Справа № 0915/2988/12
Провадження № 22-ц/4808/1667/25
Головуючий у 1 інстанції СТРУТИНСЬКИЙ Р. Р.
Суддя-доповідач Мальцева
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2025 року м. Івано-Франківськ

25 листопада 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Мальцевої Є.Є.

суддів: Девляшевського В.А., Луганської В.М.,

секретар Кузів А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 08 жовтня 2025 року у справі за заявою ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами заочного рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 15 листопада 2012 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики,

в с т а н о в и в:

У вересні 2025 року ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами заочного рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 15 листопада 2012 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики.

Заявниця вказує, що після ухвалення заочного рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 15 листопада 2012 року їй стали відомі обставини, що стосуються вказаної справи про стягнення з неї боргу за договором позики. Вказує про те, що дізналася про наявність декількох різних варіантів договорів позики в матеріалах позовного провадження. Під час ознайомлення з матеріалами кримінального провадження їй стало відомо про скасування 08 вересня 2025 року слідчим суддею Івано-Франківського міського суду постанови про закриття кримінального провадження та направлення матеріалів для продовження досудового розслідування. Тобто первісна постанова про закриття провадження була незаконною і мала на меті приховати факт підроблення документів інших варіантів договорів позики з меншою сумою, ніж стягнута з неї заочним рішенням.

Вказує, що дані обставини є нововияленими, істотно впливають на постановлення заочного судового рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 15 листопада 2012 року.

Крім того, заочне рішення суду ухвалене без її участі, її не було належним чином повідомлено про дату, час та місце розгляду справи. Оригінал договору позики на суму 88 345 грн, який стосувався підстав позову, їй не надавався, а інший договір позики на суму 45 760 грн містить ознаки фальсифікації договорів позики. 25.10.2018 року за фактом підроблення документа відкрито кримінальне провадження №0003872, що підтверджує сумнівність договору, на якому ґрунтувалось судове рішення.

Просила скасувати заочне рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 15.11.2012 року та призначити новий розгляд справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики, поновити пропущений з поважних причин строку для подачі заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами.

Ухвалою Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 08 жовтня 2025 року у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення пропущеного з поважних причин строку для подачі заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами відмовлено. У відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення за нововиявленими обставинами відмовлено .

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 через систему «Електронний суд» подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 08 жовтня 2025 року скасувати та направити справу до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження за її заявою

Вважає оскаржену ухвалу незаконною, необґрунтованою з огляду на порушення судом норм процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції, пославшись на сплив трирічного строку зверненням з заявою про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, не дослідив момент, коли заявниці стало відомо про нововиявлені обставини і не оцінив надані докази отримання матеріалів кримінального провадження у вересня 2025 року.

Суд безпідставно ототожнив поняття строк звернення із моментом набрання рішенням законної сили, оскільки строк звернення подання заяви за новоявленими обставинами обчислюється з моменту, коли особа дізналась або могла дізнатись про ці обставини, а не з дати набрання рішенням законної сили.

Ухвала суду першої інстанції обмежує доступ заявниці до правосуддя та перешкоджає розгляду заяви по суті. Суд першої інстанції, визнавши строк присічним, не застосував принцип пропорційності і не врахував , що така ухвала перешкоджає перегляду рішення, ухваленого на підставі фальсифікованого договору позики.

У судовому засіданні ОСОБА_1 підтримала доводи апеляційної скарги.

Позивач ОСОБА_2 до апеляційного суду не явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, ОСОБА_1 , вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, вимоги та доводи апеляційної скарги апеляційний суд дійшов таких висновків.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до положень ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 15.11.2012 у цивільній справі № 0915/2988/12 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 88345,60 грн боргу та 883,45 судових витрат (а.с.38-39).

За даними Єдиного реєстру судових рішень та офіційного сайту Судова влада (справа № 0915/2988/12) вбачається, що вказане рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 15.11.2012 залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 03 квітня 2013 року.

Рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 15.11.2012 набрало законної сили 03.04.2013.

Відмовляючи у відкриті провадження, суд першої інстанції виходив з того, що рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 15.11.2012 по справі № 0915/2988/12, про перегляд у зв`язку з нововиявленими обставинами якого ставиться питання, набрало законної сили 03.04.2013, заяву подано до суду 17.09.2025, тобто після спливу трирічного строку з дня набрання цим рішенням законної сили.Недодержання умови щодо подання заяви про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами в межах трьох років з дня набрання рішенням законної сили є підставою для відмови у відкритті провадження у зв`язку з нововиявленими обставинами незалежно від поважності пропуску цього строку.

Відповідно до положень ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів, перевіривши справу, приходить до наступного висновку.

Відповідно до частини першої статті 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 423 ЦПК України підставою для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є, зокрема, істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Відповідно до пунктом 1 частини першої статті 424 ЦПК України заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами може бути подано з підстави, визначеної пунктом 1 частини другої статті 423 цього Кодексу, учасниками справи протягом тридцяти днів з дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про існування обставин, що стали підставою для перегляду судового рішення;

Пунктом 1 частини другої статті 424 ЦПК України встановлено, що, з урахуванням положень частини першої цієї статті заява про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами може бути подана з підстави, визначеної пунктом 1 частини другої статті 423 цього Кодексу - не пізніше трьох років з дня набрання таким судовим рішенням законної сили.

