ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2025 року м.Суми

Справа №587/2854/24

Номер провадження 22-ц/816/1368/25

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),

суддів - Собини О. І. , Рунова В. Ю.

за участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.,

сторони:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

треті особи Верхньосироватська сільська рада Сумського району Сумської області, Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Суми Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Відділ «Служба у справах дітей» Верхньосироватської сільської ради Сумського району Сумської області,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Сумського районного суду Сумської області від 19 лютого 2025 року, у складі судді Вортоломей І.Г., ухвалене у м. Суми, повний текст якого складено 24 лютого 2025 року,

в с т а н о в и в :

07 серпня 2024 року ОСОБА_1 , звернувся з позовом до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з виключенням відомостей про матір з актового запису про його народження.

Позовні вимоги мотивовано тим, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 20 травня 2016 року пор 26 серпня 2020 року, мають спільного сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який після припинення сторонами шлюбних стосунків з 2020 року, проживає з батьком. Відповідачка залишила сім`ю та виїхала з с. Верхня Сироватка до Москви, з того часу місце її проживання позивачу невідоме, коштів на утримання сина в добровільному порядку не надає та не виконує рішення суду про стягнення з неї аліментів на утримання дитини, на час подання позову заборгованість по аліментах становить 41070,50 грн. Рішенням Сумського районного суду Сумської області від 03 листопада 2020 року місцепроживання ОСОБА_3 визначено разом з батьком. Вихованням дитини займається позивач та його батьки, відповідачка з сином не проживає, не спілкується, участі у його вихованні та навчанні не бере, станом здоров`я не цікавиться.

Рішенням Сумського районного суду Сумської області від 19 лютого 2025 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Верхньосироватська сільська рада Сумського району Сумської області, Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Суми Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Відділ «Служба у справах дітей» Верхньосироватської сільської ради Сумського району Сумської області, про позбавлення батьківських прав, відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Не погоджується з висновком суду про відсутність передбачених ст. 164 СК України підстав для позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , яка умисно, свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків відносно малолітнього сина. Вважає, що відповідачкою зроблено свідомий життєвий вибір, проживання у іншому місті не є перешкодою для спілкування з дитиною за допомогою існуючих засобів комунікації, однак її поведінка свідчить про самоусунення від виконання батьківських обов`язків.

У процесі розгляду справи відповідачка свою поведінку не змінила, а її заперечення проти позову про позбавлення батьківських прав не свідчать про її інтерес до дитини та реальне бажання змінити поведінку. Доводить відсутність зв`язку між матір`ю та дитиною. Умисне ухилення відповідачки від виконання батьківських обов`язків є достатньою підставою для позбавлення її батьківських прав.

Вважає помилковим висновок суду про відсутність доказів на підтвердження вимог позивача, оскільки його доводи підтверджені показами свідків, які відхилені без достатніх правових підстав. Встановивши невідповідність поведінки відповідачки загальноприйнятим критеріям у суспільстві, суд першої інстанції безпідставно відмовив у позові.

Зазначає, що позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, не позбавляє особу, яку позбавлено батьківських прав, можливості спілкуватися з дитиною, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав.

Відзив на апеляційну скаргу відповідачкою не подано.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

ОСОБА_4 повідомлена про час і місце розгляду справи, але в судове засідання не з`явилася. Колегія суддів вважає за можливе розглянути справу без неї, оскільки явка до апеляційного суду є необов`язковою, її позиція є чіткою і зрозумілою.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення ОСОБА_1 , його представника адвоката Безуглої К.В., представника Верхньосироватської сільської ради Сумського району Граділь О.А. , перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 20 травня 2016 року по 26 серпня 2020 року, мають спільного сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 7, 8).

Рішенням Сумського районного суду Сумської області від 03 листопада 2020 року визначено місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 9-10).

Судовим наказом Сумського районного суду Сумської області від 28 квітня 2021 року стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ? частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 14 квітня 2021 року і до повноліття дитини (а.с. 11).

Відповідачка рішення суду зі сплати аліментів в добровільному порядку не виконувала, тому позивач звернувся до Сумського відділу державної виконавчої служби у Сумському районі Сумської області для примусового стягнення аліментів, станом на 31 липня 2024 року відкрите виконавче провадження №71167260 (а.с. 15).

