ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 678/638/25

Провадження № 22-ц/820/2325/25

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: П`єнти І.В. (суддя-доповідач), Корніюк А.П., Талалай О.І.,

секретар судового засідання Заворотна А.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами, за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» на заочне рішення Летичівського районного суду Хмельницької області від 05 вересня 2025 року (суддя Лазаренко А.В.).

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд

в с т а н о в и в:

У квітні 2025 року ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами.

В обґрунтування позову зазначалось, що між ПАТ «Банк Русский Стандарт», правонаступником якого є АТ «Банк Форвард», та ОСОБА_1 було укладено кредитні договори №106623832 від 27 травня 2013 року та №200253467 від 21 лютого 2020 року, за умовами яких відповідачу було відкрито поточні рахунки та надано кредитні кошти, а відповідач, в свою чергу, зобов`язався повернути кредит та сплачувати плату за користування кредитом відповідно до умов цих договорів.

Банк свої зобов`язання за кредитними договорами виконав в повному обсязі, а саме перерахував відповідачу грошові кошти в обсязі та у строк, визначеними умовами кредитних договорів.

25 липня 2024 року АТ «Банк Форвард» та ТОВ «ФК «Кредит- Капітал» уклали договір №GL1N426202/1 про відступлення прав вимоги, згідно з умовами якого ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які є боржниками АТ «Банк Форвард», включно і до ОСОБА_1 .

Станом на дату відступлення права вимоги заборгованість відповідача перед АТ «Банк Форвард» за кредитним договором №106623832 від 27 травня 2013 року становить 113902,59 грн, а саме: заборгованість за тілом кредиту 68524,55 грн; заборгованість за відсотками 21852,89 грн; заборгованість за комісією 23525,15 грн; за кредитним договором №200253467 від та 21 лютого 2020 року 40554,53 грн, а саме: заборгованість за тілом кредиту 19 102,11 грн; заборгованість за відсотками 1 ,51 грн; заборгованість за комісією 21 450,91 грн.

Оскільки відповідач в добровільному порядку не виконав своїх зобов`язань за кредитними договорами, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на свою користь 154457,12 грн.

Заочним рішенням Летичівського районного суду Хмельницької області від 05 вересня 2025 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» заборгованість за кредитним договором №106623832 від 27 травня 2013 року, а саме: заборгованість за тілом кредиту 16000,00 грн; кредитним договором №200253467 від 21 лютого 2020 року у сумі 19103,62 грн, а саме: заборгованість за тілом кредиту 19102,11 грн; заборгованість за відсотками 1,51 грн, на загальну суму 35 103,62 грн.

В решті позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» судовий збір в сумі 550,61 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» витрати на професійну правничу допомоги у сумі 3182,20 грн.

Не погоджуючись рішенням суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову, ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення в оскаржуваній частині скасувати та ухвалити нове судове рішення про їх задоволення. При цьому, посилається на неповне з`ясування судом обставин, які мають значення для справи, та порушення судом норм процесуального права.

Щодо позовних вимог по кредитному договору №106623832 від 27.05.2013 вказує, що згідно з п. 1.3 кредитного договору №106623832 від 27.05.2013, для здійснення операцій за рахунком картки, сума яких перевищує залишок грошових коштів на рахунку картки, позичальник просив встановити йому ліміт в межах якого він має право здійснювати операції з використанням картки за рахунок наданого банком кредиту в межах шістнадцяти тисяч гривень карткою та здійснювати у відповідності до статті 1069 Цивільного кодексу України кредитування рахунку картки.

Зазначає, що позивачем до позовної заяви було долучено виписки по рахунку за кредитним договором, де чітко відображено користування відповідачем кредитними коштами, і такі виписки є належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.

