УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2025 року

м. Київ

справа № 522/5420/25-Е

провадження № 61-14458ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Тітова М. Ю. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Одеського апеляційного суду від 28 жовтня 2025 року в справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «БІІР Україна» про стягнення заробітної плати та за зустрічним позовом товариства з обмеженою відповідальністю«БІІР Україна» доОСОБА_1 про стягнення збитків,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю«БІІР Україна» (далі - ТОВ «БІІР Україна») про стягнення заробітної плати.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 27 березня 2025 року відкрито провадження у справі.

У квітні 2025 рокудо суду надійшла зустрічна позовна заява ТОВ «БІІР Україна» доОСОБА_1 про стягнення збитків.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 25 червня 2025 року прийнятозустрічну позовну заяву ТОВ «БІІР Україна» до ОСОБА_1 . Про стягнення збитків до спільного розгляду з первісним позовом ОСОБА_1 до ТОВ «БІІР Україна» про стягнення заробітної плати.

Не погоджуючись з зазначеною ухвалою, ОСОБА_1 оскаржив її в апеляційному порядку.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 28 жовтня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 25 червня 2025 року повернуто скаржнику.

18 листопада 2025 року ОСОБА_1 через підсистему «Електронний суд» надіслав до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Одеського апеляційного суду від 28 жовтня 2025 року у вказаній справі.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що оскаржувана ухвала суду апеляційної інстанції про повернення апеляційної скарги перешкоджає подальшому провадженню у справі, оскільки порушені основні засади правосуддя та доступу до суду, а також відсутній процесуальний спосіб захисту прав заявника.

Заявник вважає, що формальна відмова апеляційного суду змушує його брати участь у розгляді справи по суті, яка базується на неправомірно прийнятому та заснованому на недостовірних доказах про сплату судового збору зустрічному позові.

Перевіривши доводи касаційної скарги ОСОБА_1 , колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з таких підстав.

За приписами частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною четвертою статті 394 ЦПК України визначено, що у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Ухвала суду апеляційної інстанції про повернення апеляційної скарги заявнику не є ухвалою, якою закінчено розгляд справи.

Відповідно до положень статей 55, 124 Конституції України, статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, визначеному ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною першою статті 353 ЦПК України визначено перелік ухвал суду першої інстанції, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку окремо від рішення суду.

Заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 29 травня 2019 року в справі № 219/10010/17 (провадження № 14-190цс19) зазначила, що встановлення у процесуальному законі переліку ухвал суду першої інстанції, що можуть бути оскаржені окремо від рішення суду стосовно суті спору, та відтермінування реалізації права на апеляційне оскарження з питань, які не перешкоджають подальшому провадженню у справі, до подання апеляційної скарги на рішення суду щодо суті спору є розумним обмеженням, що має на меті забезпечити розгляд справи впродовж розумного строку та запобігти зловживанням процесуальними правами, які можуть призводити до невиправданих зволікань під час такого розгляду. Тому означена мета є легітимною. Обмеження права на апеляційне оскарження окремо від рішення суду щодо суті спору ухвал, не вказаних у частині першій статті 353 ЦПК України, є передбачуваним, оскільки чітко регламентоване процесуальним законом.

У постанові Об'єднаної Палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 12 вересня 2018 року в справі № 752/1016/17 зроблено висновок про те, що право на апеляційне оскарження учасники справи можуть реалізувати у порядку, визначеному процесуальним законом, не зловживаючи їхніми процесуальними правами у спосіб подання апеляційної скарги на ухвалу, що не може бути оскаржена до ухвалення рішення по суті спору й окремо від такого рішення.

Для правильної оцінки ухвали місцевого суду як такої, що підлягає або не підлягає самостійному апеляційному оскарженню, потрібно встановити, чи перешкоджає така ухвала подальшому провадженню у справі та/або чи має особа, яка подає апеляційну скаргу, можливість відновити свої права в інший спосіб, аніж шляхом оскарження в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції окремо від рішення суду (постанова Великої Палати Верховного Суду від 13 листопада 2024 року в справі № 757/47946/19-ц (провадження № 14-37цс23)).

Ухвала суду першої інстанції про прийняття зустрічного позову до спільного розгляду з первісним позовом не перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Заявник не позбавлений можливості звернутися з відповідним клопотанням у межах апеляційного перегляду справи на підставі частини третьої статті 367 ЦПК України, обґрунтувавши в апеляційній скарзі на рішення суду по суті спору неправомірність прийняття судом першої інстанції зустрічного позову до спільного розгляду з первісним позовом.

Отже, ухвала про прийняття зустрічного позову не підлягає оскарженню в апеляційному порядку окремо від рішення суду, оскільки така ухвала відсутня в наведеному в частині першій статті 353 ЦПК України переліку та ця ухвала не перешкоджає подальшому провадженню у справі, а заявник не позбавлений можливості включити свої заперечення на цю ухвалу до апеляційної скарги на рішення суду, ухвалене по суті спору.

За приписами пункту 4 частини п'ятої статті 357 ЦПК України апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом апеляційної інстанції також, якщо скаргу подано на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду.

Оскільки ОСОБА_1 оскаржив в апеляційному порядку ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 25 червня 2025 року, яка не входить до визначеного частиною першою статті 353 ЦПК України переліку ухвал, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку окремо від рішення суду, тому суд апеляційної інстанції правильно повернув апеляційну скаргу ОСОБА_1 .

Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують, на законність та обґрунтованість судового рішення не впливають, зводяться до незгоди заявника з висновками суду апеляційної інстанції.

Ураховуючи викладене, оскільки правильне застосовування судом норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а касаційна скарга є необґрунтованою, у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Одеського апеляційного суду від 28 жовтня 2025 року в справі за позовом ОСОБА_1 дотовариства з обмеженою відповідальністю «БІІР Україна» про стягнення заробітної плати та за зустрічним позовом товариства з обмеженою відповідальністю«БІІР Україна» доОСОБА_1 про стягнення збитків.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: М. Ю. Тітов

А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко