УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2025 року

м. Київ

справа № 686/25400/18

провадження № 61-14115ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач), Ситнік О. М.,

Фаловської І. М.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 04 серпня 2025 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 06 жовтня 2025 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на дії державного виконавця та просив скасувати постанову про стягнення виконавчого збору в рамках виконавчого провадження НОМЕР_1.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області

від 04 серпня 2025 року відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_1 .

Постановою Хмельницького апеляційного суду від 06 жовтня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області

від 04 серпня 2025 року скасовано. Провадження у справі за скаргою ОСОБА_1 про скасування постанови про стягнення виконавчого збору закрито, на підставі статті 255 ЦПК України.

10 листопада 2024 року ОСОБА_1 через підсистему «Електронний Суд» подав до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 04 серпня 2025 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 06 жовтня 2025 року.

У касаційній скарзі заявник просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення скарги.

В обґрунтування касаційної скарги заявник вказує, що суд апеляційної інстанції не звернув увагу на те, що він подав дуальну вимогу щодо зарахування коштів та скасування виконавчого збору.

Крім цього, суд апеляційної інстанції не врахував практику Верховного Суду від 01 серпня 2019 року у справі № 642/6906/16, від 17 травня 2023 року у справі № 199/2951/21, від 02 лютого 2024 року у справі № 753/7919/23.

У пункті 2 частини першої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) визначено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до статті 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.

Згідно з вимогами частини першої статті 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Реалізуючи дискрецію при визначенні предметної та/або суб`єктної юрисдикції справ, суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Подібний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 жовтня 2022 року у справі № 229/1026/21.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 14 лютого 2019 року у справі № 686/25400/18-ц стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на користь ОСОБА_1 на

дитину - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі

1 000 грн щомісячно, починаючи з 29 жовтня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття.

На підставі вказаного рішення видано виконавчий лист, який пред`явлено стягувачем до примусового виконання.

Постановою старшого державного виконавця Білогірського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області Боярчуком О. В. від 16 липня 2019 року відкрито виконавче провадження НОМЕР_1 за виконавчим листом № 686/25400/18-ц від 03 квітня 2019 року.

Постановою начальника відділу Білогірського відділу державної виконавчої служби у Шепетівському районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Міняйло Г. В. у виконавчому провадженні НОМЕР_1 24 травня 2023 року винесено постанову про передачу виконавчого провадження за виконавчим листом № 686/25400/18-ц до Ізяславського відділу державної виконавчої служби у Шепетівському районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

26 травня 2023 року начальником Ізяславського відділу державної виконавчої служби у Шепетівському районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Закревською О. Л. винесено постанову про прийняття виконавчого провадження НОМЕР_1.

11 липня 2025 року заступником начальника Ізяславського відділу державної виконавчої служби у Шепетівському районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Ліщуком Ю. В. винесено постанову про стягнення з боржника ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 5 245,10 грн в рамках

виконавчого провадження НОМЕР_1.

Закриваючи провадження, апеляційний суд правильно звернув увагу на положення Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якого встановлено спеціальний порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби щодо виконання постанов про стягнення виконавчого збору. Згідно з цим порядком відповідні спори належать до юрисдикції адміністративних судів, і їх слід розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Подібну правову позицію викладено Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 21 серпня 2019 року у справі №381/2126/18, від 06 червня 2018 року у справі №921/16/14-г/15, від 13 березня 2019 року у справі

№ 545/2246/15-ц, від 27 березня 2019 року у справі №766/10137/17,

від 03 квітня 2019 року у справах №370/1034/15-ц, №370/1288/15,

від 12 червня 2019 року у справі №370/1547/17.

Крім того, у постанові Верховного Суду від 19 травня 2021 року у справі №180/377/20 зроблено висновок, що «правовідносини в частині визнання незаконними та скасування постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору та про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження є адміністративно-правовими, а тому справа у цій частині підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства».

Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду

від 24 липня 2024 року у справі №369/12781/21.

Відповідно до вимог статті 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

З огляду на вказане, Верховний Суд погоджується з висновком апеляційного суду про закриття провадження у справі, оскільки спір з приводу оскарження постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору.

У частині четвертій статті 394 ЦПК України передбачено, що у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права

є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Таким чином, за результатами оцінки доводів заявниката змісту оскаржуваних судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що подана касаційна скарга є необґрунтованою, правильне застосування норм права судом апеляційної інстанції є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

Керуючись статтями 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 04 серпня 2025 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 06 жовтня 2025 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця.

Копію ухвали та додані до касаційної скарги матеріали направити особі, яка подавала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Ігнатенко

О. М. Ситнік

І. М. Фаловська