Вказує, що при належному дослідженні долучених до матеріалів справи виписок по картковому рахунку позичальника можна чітко прослідкувати рух коштів по рахунку та, зокрема, видачу банком кредитних коштів, нарахування процентів та часткове погашення позичальником заборгованості. Водночас, відповідач, під час розгляду справи не надав та не заявив клопотання про призначення у справі судової економічної експертизи щодо розрахунку та перевірки розміру позовних вимог. Отже, належними та допустимими доказами не спростував розмір заборгованості за кредитним договором, який визначений позивачем на основі первинних бухгалтерських документів. Більше того, згідно виписок по рахунку та розрахунку заборгованості ОСОБА_1 було здійснено часткове добровільне виконання умов кредитного договору, оскільки він неодноразово вносив оплати, що відображаються у графі «Сплачено заборгованість» та «Сплачено відсотків».

Також, на думку скаржника, суд першої інстанції, в межах своїх повноважень, мав можливість постановити ухвалу про витребування із первісного кредитора АТ «Банк Форвард» більш детальний розрахунок сум заборгованості за кредитним договором № 106623832, або витребувати більш детальні пояснення по справі. Однак, суд цим правом не скористався та позбавив ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» можливості правомірного доказування у судовому процесі.

Звертає увагу, що Законом України «Про споживче кредитування» не забороняється встановлювати в договорі комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності) для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Отже, до договору про споживче кредитування може бути включена умова щодо сплати комісії.

Вважає, що умова договорів про комісійну винагороду згідно кредитної заборгованості не суперечить вимогам законодавства України. Тому, сплачені кошти по комісії не підлягають поверненню відповідачу та не можуть бути зараховані як кошти щодо погашення тіла та відсотків кредиту.

Щодо позовних вимог по кредитному договору №200253467 від 21.02.2020, зазначає, що умовами договору визначено, що позичальник сплачує банку комісію, встановлення банком у кредитному договорі комісії не суперечить закону, умова договору щодо обов`язку сплачувати комісійну винагороду недійсною визнана не була, а тому фінансова компанія має право вимагати стягнення заборгованості за кредитним договором, у тому числі щодо комісійної винагороди.

На думку скаржника, ОСОБА_1 свідомо уклав даний договір, маючи можливість розрахувати доцільність взяття на себе такого зобов`язання та оцінити усі ризики у зв`язку з його прийняттям. Кредитодавцем у свою чергу чітко виконані усі умови договору, у тому числі щодо видачі кредитних коштів, а позивачем ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал», у свою чергу, доведено вказану вище заборгованість належними та достатніми доказами.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

Учасники справи в судове засідання не з`явилися, про день, місце і час слухання повідомлені належним чином.

В силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

За змістом апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог не оскаржується, а тому, апеляційним судом, відповідно до ст.. 367 ЦПК України, не переглядається.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції правильно встановив та виходив з того, 27 травня 2013 року ОСОБА_1 звернувся до ПАТ «Банк Русский Стандарт» із заявою №106623832, відповідно до якої висловив пропозицію банку (оферту) укласти договір про надання та використання платіжної картки, в рамках якого: випустити на ім`я позичальника платіжну картку: MasterCard; рахунок картки: НОМЕР_1 ; ставка по кредитному ліміту 49,00% річних; комісія за РО щомісячно: 0 грн. (т. 1, а.с. 14-15).

В анкеті до заяви, опитувальнику клієнта - фізичної особи від 27 травня 2013 року зазначено персональні дані відповідача, мету та характер майбутніх відносин з банком (т. 1, а.с. 16-17, 18).

Крім того, 27 травня 2013 року ОСОБА_1 та ПАТ «Банк Русский Стандарт» підписано заяву про відкриття поточного рахунку, відповідно до якої відповідачу відкрито рахунок в банку. Номер балансового рахунку НОМЕР_2 ; номер особового рахунку НОМЕР_1 .

Згідно з копією Довідки про умови кредитування ПАТ «Банк Русский Стандарт» та орієнтовну сукупну вартість споживчого кредиту в рамках продукту «Кредитна картка «РСУ» MasterCard» від 27 травня 2013 року кредит видається на споживчі потреби; строк кредиту від 0 до 60 місяців (з можливістю автоматичної пролонгації у разі сумлінного виконання позичальником зобов`язань щодо погашення щомісячних мінімальних платежів); форма кредитування у формі відновлювальної кредитної лінії, процентна ставка фіксована; дострокове повернення кредиту можливе шляхом внесення повної суми заборгованості. По карті MasterCard Standard 49 (Україна) розмір кредитного ліміту від 0 до 16000,00 грн.; процента ставка 49% річних; комісія за зняття готівки за рахунок кредиту 4,90%, але мінімум 15 грн, абонентська плата за надання виписок по рахунку клієнта 12 грн.

