ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Одринської Т.В.,

суддів Панченка О.О., Пікуля В.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Полтава цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Спілки споживчих товариств «Споживспілка Полтавської області» про стягнення заборгованості по заробітній платі

за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та Спілки споживчих товариств «Споживспілка Полтавської області» на рішення Октябрського районного суду м.Полтава від 10 грудня 2024 року,

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2019 року позивач звернувся до суду першої інстанції із вказаним позовом, у якому просивстягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі.

В обгрунтування позовної заяви посилався на те, що працював на ССТ "Споживспілка Полтавської області" на різних посадах.

Розпорядженням № 7-К від 04.06.2019 з підприємства його звільнено 07.12.2018.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 07.10.2019 у справі 554/5628/19, яке залишено без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 18.11.2019 звільнення за прогули визнано незаконним.

Судом скасовано вищевказане розпорядження № 7-К від 04.06.2019. Змінено дату і формулювання звільнення на «20 травня 2019 року за невиконання роботодавцем законодавства про працю, за ч.3 ст. 38 КЗпП України».

Рішенням суду встановлено, що відповідачем, як роботодавцем позивача, вчинено ряд порушень законодавства про оплату праці.

Внаслідок цього позивач подав декілька однакових заяв про звільнення за ч.3 ст.38 КЗпПУ із 20.05.2019 і в цих заявах неодноразово вимагав провести остаточний розрахунок за всіма виплатами згідно статті 116 КЗпПУ.

Заяви про звільнення протиправно не були розглянуті і задоволені відповідачем, а крім цього ним не було проведено повний остаточний розрахунок за всіма виплатами.

Зважаючи на це суд задовольнив вимоги в частині зміни дати і формулювання підстави звільнення.

Суд також частково задовольнив вимоги про стягнення компенсації за невикористані дні відпусток, яка в порушення ст.116 КЗППУ не була виплачена позивачу при звільненні.

Вважає, що є підстави для стягнення із відповідача вихідної допомоги згідно ст. 44 КЗпПУ і середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок згідно ст. 117 КЗпПУ.

Рішенням Октябрського районного суду м.Полтава від 10 грудня 2024 року позов задоволено.

Стягнуто з Спілки споживчих товариств «Споживспілка Полтавської області» на користь ОСОБА_1 вихідну допомогу у розмірі тримісячного середнього заробітку, що складає 1140,00 грн.

Стягнуто з Спілки споживчих товариств «Споживспілка Полтавської області» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виплати компенсації за невикористану відпустку і вихідної допомоги за кожен робочий день з 21.05.2019 по 10.12.2024 з розрахунку 18,54 гривень за день.

Стягнуто з Спілки споживчих товариств «Споживспілка Полтавської області» на користь держави судовий збір у сумі 768 грн 40 коп.

Не погодившись із вказаним рішенням, його в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_1 , просив змінити резолютивну частину рішення, вказавши суму, яка підлягає до стягнення.

Апеляційну скаргу обгрунтовував тим, що з резолютивної частини рішення незрозуміло яку конкретну суму коштів було стягнуто.

Зазначав, що вказівка в рішенні відповідає прохальній частині позову, проте при зверненні до суду з вимогами про стягнення середнього заробітку працівник ще не може наперед точно знати коли буде ухвалено рішення суду, а тому завжди просить суму за кожен день, а не конкретну суму.

Також вказане рішення оскаржила Спілка споживчих товариств «Споживспілка Полтавської області», просили скасувати рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

В обгрунтування апеляційної скарги зазначено, що суд першої інстанції, не застосував принцип пропорційності та стягнув середній заробіток з розрахунку 18,54 гривень за день при цьому не врахував, що частина належних до виплати при звільненні грошових сум виплачена ОСОБА_1 на виконання судових рішень у справі 554/5628/19, а в задоволенні частини таких вимог останньому відмовлено.

Вказано, що рішення суду першої інстанції порушує справедливий та розумний баланс між інтересами працівника і роботодавця, оскільки судом першої інстанції визначено строк з яким пов`язано стягнення середнього заробітку, а саме - з 21.05.2019 по 10.12.2024. Вважає, що вказаний строк, пов`язаний із тривалістю розгляду судом трудового спору та не залежав від волі відповідача.

Зазначено, що звернення із вказаним позовом здійснено з порушенням строків, передбачених ст. 233 КЗпП України.