Згідно з довідкою-розрахунком заборгованості зі сплати аліментів, складеною головним державним виконавцем, з 14 квітня 2021 року по 31 липня 2024 року всього нараховано аліментів в сумі 133794,74 грн, всього сплачено з 14 квітня 2021 року по 31 липня 2024 року 92724,00 грн, заборгованість по аліментах станом на 31 липня 2024 року становить 41070,50 грн (а.с. 12-13).

Відповідно до довідки відділу «Служба у справах дітей» Верхньосироватської сільської ради Сумського району Сумської області №126/09-14 від 31 липня 2024 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , самостійно виховує, утримує та займається навчанням свого сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Мати дитини ОСОБА_5 з липня 2021 року не приймає участі у вихованні сина (а.с. 14).

Із довідки №04-12/253 від 31 липня 2024 року вбачається, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , навчається в 3-А класі Опорного закладу Верхньосироватського ліцею Верхньосироватської сільської ради Сумського району Сумської області, колишня дружина ОСОБА_1 ОСОБА_5 , не відвідувала навчального закладу та не брала ніякої участі у вихованні та навчанні їхнього сина (а.с. 16).

За даними довідки Верхньосироватської сільської ради Сумського району Сумської області №79/03-29 від 06 лютого 2023 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дійсно проживає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , та має такий склад сім`ї: мати ОСОБА_6 , 1952 року народження; батько ОСОБА_7 , 1954 року народження, та син ОСОБА_3 , 2016 року народження (а.с. 18).

Згідно з Актом обстеження умов проживання від 31 липня 2024 року житло розміщено на першому поверсі одноповерхового будинку, який складається з чотирьох житлових кімнат: вітальня, три спальні та трьох нежитлових кімнат: кухня, коридор, ванна кімната. Дитина мешкає у будинку 97 м.кв. До будинку підключено газ, електроенергію, водопостачання (власна свердловина), інтернет. Опалення природнє, газ і тверде паливо. На момент обстеження в будинку охайно і прибрано, санітарно-гігієнічні умови задовільні. Є земельна ділянка (30 соток), яка обробляється, є господарство: кури, кролики. У дитини є окрема кімната, в кімнаті є ліжко, шафа для одягу, місце для навчання, необхідне шкільне приладдя та техніка (ноутбук) для дистанційного навчання в школі. Дитина забезпечена сезонним одягом та взуттям, їжі достатньо. Батько ОСОБА_1 самостійно утримує та виховує сина з січня 2020 року, мати ОСОБА_5 не цікавиться життям сина, відсутні будь-які докази прояву її уваги (а.с. 17).

Рішенням виконавчого комітету Верхньосироватської сільської ради Сумського району Сумської області № 286 від 30 серпня 2024 року затверджено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , по відношенню до малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з якого вбачається, що з січня 2020 року ОСОБА_1 одноосібно піклується про сина, постійно займається його утриманням, навчанням та вихованням. Мати (зі слів батька) взагалі перестала цікавитися життям дитини та станом його здоров`я, не відвідує закладу освіти та не бере участі у навчанні та його вихованні. З січня 2020 року мати поїхала на заробітки і з цього часу фактичне місце її проживання невідоме. Батьком дитини та дорослими членами родинами створені всі необхідні, належні умови для нормального розвитку, харчування, навчання дитини відповідно до його віку. У відповідачки на цей час наявна заборгованість по аліментам в сумі 41070 грн 50 коп. За таких обставин Службою зроблено висновок про доцільність позбавлення відповідачки батьківських прав щодо малолітнього сина ОСОБА_3 (а.с. 49-51)

ОСОБА_1 працює на ПрАТ «Сумирибгосп» охоронником (рибцех «Сироватка») з 28 травня 2024 року і по теперішній час, його дохід становить 17185,19 грн, зарекомендував себе з позитивної сторони, свої професійні обов`язки виконує старанно, вміло, без порушень правил техніки безпеки та охорони праці, за характером спокійний, врівноважений (а.с. 38-39).

