумісної власності, тому суд дійшов висновку, що частка цього будинку входить до спадкового майна ОСОБА_4 .

Отже, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимоги про визнання права власності позивача в порядку спадкування за законом після смерті сина на частку будинку (на 1/4 частки, оскільки інша 1/4 частки в такому випадку належить доньці померлого), оскільки право власності на житловий будинок в установленому законом порядку перейшло від попереднього його власника (сина позивача) до позивачки в порядку спадкування.

Щодо доводів про те, що частка спірної земельної ділянки належить особисто відповідачеві і не підлягає спадкуванню, суд звертає увагу на таке.

Вказана земельна ділянка набута ОСОБА_2 у період шлюбу в порядку безоплатної приватизації та була її приватною власністю відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 57 СК України.

Водночас, відповідно до частини 1 статті 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, право власності на який зареєстровано у визначеному законом порядку, або частку у праві спільної власності на такий об`єкт, одночасно переходить право власності (частка у праві спільної власності) або право користування земельною ділянкою, на якій розміщений такий об`єкт, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта, у порядку та на умовах, визначених Земельним кодексом України.

Згідно з ч.1 ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, розміщений на земельній ділянці (крім земель державної, комунальної власності), право власності на таку земельну ділянку одночасно переходить від відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта до набувача такого об`єкта без зміни її цільового призначення. У разі якщо відчужувачу (попередньому власнику) такого об`єкта належала частка у праві спільної власності на земельну ділянку, до набувача цього об`єкта переходить право власності на таку частку.

Згідно ч. 2 ст. 120 ЗК України у разі набуття частки у праві спільної власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва право власності на земельну ділянку (крім земель державної, комунальної власності), на якій розміщено такий об`єкт, одночасно переходить від відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта до набувача у розмірі належної відчужувачу (попередньому власнику) частки у праві спільної власності на такий об`єкт, крім випадку, коли попередньому власнику належала частка у праві спільної власності на земельну ділянку в іншому розмірі. Якщо відчужувачу (попередньому власнику) у праві спільної власності на такий об`єкт належала частка у праві спільної власності на земельну ділянку в іншому розмірі, право власності переходить у такому самому розмірі..

Вказані норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За такими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість.

При цьому при застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з нормою статті 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти.

За загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на будівлю чи споруду стає власником земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості.

Верховний Суд у постанові від 05 вересня 2018 року в справі №750/11106/15-ц зробив висновок про те, що якщо на земельній ділянці, яка є особистою приватною власністю одного із подружжя, знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою, переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди відповідно до статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України.

Такі висновки у подальшому підтримані практикою Верховного Суду, зокрема в постанові від 14 травня 2025 року в справі № 359/5478/16-ц.

У постанові Верховного Суду 23.06.2022 у справі №587/666/17 зазначено, що «при вирішенні спору про поділ в натурі земельної ділянки, визначаючи варіанти такого поділу, суд повинен виходити з розміру часток кожного зі співвласників на нерухоме майно, наявності порядку користування земельною ділянкою, погодженого власниками або визначеного на підставі відповідного договору, оформленого у встановленому законом порядку. Якщо суд установить, що співвласники визначили порядок користування й розпорядження земельною ділянкою, для зміни якого відсутні підстави, він ухвалює рішення про застосування саме такого варіанту поділу. Якщо ж відсутній погоджений або встановлений порядку користування земельною ділянкою, то суд здійснює поділ в натурі земельної ділянки з дотриманням розміру часток кожного співвласника у нерухомому майні та забезпеченням вільного користування кожним зі співвласників належним йому майном».

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Враховуючи те, що на отриманій відповідачем внаслідок безоплатної приватизації земельній ділянці подружжям розташований житловий будинок, що є спільною сумісною власністю подружжя, суд дійшов висновку про те, що до особи переходить і право на цю земельну ділянку в розмірі частки права власності у спільному майні будинку відповідно до статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України.

У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2020 року у справі №738/703/18, на яку посилається відповідач, зазначено, що на земельну ділянку, передану у власність безоплатно відповідно до положень ЗК України, режим спільного сумісного майна подружжя не поширюється.

Однак наведені висновки Верховного Суду не стосуються земельних ділянок, на яких знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, тому є нерелевантними до спірних правовідносин.

Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду у постанові від 29 липня 2025 року у справі № 753/19295/23.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 червня 2020 року у справі № 689/26/17, не відступаючи від правових позицій Верховного Суду України, висловлених у постановах від 11 лютого 2015 року у справі № 6-2цс15, від 12 жовтня 2016 року у справі № 6-2225цс16, від 13 квітня 2016 року у справі № 6-253цс16 та інших, зробила висновок, що при відсутності окремої цивільно-правової угоди щодо земельної ділянки при переході права власності на об`єкт нерухомості, слід враховувати те, що зазначена норма статті 120 ЗК України закріплює загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості, спорудженого на земельній ділянці, з такою ділянкою (принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди). За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебувало у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачався роздільний механізм правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникали при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, споруджену на земельній ділянці, та правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на вказану нерухомість. Враховуючи принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди, слід зробити висновок, що земельна ділянка слідує за нерухомим майном, яке придбаває особа, якщо інший спосіб переходу прав на земельну ділянку не визначено умовами договору чи приписами законодавства.

Отже, чинне земельне та цивільне законодавство імперативно передбачає перехід права на земельну ділянку в разі набуття права власності на об`єкт нерухомості, що відображає принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, який хоча безпосередньо і не закріплений у загальному вигляді в законі, тим не менш знаходить свій вияв у правилах статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України, інших положеннях законодавства (правова позиція Верховного Суду в постанові від 04 грудня 2018 року в справі № 910/18560/16).

Постанова КЦС ВС від 14 серпня 2024 року в справі №522/3974/20 стосується способу захисту права на спільну сумісну власність. У цій справі зроблено висновок, що визначення частки померлого у праві спільної сумісної власності є неналежним способом захисту з огляду на те, що вирішення судом питання про права померлої особи, яка не має цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності, суперечить законодавству, і тому обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові. Натомість належним способом захисту порушеного права позивача в такому випадку є позов про визнання права власності (права на частку у праві спільної власності на спірне майно) в порядку спадкування.

За таких обставин, з моменту набуття права власності на нерухоме майно, новий власник такого майна стає власником земельної ділянки, на якій знаходиться будівля.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині визнання права власності на аналогічну частку земельної ділянки також є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

V. Розподіл судових витрат

Розподіляючи судові витрати у виді судового збору, суд керується частиною дев`ятою статті 141 та статтею 2 ЦПК України та враховує, що у даному випадку спір виник не внаслідок винних дій відповідачів, які щодо позовних вимог в частині визнання права власності на частину будинку не заперечували, будь - яких дій, які б порушували право позивача, не вчиняли.

Тому, керуючись такими засадами цивільного судочинства як справедливість та верховенство права, суд не вбачає підстав для стягнення судових витрат з відповідачів. Судові витрати у виді судового збору необхідно покласти на позивача.

VІ. Щодо заходів забезпечення позову.

Відповідно до частини 7 статті 158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Керуючись ст.ст.12, 13, 81, 137, 141, 263-265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) право власності на:

-1/4 частину житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , як спадкоємцем за законом першої черги в порядку спадкування після смерті сина ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ), який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

-1/4 частину земельної ділянки площею 0,0456 га, кадастровий номер :02:003:0088, цільове призначення якої - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

Судові витрати у виді судового збору покласти на позивача.

Заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Красилівського районного суду Хмельницької області від 30.12.2024 у справі №677/2101/24, продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Хмельницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса проживання АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідачі:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , адреса проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 .

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , адреса проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Повний текст рішення складено 27.11.2025.

Суддя С. В. Васільєв