Відзиви на апеляційні скарги у встановлені строки не надходили. Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Згідно вимог ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Щодо оскарження рішення ОСОБА_1 , колегія суддів зазначає наступне.

Обгрунтовуючи апеляційну скаргу, ОСОБА_1 зазначив, що з резолютивної частини рішення незрозуміло яку конкретну суму коштів стягнуто судом.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщосуд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що відсутність загальної суми стягнення у резолютивній частині рішення суду може бути підставою для звернення до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення і не свідчить про незаконність та необгрунтованість судового рішення.

Зважаючи на викладене, підстави для скасування або зміни оскаржуваного рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку з підстав викладених у апеляційній скарзі ОСОБА_1 , відсутні. Позивач не позбавлений права звернутися до суду першої інстанції із заявою про ухвалення додаткового рішення.

Щодо доводів апеляційної скарги Спілки споживчих товариств «Споживспілка Полтавської області», колегія суддів зазначає наступне.

Судом встановлено, що розпорядженням Споживспілки №7-к від 04.06.2019р. «Про припинення трудового договору (контракту)» позивача було звільнено з 07.12.2018р. за прогул без поважних причин за п. 4 ст. 40 Кодексу законів про працю України.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 07.10.2019р. по справі №554/5628/19, яке залишено без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 18.11.2019р. по справі №554/5628/19 позовні вимоги ОСОБА_1 до Споживспілки задоволено частково.

Визнано протиправним і скасовано розпорядження Споживспілки №7-К від 04.06.2019р. про звільнення позивача з 07.12.2018р. з посади помічника голови правління з економічної та інформаційної безпеки за прогул без поважних причин за п. 4 ст. 40 Кодексу законів про працю України.

Змінено дату та формулювання підстави звільнення ОСОБА_1 із Споживспілки із «07 грудня 2018 року за прогул без поважних причин за п. 4 ст. 40 Кодексу законів про працю України» на «20 травня 2019 року за невиконання роботодавцем законодавства про працю, за ч. З ст. 38 Кодексу законів про працю України».

Зобов`язано Споживспілки видати наказ про звільнення позивача 20.05.2019 р. за невиконання роботодавцем законодавства про працю за ч. З ст. 38 Кодексу законів про працю України.

Стягнуто з Споживспілки на користь ОСОБА_1 компенсацію за невикористану відпустку у сумі 369,38 грн. та моральну шкоду у сумі 1000 грн., у задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

Згідно з ст. 47 Кодексу законів про працю України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу.

Згідно статті 116 КЗпПУ при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Згідно статті 117 КЗпПУ в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

За змістом частини другої статті 233 КЗпП України, можна зробити висновок про те, що в разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці працівник має право без обмежень будь-яким строком звернутись до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, незалежно від того, чи здійснив роботодавець нарахування таких виплат».

Відповідно до висновків ВС викладених у постанові від 10.05.2018 у справі 331/1861/17,за змістом положень частини другої статті 233 КЗпП України у поєднанні з положеннями Закону України «Про оплату праці», право працівника на звернення до суду без обмеження будь-яким строком поширюється не лише на нараховану, але не виплачену заробітну плату, а й на фактично зароблену ним заробітну плату, виплату та нарахування якої роботодавцем чи уповноваженим ним органом не було проведено або проведено її нарахування з порушенням норм діючого законодавства в сфері оплати праці.

Таким чином безпідставними є доводи апеляційної скарги Споживспілки про те, що звернення із вказаним позовом здійснено з порушенням строків, передбачених ст. 233 КЗпП України.

Крім того, визначений місцевим судом розмір заборгованості відповідає матеріалам справи. Відповідачем не наведено доказів у суді першої інстанції на спростування заявлених позивачем позовних вимог.

Наведені в апеляційній скарзі доводи відповідача зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на обставини, що були предметом дослідження й оцінки судом першої інстанції.

Таким чином, підстави для скасування рішення суду першої інстанції у суду апеляційної інстанції відсутні.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи немає.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Спілки споживчих товариств «Споживспілка Полтавської області» - залишити без задоволення.

Рішення Октябрського районного суду м.Полтава від 10 грудня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, яким є Верховний Суд.

У разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, постанова може бути оскаржена протягом тридцяти днів з моменту виготовлення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 17 листопада 2025 року.

Головуючий суддя Т.В. Одринська

Судді О.О. Панченко

В.П. Пікуль