Відповідно до копії розписки про отримання картки/конверта з ПІН-кодом 02 липня 2013 року ОСОБА_1 отримав карту РСУ MasterCard Standard 49 (Україна) терміном дії до 31 травня 2018 року.

За змістом виписок по особовому рахунку за період з 25.08.2013 по 10.06.2023 та за період з 11.06.2023 по 24.07.2024 відповідач користувався кредитом, частково погашав заборгованість, останнє погашення процентів відбулось у червні 2022 року. 27.11.2017 мала місце пролонгація кредитного договору №106623832 від 27.05.2013.

Також матеріалами справи встановлено, що 21 лютого 2020 року ОСОБА_1 звернувся до АТ «Банк Форвард» з метою отримання банківських послуг, подавши позивачу заяву (оферту) №200253467, в які зокрема, виявив бажання укласти договір про надання та використання платіжної картки, відкриття поточного рахунку у гривні, випуск на його ім`я платіжної картки із встановленим банком кредитним лімітом кредитних коштів, в межах якого він має право здійснювати операції з використання картки за рахунок наданого банком кредиту під операції з карткою та здійснювати у відповідності до ст.. 1069 ЦК України кредитування рахунку картки. Банком прийнята така пропозиція.

За умовами договору, надано кредит в сумі 44988 грн, строком на 1309 днів, з 21.02.2020 по 21.09.2023. Ставка по кредиту (на строкову частину основного боргу) 0,01% річних, ставка по кредиту (на прострочену частину основного боргу) 0,00001% річних, плата за пропущення платежів: першого пропуску 350 грн., другого (підряд) пропуску 350 грн., третього (підряд) пропуску 400 грн., четвертого (підряд) та кожного наступного (підряд) 400 грн. Щомісячна комісія без ПДВ з 21.02.2020 по 21.03.2020 - 0 грн., з 22.03.2020 1615 грн 07 коп. Відповідач зобов`язався повернути кредит та сплачувати плату за користування кредитом відповідно до умов договору (а.с. 8).

Відповідно до виписки за особовому розрахунку відповідача вбачається, що ОСОБА_1 користувався кредитними коштами, знімаючи їх у різних сумах та розраховуючись платіжною карткою, а також здійснював часткове погашення кредиту.

25 липня 2024 року АТ «Банк Форвард» та ТОВ «ФК «Кредит- Капітал» уклали договір №GL1N426202/1 про відступлення прав вимоги, відповідно до умов якого АТ «Банк Форвард» передає (відступає) ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» за плату, а ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» приймає належні АТ «Банк Форвард» права грошової вимоги по відношенню до осіб, які є боржниками АТ «Банк Форвард».

Відповідно до витягу з реєстру договорів, права вимоги за якими відступаються, та боржників за такими договорами станом на 25 липня 2024 року, від АТ «Банк Форвард» до ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за кредитними договорами №106623832 від 27.05.2013 та №200253467 від 21.02.2020.

Згідно з платіжною інструкцією (безготівкового переказу в національній валюті) №4170 від 23 липня 2024 року, ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» сплатило на користь АТ «Банк Форвард» кошти згідно з договором про відступлення прав вимоги №GL1N426202/1 від 25 липня 2024 року (а.с. 30 на звороті).

Дані обставини підтверджуються матеріалами справи.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про стягнення боргу за кредитом (тілом кредиту), відсотками та комісією за кредитним договором №106623832 від 27.05.2013, суд першої інстанції вважав неправомірним стягнення з позичальника комісії за кредитним договором в розмірі 23525 грн 15 коп, тобто платежів за дії, які банк вчиняв на власну користь, за послуги, за отриманням яких позичальник до кредитодавця фактично не звертався та не погоджував їх, та недоведеність позовних вимог в частині стягнення заборгованості за кредитом (тілом кредиту) в розмірі 52524 грн 55 коп та відсотками в розмірі 21852 грн 89 коп.

