Справа № 523/8704/25
Провадження №2/523/4512/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" листопада 2025 р. м.Одеса

Пересипський районний суд м. Одеси, у складі:

головуючого судді Кисельова В.К.

при секретарі Дзюби Г.І.,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення трьох відсотків річних та інфляційних витрат, -

В С Т А Н О В И В

Підстави заявлених вимог.

Акціонерне товариство «Сенс Банк» (надалі АТ «Сенс Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення трьох відсотків річних та інфляційних витрат.

В обґрунтування позовних вимог АТ «Сенс Банк» посилається на те, що 04 липня 2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «УКРСОЦБАНК» та ОСОБА_1 було укладено Договір кредиту №2007/689-Ф03.9/194, згідно якого, ОСОБА_1 отримав кредит в сумі 118 000 доларів США зі строком користування кредитними коштами до 03 липня 2027 року та сплатою 12,7% річних.

Рішенням №5/2019 від 15 жовтня 2019 року АТ «Укрсоцбанк» було припинено дію Акціонерного товариства шляхом приєднання до Акціонерного товариства «Альфа-Банк», де в п.п. 1.2, визначено, що правонаступником щодо всього майна, прав та обов`язків АТ «Укрсоцбанк» стало Акціонерне товариство «Альфа-Банк».

12 серпня 2022 року позачерговими зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» було прийнято рішення про зміну найменування з Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на Акціонерне товариство «Сенс Банк» із збереженням всього майна, прав та обов`язків.

Після отримання кредиту, відповідач ОСОБА_1 жодним чином не виконав свої зобов`язання по поверненню кредиту та процентів за його користування.

У зв`язку з ухиленням ОСОБА_1 від виконання своїх обов`язків за кредитним договором, АТ «Укрсоцбанк» в 2015 році звернулося до суду про дострокове стягнення суми кредиту, відсотків за його користування та штрафних санкцій.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 03 грудня 2015 року по справі №523/6296/15-ц, на користь АТ «Укрсоцбанк» було стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №2007/686-Ф03.9/194 від 04 липня 2007 року в розмірі 5 942 629 гривень 88 копійок.

На підставі виконавчого листа №523/6296/15-ц від 12 лютого 2016 року виданого Суворовським районним судом м. Одеси, було відкрито виконавче провадження №51216882. В подальшому, відповідно до Постанови про повернення виконавчого документа від 20 лютого 2018 року, ВП №51216882 виконавче провадження було завершено у зв`язку з відсутністю у боржника майна, на яке можливо здійснити стягнення. До теперішнього часу, відповідач не виконав свої зобов`язання за Кредитним договором та рішення суду по виплаті стягнутої з нього заборгованості.

Позивач вважає, що з ухваленням Суворовським районним судом м. Одеси 03 грудня 2015 року рішення про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором в розмірі 5 942 629 гривень 88 копійок на користь АТ «Укрсоцбанк», його зобов`язання сплатити заборгованість за Кредитним договором не припинилося та триває до моменту фактичного його виконання.

Тому позивач вважає, що має право на отримання з відповідача сум, передбачених ст. 625 ЦК України, за час прострочення сплати боргу за кредитним договором.

В межах заявлених позовних вимог АТ «Сенс Банк» просить стягнути з відповідача 3% річних та інфляційні витрати за період з 24 лютого 2021 року по 23 лютого 2022 року.

Згідно наданих позивачем розрахунків, розмір 3% та інфляційних витрат за період з 24 лютого 2021 року по 23 лютого 2022 року становить в загальній сумі 825 471 гривня 19 копійок, відповідно 178 278 гривень 90 копійок 3% річних та 647 192 гривні 29 копійок інфляційних витрат, які позивач просить стягнути з відповідача.

Позиція відповідача.

Представник відповідача за ордером, адвокат Зачепіло З.Я., в судове засідання не прибула, подавши до суду 08 та 11 липня 2025 року письмовий відзив на позовну заяву, в якому заперечувала проти позовних вимог та просила в їх задоволенні відмовити і провадження по справі закрити.

В обґрунтування заперечень проти позову, представник відповідача посилалася на те, що позивачем надано до суду, в якості доказу заборгованості за Кредитним договором письмовий розрахунок заборгованості 3% річних та інфляційних витрат, складений самим позивачем і він не містить жодного підтвердження реальності господарської операції. Вважає, що за цим розрахунком не можна вирахувати, коли заборгованість була переведена в прострочену і який був порядок нарахування відсотків.

Крім того, вважає, що згідно до Закону України №691-ІХ від 16 червня 2020 року «Про внесення змін до Господарського кодексу України та Цивільного кодексу України щодо недопущення нарахування штрафних санкцій за кредитами (позиками) у період дії карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби СОVID-19, та Закону України №2120-ІХ від 15 березня 2020 року «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії на період воєнного стану», відповідач ОСОБА_1 не може нести відповідальність за прострочення та невиконання Кредитного договору на підставі ст. 625 ЦК України, оскільки, нормами вказаних Законів, він звільняється від сплати штрафів, пені (неустойки) на користь кредитора за прострочення та невиконання Кредитного договору.

