Справа № 549/461/25
Провадження № 2/549/344/25
24 листопада 2025 року
Чорнухинський районний суд Полтавської області у складі:
головуючої судді Василюк Т.М.
за участю секретаря судового засідання - Давиденко Ю.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду селища Чорнухи в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС»» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
Позивач ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» звернулось до суду з вказаним позовом. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 07 липня 2024 року між ТОВ «Макс Кредит» та ОСОБА_1 був укладений Договір кредитної лінії №00-9845036 у формі електронного документу з використанням електронного підпису, відповідно до якого, відповідач отримала кредит у вигляді кредитної лінії в розмірі 6900 грн. на умовах, передбачених договором, який зобов`язався повернути до 02 липня 2025 року, сплатити проценти за його користуванням та виконати інші обов`язки, передбачені договором.
20.01.2025 між ТОВ «Макс Кредит» та ТОВ «ФК«ЕЙС» було укладено договір факторингу №20012025-МК/Ейс, у відповідності до умов якого ТОВ «Макс Кредит» передає ТОВ «ФК«ЕЙС» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ«ФК «ЕЙС» приймає належні ТОВ «Макс Кредит» права вимоги до боржників.
Ухвалою Чорнухинського районного суду Полтавської області від 27.10.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цій справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
В судове засідання представник позивача ТОВ «ЕЙС» не з`явився, однак в позові міститься клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти ухвалення заочного рішення.
Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, причини неявки суд не повідомила, відзив на позов до суду не надала, про дату та час судового засідання повідомлена належним чином, копія ухвали про відкриття провадження у справі направлялася за зареєстрованим місцем проживання відповідача.
В зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
У порядку ст. 280 ЦПК України, зі згоди представника позивача, суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Вивчивши та дослідивши матеріали справи в межах наданих суду доказів, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що 07.07.2024 між ОСОБА_1 та товариство з обмеженою відповідальністю «Макс Кредит» було укладено договір кредитної лінії № 00-9845036 у формі електронного документу з використанням електронного підпису. Невід`ємною частиною цього Договору є «Правила надання коштів та банківських металів у кредит Товаритсвом з обмеженою відповідальністю "Макс Кредит" (нова редакція)».
Відповідно до п.1.5.1 Договору стандартна процентна ставка складає 1,45 % від суми кредиту за кожний день користування кредитом, застосовується у межах Строку дії кредитної лінії, зазначеного в пункті 1.3 цього Договору.
Відповідно до п.1.7.1 Договору денна процентна ставка за цим Договором при застосуванні Стандартної процентної ставки з урахуванням Комісії ( у разі наявності) дорівнює 1.5 % та розраховується в процентах з формули зазначеної в договорі.
07.07.2024 ТОВ «Макс Кредит» через ТОВ «Платежі Онлайн» перерахувало грошові кошти ОСОБА_1 в сумі 6000,00 грн. на банківську карту № НОМЕР_1 , відповідно свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконало.
20.01.2025 ТОВ «Макс Кредит» та ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» уклали Договір факторингу №20012025-МК/Ейс, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «ЕЙС» відступлено право грошової вимоги до відповідача за Кредитним договором №00-9845036 від 07.07.2024, право на одержання яких належить ТОВ «Макс Кредит».
Аналіз вказаних письмових доказів свідчить про те, що ТОВ «ФК «ЕЙС» у встановленому порядку набуло прав та обов`язків кредитодавця за кредитним договором №00-9845036 від 07.07.2024, укладеним відповідачем з ТОВ «Макс Кредит».
У матеріалах цивільної справи відсутні докази на підтвердження того, що ОСОБА_1 добровільно погасила борг за вказаним договором.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).
За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, а сам договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. ст. 628, 629 ЦК України).
Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
За правилом ч.1 ст.205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі.
У статті 3 Закону України "Про електрону комерцію" зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Частиною 12 ст. 11 Закону України "Про електрону комерцію" , встановлено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Положеннями статті 12 Закону України "Про електронну комерцію" визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
В силу ч. 1 ст. 1048 цього ж Кодексу, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається.
Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору.
Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідно до ст. 610 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Згідно з ст. 1079 ЦК України, сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.
За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (ч. 1 ст. 1077 ЦК України).