Законним представником ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в декларації №0001-1Н4Р-Х9А0 про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу КНП «Центральна амбулаторія загальної практики-сімейної медицини» Верхньосироватської сільської ради Сумського району Сумської області, зазначений ОСОБА_1 , він звертався за медичною допомогою разом із сином з приводу вакцинації та хвороб упродовж останніх двох років, ОСОБА_5 не зверталася (а.с. 40-43).

29 липня 2022 року ОСОБА_5 , після реєстрації шлюбу із ОСОБА_8 , змінила прізвище « ОСОБА_9 » змінила на « ОСОБА_10 », що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 (а.с. 65). 07 травня 2024 року шлюб було розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 (а.с. 66).

Представник відділу «Служба у справах дітей» Верхносироватської сільської ради Сумського району Сумської області Граділь О. А., пояснила суду першої інстанції, що у 2019 році працювала вихователем сина позивача, дитину забирав із садочку батько та бабуся. Мати не приймала участі у вихованні сина, поїхала на заробітки. Мати ОСОБА_3 один раз у 2019 році була на святі у дитини, але не хотіла навіть брати його на руки. Дитина проживає з батьком та його батьками, забезпечена відповідно до свого віку всім необхідним.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 пояснила, що є рідною сестрою по матері позивача. З позивачем проживає в одному селі на паралельній вулиці. Сторони одружилися 20 травня 2016 року, а вже ІНФОРМАЦІЯ_4 народився син. ОСОБА_12 вони у позивача вдома, відносини між ними спочатку були гарними. Відповідачка з села Бездрик, про неї в селі говорили не добре, що поведінка в неї була не гарна, вживала наркотичні засоби, пила. Часто зраджувала чоловіку, але позивач хотів зберегти сім`ю заради сина. Коли народилася дитина, вона трішки заспокоїлась, але потім почала пити, набралась кредитів, які прийшлось платити їм, після чого вона ще брала кредити. Зараз місце проживання відповідачки їй не відоме, останній раз бачила її у 2021 році, коли дитині було п`ять років в «Крейзіленді», вона привезла кульку у ванну, щітку та носки. Весь час просиділа в телефоні і не реагувала на дитину. Сторони перестали жити разом влітку 2020 року, з того часу дитина проживає з батьком, бабою, дідом, які повністю займаються його вихованням. У вересні була у місті Суми, але до дитини не приїжджала.

Свідок ОСОБА_13 є знайомою сторін, у судовому засіданні пояснила, що вони одружилися у квітні 2016 року, і у вересні у них народився син, спочатку у них були добрі відносини. Позивач любив відповідачку, а вона любила погуляти та випити. Часто залишала на неї свою дитину та йшла гуляти з іншими чоловіками. Через чотири роки, у 2020 році, вона поїхала на заробітки в росію, десь на два-три місяці. Дитиною не цікавилася, телефонувала десь рік тому та просила позичити грошей. У перший клас вів дитину батько, вихованням також займався батько. У 2019-2020 роках відповідачка їздила в Київ на заробітки, з дитиною не спілкувалася. Потім жила в Білій Церкві, з соцмереж їй стало відомо, що відповідачка одружилася. Дитина з матір`ю спілкуватися не хоче, говорить, що вона його обманює, коли йому телефонувала, то обіцяла подарунки, але не дарувала. За грошові перекази їй нічого не відомо.

Вказані факти правильно встановлено судом першої інстанції на підставі належним чином зібраних, досліджених та оцінених доказів, на які суд послався у рішенні.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може застосовуватися судом у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків та конкретних обставин справи, однак позивач всупереч вимогам ст.ст. 12, 81 ЦПК України не довів належними та допустимими доказами факт ухилення ОСОБА_2 від виконання батьківських обов`язків відносно сина за обставин, що склалися, та що позбавлення матері батьківських прав сприятиме забезпеченню прав дитини. При цьому вказано про необґрунтованість, необ`єктивність та формальність висновку виконавчого комітету Верхньосироватської сільської ради Сумського району Сумської області №286 від 30 серпня 2024 року про можливість позбавлення відповідачки батьківських прав відносно сина ОСОБА_1 , 2016 року народження, який в силу ч. 6 ст. 19 СК України має рекомендаційний характер та не є обов`язковим для суду.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що судом першої інстанції ухвалене правильне по суті рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо буде встановлено, що вона, він ухиляються від своїх обов`язків по вихованню дитини.