Рух справи.

Ухвалою суду від 16.05.2025р. судом було відкрито спрощене провадження у справі та призначено розгляд справи на 26.08.2025р. о 9.30.

08.07.2025р. від представника відповідача адвоката Зачепіло З.Я. надійшов відзив у справі.

18.08.2025р. від представника позивача Байрамова О.В. надійшла заява про розгляд справи за його відсутністю.

Ухвалою суду від 26.08.2025р., суд з урахуванням наданого відзиву, а також складності та ціни позову, вирішив перейти від спрощеного розгляду справи до загального та призначив підготовчий розгляд справи на 21.10.2025р. о 09.30.

Ухвалою суду від 21.10.2025р. суд закрив підготовче судове засідання та призначив судовий розгляд справи по суту на 20.11.2025р. о 14.20.

Пояснення сторін в судовому засіданні.

В судове засідання, яке було призначено на 20.11.2025р. сторони не з`явились, про розгляд справи представники сторін були повідомлені належним чином, що підтверджується довідкою про доставку до електронного кабінету представників сторін ухвали суду від 21.10.2025р., який було призначено розгляд справи на 20.11.2025р.

Суд враховує наявність у справі заяви представника позивача про підтримку позовних вимог та проханням розглянути справу без їхньої участі, а також враховує наявність відзиву представника відповідача.

Отже суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних доказів у відсутність представників сторін.

Судом встановлені наступні обставини справи та відповідні правовідносини.

Так судом встановлено, що 04 липня 2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «УКРСОЦБАНК» та ОСОБА_1 було укладено Договір кредиту №2007/689-Ф03.9/194, згідно якого, ОСОБА_1 отримав кредит в сумі 118 000 доларів США зі строком користування кредитними коштами до 03 липня 2027 року та сплатою 12,7% річних.

Після отримання кредиту, відповідач ОСОБА_1 жодним чином не виконав свої зобов`язання по поверненню кредиту та процентів за його користування.

У зв`язку з ухиленням ОСОБА_1 від виконання своїх обов`язків за Договором кредиту, ПАТ «Укрсоцбанк» в 2015 році звернулося до суду про дострокове стягнення суми кредиту, відсотків за його користування та штрафних санкцій.

Вищевказані обставини встановлені рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 03 грудня 2015 року у справі №523/6296/15-ц, яке набрало законної сили 15 грудня 2015 року, та яким, у зв`язку з невиконанням умов Договору кредиту, було стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за Договором кредиту у розмірі 5 942 629 гривень 88 копійок, 3 654 гривні судового збору та штрафні санкції за несвоєчасне повернення кредиту та відсотків.

12 лютого 2016 року, Суворовським районним судом м. Одеси був виданий відповідний виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1 заборгованість за Договором кредиту в розмірі 5 942 629 гривень 88 копійок, судового збору та штрафних санкцій на користь ПАТ «Укрсоцбанк».

Відділом примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області було відкрито виконавче провадження №51216882 для проведення примусового виконання рішення суду.

20 лютого 2018 року, Постановою про повернення виконавчого документу стягувачу, старший виконавець відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Цинєв В.О., повернув виконавчий лист стягувачу АТ «Укрсоцбанк» без виконання рішення суду у зв`язку з відсутністю у боржника майна, яке можливо стягнути в погашення заборгованості.

До теперішнього часу заборгованість за Договором кредиту №2007/686-Ф03.9/194 від 04 липня 2007 року ОСОБА_1 не погашена і рішення суду не виконано.

Рішенням №5/2019 від 15 жовтня 2019 року АТ «Укрсоцбанк» було припинено дію Акціонерного товариства шляхом приєднання до Акціонерного товариства «Альфа-Банк», де в п.п. 1.2, визначено, що правонаступником щодо всього майна, прав та обов`язків АТ «Укрсоцбанк» стало Акціонерне товариство «Альфа-Банк».

12 серпня 2022 року позачерговими зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» було прийнято рішення про зміну найменування з Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на Акціонерне товариство «Сенс Банк» із збереженням всього майна, прав та обов`язків.

Таким чином, правонаступником АТ «Укрсоцбанк» являється позивач по даній справі АТ «Сенс Банк».

Відповідно до п.1 ч.2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах встановлених договором, а позичальник зоов`язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, того самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ст. 610 ЦК України порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Положеннями ст. 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Тобто в ст. 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт).

Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема види зобов`язань. За змістом цієї норми закону, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового забов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладений у постанові від 01 жовтня 2014 року у справі №6-113цс14, з якою погодилася Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі №686/21962/15ц. Відповідно до правових висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12; від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13ц; від 31 жовтня 2018 року у справі №202/4494/16-ц, якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний роз суд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом.

Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимог до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі ст. 1050 ЦК України.

Разом з тим, права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються ч.2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Оскільки позичальник ОСОБА_1 належним чином не виконував своїх зобов`язаннь за вказаним вище Договором кредиту, АТ «Укрсоцбанк» звернувся до суду з вимогою про стягнення заборгованості за кредитом з позичальника.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 03 грудня 2015 року у справі №523/6296/15-ц про стягнення заборгованості за Договором кредиту підтверджено наявність грошового зобов`язання позичальника ОСОБА_1 та його порушення перед АТ «Укрсоцбанк», а в подальшому і перед правонаступником Акціонерним товариством «Сенс Банк», позивачем по справі.

Відповідно до Розрахунку вимог боргу у зв`язку з неповерненням ОСОБА_1 (ідент.код НОМЕР_1 ) кредитної заборгованості за кредитним договором №2007/686-Ф03.9/194 від 04 липня 2007 року в загальному розмірі 5 942 629 гривень 88 копійок, за період з 24 лютого 2021 року по 23 лютого 2022 року утворилася заборгованість 3% річних відповідно ст. 625 ЦК України в розмірі 178 278 гривень 90 копійок та інфляційних витрат відповідно норм ст. 625 ЦК України в розмірі 647 192 гривні 29 копійок.

Вказаний розрахунок вимог боргу провірений судом і будь-яких підстав недовіряти йому у суду немає.

Правовий аналіз положень ст. ст. 526, 599, 611, 625 ЦК України діє підстави для висновку про те, що наявність судового рішення про стягнення боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум передбачених ст. 625 ЦК України, за весь час прострочення.

Вказана позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц та від 04 червня 2019 року у справі №916/190/18.

Відтак, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу ч.2 ст. 625 ЦК України виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних витрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним забов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати та три відсотки річних від простроченої суми.

Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги правомірні, підтверджуються доказами дослідженими судом та грунтуються на нормах Закону, які регулюють виниклі правовідносини між сторонами по даній справі.

Суд не приймає до уваги доводи представника відповідача, якими вона заперечували в письмовому відзиві на позов, оскільки вони суперечать обставинам справи, доказам дослідженим в судовому засіданні та Законодавству України, що регулює виниклі між сторонами правовідносини.

Норми ст. 625 ЦК України поширюються на випадки прострочення Кредитних договорів (позики, тощо) незалежно від дії карантину чи надзвичайного стану, адже ці норми застосовуються до всіх випадків прострочення грошового зобов`язання, якщо інше не передбачено договором або законом.

Норми Закону України №691-ІХ від 16 червня 2020 року «Про внесення змін до Господарського кодексу України та Цивільного кодексу України щодо недопущення нарахування штрафних санкцій за кредитами (позиками) у період дії карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби СОVID-19, та Закону України №2120-ІХ від 15 березня 2020 року «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії на період воєнного стану», на які представник відповідача посилалася як на підстави необхідності відмови в задоволені позовних вимог, поширюються на можливі нарахування штрафних санкцій (пені, неустойки) за порушення грошового зобов`язання і ніяким чином не відносяться до норм ч.2 ст. 625 ЦК України, оскільки норми цієї статті застосовуються як загальні правила відповідальності за порушення грошових зобов`язань і не скасовуються та не обмежуються в період дії карантину чи надзвичайного стану.

Керуючись ст. ст. 2, 10, 12, 141, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, ст. ст. 11, 526, 599, 610, 611, 625, 1049, 1054 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення трьох відсотків річних та інфляційних витрат - задовольнити.

2. Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , проживаючого та зареєстрованого у АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк», розташованого (03150 м. Київ, вулиця Велика Васильківська, 100, , МФО 300346, п/р № НОМЕР_2 ) заборгованість, які виникла у з невиконання рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 12.02.2016р. щодо стягнення заборгованості за Договором кредиту №2007/686-Ф03.9/194 від 04 липня 2007 року за період з лютого 2021р. по лютий 2022р., а саме 178 278 гривень 90 копійок (сто сімдесят вісім тисяч двісті сімдесят вісім гривень 90 копійок) 3% (трьох відсотків) річних та 647 192 гривні 29 копійок (шістсот сорок сім тисяч сто дев`яносто дві гривні 29 копійок) інфляційних витрат, а всього у розмірі 825 471 гривня 19 копійок (вісімсот двадцять п`ять тисяч чотириста сімдесят одна гривна 19 копійок.

3. Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , проживаючого та зареєстрованого у АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк», розташованого (03150 м. Київ, вулиця Велика Васильківська, 100, , МФО 300346, п/р № НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк», розташованого 03150 м. Київ, вулиця Велика Васильківська, 100, , п/р, МФО 300346, № НОМЕР_2 , судовий збір в сумі 9 905 гривень 66 копійок (дев`ять тисяч дев`ятсот п`ять гривень 66 копійок).

Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його складання.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.К. Кисельов

Складено та підписано 20.11.2025