Апеляційний суд погоджується із такими висновками, з огляду на наступне.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

Згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до ст. 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковим відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України, істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

З матеріалів справи вбачається, що згідно копії заяви №106623832 від 27.05.2013, підписаної відповідачем, комісія за РО щомісячно становить 0 грн.

В той же ж час, як вбачається з виписки по особовому рахунку по угоді № НОМЕР_3 від 27.05.2013, в період з 27.02.2018 по 27.01.2023 кредитодавцем нараховувалась плата за кредитну заборгованість та здійснювались платежі як плата за кредитну заборгованість за договором №106623832 від 27.05.2013 за рахунок кредитних коштів, що не передбачено умовами договору.

Разом з тим, належних та допустимих доказів на підтвердження обумовленої сторонами умови договору щодо комісії/плати за обслуговування кредиту чи кредитної заборгованості матеріали справи не містять.

Таким чином, суд першої інстанції правильно виходив з недоведеності позивачем наявності заборгованості за кредитним договором №106623832 від 27.05.2013 в розмірі 52524 грн 55 коп (тілом кредиту) поза межами кредитного ліміту, з врахуванням здійснених платежів за рахунок кредитних коштів, як плати за кредитну заборгованість, яка не передбачена умовами договору №106623832 від 27.05.2013 та збільшення у зв`язку з цим розміру кредиту (тіла кредиту) та, відповідно, відсотків, а також відсутності погоджених сторонами умов щодо сплати комісії, а тому дійшов обґрунтованого висновку щодо відмови в задоволенні таких позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги не містять посилань на докази, які б спростовували висновки суду першої інстанції в цій частині.

Крім того, відмовляючи в задоволенні позовних вимог про стягнення комісії в розмірі 21450 грн 91 коп за кредитним договором №200253467 від 21.02.2020, суд першої інстанції виходив з того, що банком не надано доказів наявності банківських послуг, які надавалися позичальнику та пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, тому відповідні положення договору є нікчемними, а включення банком до суми заборгованості за договором складової заборгованості зі сплати комісії є необґрунтованим.

Такий висновок суду першої інстанції відповідає обставинам справи та вимогам закону.

У рішенні від 11.07.2013, №7-рп/2013 Конституційний Суд України вказав, що умови договору споживчого кредиту, його укладення та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими споживач вважається слабкою стороною у договорі та підлягає правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності.

10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку з чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст ст. 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Положення ч.ч. 1, 2, 5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Згідно з ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту, однак вказаний Закон розмежовує платність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.

На виконання вимог п. 4 ч. 1 ст. 1 та ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року №49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). .

Відповідно до п. 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.

Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (п. 8 Правил про споживчий кредит).

Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування», після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі №202/5330/19 зазначено наступне: «…у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі №202/5330/19 зазначено, що «…у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2023 року у справі №204/224/21 (провадження №61-4202сво22) міститься висновок, згідно з яким якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Як вбачається з матеріалів справи, умовами кредитного договору, укладеного ОСОБА_1 з АТ «Банк Форвард» передбачено сплату щомісячної комісії з 22.03.2020 в розмірі 1615 грн 07 коп.

Суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення комісії в розмірі 21450 грн 91 коп за кредитним договором №200253467 від 21.02.2020, оскільки умови договору щодо сплати комісії є нікчемними.

Доводи апеляційної скарги не містять посилань на докази, які б спростовували висновки суду першої інстанції в частині відмови в позові.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» залишити без задоволення.

Заочне рішення Летичівського районного суду Хмельницької області від 05 вересня 2025 року в частині відмови в позові залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 24 листопада 2025 року.

Суддя-доповідач І.В. П`єнта

Судді: А.П. Корніюк

О.І. Талалай