Частиною 1 ст. 1078 ЦК України встановлено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Як вбачається зі ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно з ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Із встановлених обставин справи вбачається, що між сторонами виникли договірні правовідносини у сфері споживчого кредитування, в яких ТОВ ФК «Ейс» виступає правонаступником кредитодавця (виконавцем послуги кредитування) ТОВ «Макс Кредит», а відповідач ОСОБА_1 - споживачем (отримувачем вказаної послуги), та в межах яких виник спір щодо права позивача, як кредитора у цьому зобов`язанні, на повернення відповідачем, як боржником, отриманого ним кредиту та сплати процентів за його користування.
Позивачем доведено належними та допустимими доказами факти укладення кредитного договору №00-9845036 від 07.07.2024 між первісним кредитодавцем ТОВ «Макс Кредит» та ОСОБА_1 , а також перерахування кредитних коштів на банківську платіжну картку відповідача ОСОБА_1 .
На підтвердження виникнення право вимоги у стягненні кредитної заборгованості за кредитним договором №00-9845036 від 07.07.2024 позивачем надано Договір факторингу, Акти-прийому-передачі прав вимог до боржників та Витяг з реєстру боржників за кредитним договором. Отже, ТОВ ФК «Ейс» набуло в порядку, передбаченого законом, право вимоги до відповідача за кредитним договором №00-9845036 від 07.07.2024.
Враховуючи встановлені обставини справи, суд дійшов до висновку, що наданий кредит у розмірі 6000 грн та 900 грн за комісією за надання кредиту у встановлений договором строк відповідач ОСОБА_1 у повному розмірі не повернула. З урахуванням непогашеної суми цієї заборгованості, заборгованість за тілом кредиту складає 6900 грн. Вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
Щодо розміру заборгованості за нарахованими процентами суд зазначає таке. Право на нарахування процентів, умови, розміри та періоди дії ставок визначено умовами кредитного договору. Як вбачається із розрахунку, здійсненого первісним кредитором ТОВ «Макс Кредит», проценти нараховувалися за користування кредитом за стандартною процентною - 1,45% в межах строку дії Договору. Сума заборгованості за нарахованими відсотками склала - 7482,00 грн.
У справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором (див. постанову Верховного Суду від 30.11.2022 у справі № 334/3056/15).
Позивачем додатково заявлена вимога про здійснення розподілу судових витрат.
Щодо судових витрат по справі, суд вказує наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.
Враховуючи задоволення позовних вимог позивача, у порядку, передбаченому ст. 141 ЦПК України, судовий збір в сумі 2422,40 грн., слід стягнути з відповідача на користь позивача.
При вирішенні питання про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу суд виходить з наступного.
Пунктом 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
У ч. 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Відповідно до вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21 зауважено, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.
Подібний висновок викладений і у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі 904/4507/18.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат(встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір -обґрунтованим (Рішення ЄСПЛ у справі «East/WestAllianceLimited» проти України»).
Касаційний цивільний суд Верховного Суду у постанові від 13 березня 2025 року по справі №275/150/22 вказав, що зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони із обґрунтуванням недотримання вимог щодо співмірності витрат із складністю справи, обсягом і часом виконання робіт. Саме сторона, яка зацікавлена у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу, повинна вжити необхідних заходів для їх стягнення з іншої сторони. Водночас інша сторона має право висловлювати заперечення проти таких вимог, що виключає можливість ініціативи суду щодо відшкодування витрат без відповідних дій з боку зацікавленої сторони.
Враховуючи викладене, а також те, що заявлені та документально підтверджені витрати позивача на правничу допомогу у розмірі 7000,00 грн. є обґрунтованими, клопотання про їх зменшення відповідачка не подавала, в зв`язку з чим підлягають стягненню з відповідачки.
Керуючись ст.ст. 525, 610, 611, 615, 629, 634, 1054, 1056-1, 1077, 1078 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 77-82, 141, 263-265, 280-283 ЦПК України, суд, -
Стягнути з ОСОБА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «ЕЙС» сплачений судовий збір в розмірі 2422 ( дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 копійок.
Стягнути з ОСОБА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «ЕЙС» судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7000 (сім тисяч) гривень.
Заочне рішення може бути оскаржено позивачем шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Заочне рішення може бути переглянуте Чорнухинським районним судом Полтавської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя Т. М. Василюк