Строки, визначені в частині другій цієї статті, не можуть бути поновлені (частина третя статті 424 ЦПК України).

Отже, заява про перегляд рішення за нововиявленими обставинами з підстави, визначеної пунктом 1 частини другої статті 423 ЦПК України, може бути подана не пізніше трьох років з дня набрання таким рішенням законної сили.

Такий строк є присічним, тобто він за будь-яких обставин не підлягає поновленню, незалежно від поважності причин його пропуску, які взагалі не оцінюються.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 листопада 2024 року у справі № 344/16968/16 (провадження № 61-14583св23) вказано, що: «встановлений пунктом 1 частини другої статті 424 ЦПК України трирічний строк з дня набрання судовим рішенням законної сили для подання заяви про перегляд цього судового рішення за нововиявленими обставинами з підстави, визначеної пунктом 1 частини другої статті 423 цього Кодексу, є присічним і поновленню не підлягає. До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 06 грудня 2021 року у справі № 2-2109/11 (провадження № 61-15456св21); від 07 вересня 2022 року у справі № 298/1791/18 (провадження № 61-3670св22); від 31 січня 2023 року у справі № 2-3991/11 (провадження № 61-11141св22); від 07 грудня 2023 року у справі № 554/1494/16 (провадження № 61-10997св23).

Встановлено, що ОСОБА_1 звернулась 17 вересня 2025 року з заявою про перегляд заочного рішення Тисменицького районного суду від 12.12.2012 року, яке набрало законної сили 03 квітня 2013 року, тобто з пропуском трьох річного строку з дня набрання законної сили рішенням.

Враховуючи наведене, судом першої інстанції з дотриманням принципу правової визначеностівідмовлено у відкритті провадження заяви про перегляд заочного рішення на підставі пункту 1 частини другої статті 423 ЦПК України .

Неможливо погодитися із доводами апеляційної скарги про те, що суд безпідставно ототожнив поняття строк звернення з заявою про перегляд рішення із моментом набрання рішенням законної сили, оскільки строк звернення подання заяви за новоявленими обставинами обчислюється з моменту, коли особа дізналась або могла дізнатись про ці обставини, а не з дати набрання рішенням законної сили. Така позиція заявниці суперечить положенням статті 423 ЦПК України, якими керувався суд першої інстанції, при цьому вичерпно роз`яснив в оскарженому рішенні норми процесуального права, які регулюють порядок перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами. Тому не можна погодитися із доводами ОСОБА_1 про те, що судом не досліджено момент, коли заявниці стало відомо про нововиявлені обставини, що суд першої інстанції не оцінив надані докази отримання матеріалів кримінального провадження у вересня 2025 року, оскільки відповідно до пункту 1 частини другої статті 423 ЦПК України трирічний строк подання заяви обчислюється не від дати встановлення нововиявлених обставин, а від дати набрання рішенням законної сили. Після його спливу право на подання заяви припиняється. Тому з`ясування моменту, коли заявниці стало відомо про відповідні факти, не має правового значення для вирішення питання про відкриття провадження.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що ухвала суду першої інстанції обмежує доступ заявниці до правосуддя та перешкоджає розгляду заяви по суті, оскільки доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнає, що доступ до суду не є абсолютним і національним законодавством може обмежуватись, зокрема для дотримання правил судової процедури і це не є порушенням права на справедливий суд (рішення у справі «Станков проти Болгарії» від 12 липня 2007 року).

Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду в такому його елементі як правова визначеність.

При цьому складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. Європейський суд з прав людини зазначає, що сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Дія 97» проти України від 21 жовтня 2010 року).

Аналогічні правові висновки містяться в постанові Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 06 лютого 2019 року в справі № 361/161/13-ц (провадження № 61-37352сво18).

Встановивши, що ОСОБА_1 17 вересня 2025 року звернулася із заявою про перегляд за новоявленими обставинами рішення суду від 15 грудня 2012 року, яке набрало законної сили 03 квітня 2013 року, та врахувавши те, що причини пропуску строку не мають правового значення при вирішенні питання при відкритті провадженні, оскільки заява подана після спливу трьох років, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у відкритті провадження.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційним судом не встановлено порушення або неправильне застосування судом першої інстанції при розгляді цієї справи норм матеріального чи процесуального права та невідповідності висновків суду обставинами справи, тому підстав для задоволення апеляційної скарги і скасування судового рішення з ухваленням нового немає.

За таких обставин питання стосовно розподілу судових витрат, зокрема, витрат заявника на оплату судової експертизи, має бути вирішено судом, що ухвалював рішення по суті заявлених вимог шляхом винесення додаткового рішення, і не входить в компетенцію апеляційного суду.

Керуючись ст.ст.367,368, 374, 375, 382-383 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 08 жовтня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 25 листопада 2025 року

Судді Є.Є. Мальцева

В.А.Девляшевський

В.М. Луганська