Тлумачення п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Згідно зі ст. 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини.

У ст. 150 СК України перелічені обов`язки батьків щодо виховання дитини, зокрема, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини (ч.ч. 1, 2 ст. 155 СК України).

Відповідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно з п.п. 15, 16 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30 березня 2007 року позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Відповідно до п. 18 цієї постанови Пленуму Верховного Суду України зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось з батьків з урахуванням характеру, особи батька, а також конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність зміни ставлення до виховання дітей, поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків.

У рішенні від 16 липня 2015 року справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.

При ухваленні судового рішення суд першої інстанції врахував вказані норми та за недоведеності фактів свідомого, систематичного, умисного ухилення ОСОБА_2 від виконання батьківських обов`язків, відсутності доказів застосування інших заходів попередження та впливу, надавши критичну оцінку висновку виконавчого комітету Верхньосироватської сільської ради Сумського району Сумської області №286 від 30 серпня 2024 року та доводам сторони позивача про доцільність позбавлення відповідачки батьківських прав відносно малолітнього сина, дійшов обґрунтованого висновку про передчасність застосування такої крайньої міри відповідальності та відсутність підстав для задоволення такого позову.

Судом враховано не лише резолютивну частину висновку виконавчого комітету Верхньосироватської сільської ради Сумського району Сумської області №286 від 30 серпня 2024 року, а вивчено і надано оцінку мотивувальній частині цього висновку, в результаті чого встановлено, що він зроблений на основі відомостей наданих позивачем, перевірка проводилась формально без заслуховування пояснень матері дитини та без врахування її позиції щодо виконання батьківських обов`язків.

Суд може не погодиться з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (ч. 6 ст. 19 СК України).

За встановлених у справі обставин, саме лише не проживання із дитиною не може свідчити про ухилення відповідачки від виконання батьківських обов`язків та не є достатньою підставою для позбавлення її батьківських прав.

Також, колегія судів погоджується із висновком суду першої інстанції про недоведеність того, як позбавлення відповідачки батьківських прав змінить на краще ситуацію та сприятиме захисту інтересів дитини.

При цьому проглядається, що намагання позивача позбавити ОСОБА_2 батьківських прав щодо сина, найімовірніше, базується на особистих мотивах в отриманні статусу батька, який сам виховує дитину віком до 18 років (оголошена мобілізація через воєнний стан в країні, призовний вік, наявність статусу військовозобов`язаного, перебування на військовому обліку, надання йому відстрочки від призову до 2028 року).

Відповідно до ч. ч. 1-2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Безпідставними є доводи апеляційної скарги про прийняття судом рішення без належної оцінки доказів у справі, оскільки надані письмові докази та висновки компетентних органів у справі оцінені судом у їх сукупності.

Апеляційний суд звертає увагу, що особистісні непорозуміння між батьками не можуть бути підставою для позбавлення батьківських прав, оскільки у рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинне мати першочергове значення і переважати над інтересами батьків.

За встановлених обставин, позивач не довів належними доказами винної поведінки ОСОБА_2 , яка б свідчила про свідоме нехтування виконанням нею своїх батьківських обов`язків щодо їх спільного сина. Сам по собі факт проживання в іншому місці та відсутності ініціативи з її боку на спілкування із сином не може бути підставою для позбавлення батьківських прав.

Таким чином, посилання та доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, не знайшли свого підтвердження в якості підстав скасування оскаржуваного судового рішення під час апеляційного провадження.

Колегія суддів зазначає, що права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Разом з тим, між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, дотримуючись принципу змагальності, на підставі наданих сторонами доказів та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись ст.ст. 367-369, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Сумського районного суду Сумської області від 19 лютого 2025 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і на неї може бути подана касаційна скарга протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складене 21 листопада 2025 року.

Головуючий - В. І. Криворотенко

Судді: О. І. Собина

В. Ю. Рунов