Провадження №: 2/755/9866/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"05" листопада 2025 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Катющенко В.П.

при секретарі - Ткаченко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про повернення коштів,

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Дніпровського районного суду міста Києва з позовом, у якому просить суд:

1) стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 30.03.2023 в розмірі 3 000 000,00 грн.

2) стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 10.07.2024 в розмірі 1 200 000,00 грн.

3) стягнути з відповідачів судові витрати у розмірі 15 140 грн.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 30.03.2023 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 було укладено нотаріально завірений договір позики, згідно пункту 1 якого, ОСОБА_4 передав ОСОБА_2 та ОСОБА_3 строком до 30.05.2023 грошові кошти в розмірі 3 000 000 грн. Згідно пункту 4 вказаного договору позики від 30.03.2023, виконання зобов`язання за цим договором має бути здійснено в місті Києві готівкою. Згідно пункту 5 вказаного Договору позики від 30.03.2023, після виконання позичальниками свого зобов`язання позикодавець повинен передати свій примірник цього договору. Наявність у останнього після спливу терміну повернення грошей примірника цього договору є свідченням прострочення виконання зобов`язання.

10.07.2024 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено нотаріально завірений договір позики , згідно якого, ОСОБА_1 передав ОСОБА_2 строком до 30.12.2024, грошові кошти в розмірі 1 200 000 грн. Згідно пункту 4 вказаного договору позики від 10.07.2024, виконання зобов`язання за цим договором має бути здійснено в місті Києві готівкою. Згідно пункту 5 вказаного Договору позики від 10.07.2024, після виконання позичальником свого зобов`язання позикодавець повинен передати свій примірник цього договору. Наявність у останнього після спливу терміну повернення грошей примірника цього договору є свідченням прострочення виконання зобов`язання.

Відповідач ухиляється від виконання зобов`язання за договором позики від 30.03.2023 та не повертає борг з 30.05.2023. Відповідач також ухиляється від виконання зобов`язання за договором позики від 10.07.2024 та не повертає борг з 30.12.2024, у зв`язку з чим - позивач, вимушений звернутися до суду.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 16.07.2025 відкрито провадження у даній справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання з повідомлення сторін, яким роз`яснено процесуальні права подати заяви по суті справи та встановлено відповідні строки.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 01.08.2025 задоволено заяву представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_5 про забезпечення позову та накладено арешт: на садовий будинок, загальною площею 28,7 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; земельну ділянку: кадастровий номер :32:042:0024, площею 0,1 га; реєстраційний номер: 218.

21.10.2025 від відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 надійшов відзив, що посвідчений приватним нотаріусом КМНО Денисевич С.А. та зареєстрований в реєстрі за № 407,408, у якому відповідачі визнали позовні вимоги в повному обсязі та просили розглядати справу за їх відсутності.

05.11.2025 до суду від представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_5 надійшло клопотання про долучення доказів, у якому останній також просив розглядати справу за його відсутності та відсутності позивача.

У підготовче судове засідання сторони не з`явились, про день та час розгляду справи були повідомлені належним чином.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 49 Цивільного процесуального кодексу України позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.

Згідно із ч. 3 ст. 200 Цивільного процесуального кодексу України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

За вказаних обставин, вважаючи повне визнання позову відповідачами, прохання сторін розглядати справу за їх відсутності, суд вважає за можливе ухвалити рішення в підготовчому судовому засіданні.

Згідно із ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що 30.03.2023 між ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 укладено договір позики, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гончар Г.В. та зареєстровано в реєстрі за № 946 (а.с.6).

Відповідно до п.1-2 Договору позики, ОСОБА_1 до укладення цього договору передав позику ОСОБА_2 та ОСОБА_3 строком до 30.05.2023, грошові кошти у розмірі 3 000 000 грн. Таку саме суму грошових коштів без нарахування відсотків від суми позики ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зобов`язуються повернути ОСОБА_1 в строк до 30.05.2023 (а.с.6).

Після виконання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 свого зобов`язання ОСОБА_1 повинен передати свій примірник цього договору. Наявність у ОСОБА_1 після спливу терміну повернення грошей примірника цього договору є свідченням прострочення виконання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 свого зобов`язання (пункт 5 Договору позики) (а.с.6).

10.07.2024 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір позики, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу міста Києва Гончар Г.В. та зареєстровано в реєстрі за № 2929 (а.с.7)

Відповідно до п.1-2 Договору позики, ОСОБА_1 до укладення цього договору передав позику ОСОБА_2 строком до 30.12.2024, грошові кошти у розмірі 1 200 000 грн, що еквівалентно 29 325 доларів США 51 цент за курсом, встановленому НБУ станом на 10.07.2024 (1 долар США = 40,92 грн). Таку саме суму грошових коштів без нарахування відсотків від суми позики ОСОБА_2 зобов`язується повернути ОСОБА_1 в строк до 30.12.2024 (а.с.7).

Після виконання ОСОБА_2 свого зобов`язання ОСОБА_1 повинен передати свій примірник цього договору. Наявність у ОСОБА_1 після спливу терміну повернення грошей примірника цього договору є свідченням прострочення виконання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 свого зобов`язання (пункт 5 Договору позики) (а.с.7).

10.07.2024 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір іпотеки квартири, що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гончар Г.В. та зареєстрований в реєстрі за № 2930.

Цим договором забезпечується виконання зобов`язання, що виникло у ОСОБА_2 на підставі договору позики від 10.07.2024 та в забезпечення виконання за зобов`язанням ОСОБА_2 передає в іпотеку належну йому на праві приватної власності квартиру АДРЕСА_2 (пункт 1.1.-1.2 Договору іпотеки).

Частиною першою ст. 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною першою ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У частині першій ст. 627 Цивільного кодексу України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Частиною першою статті 598 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім, оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг.

Отже, у разі пред`явлення позову про стягнення боргу за договором позики позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України, суд повинен установити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Таким чином, досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суд для визначення факту укладення договору повинен виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та, залежно від установлених результатів, зробити відповідні правові висновки.

До аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.01.2019 у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18).

У постанові Верховного Суду України від 11.11.2015 у справі № 6-1967цс15 викладено правовий висновок, що на підтвердження укладення договору позики та його умов, згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Судом встановлено, що позивач та відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 уклали договір позики від 30.03.2023, а також позивач та відповідач ОСОБА_2 уклали договір позики від 10.07.2024, які нотаріально посвідчені.

Судом не було встановлено, що відповідачами укладені між сторонами договори у будь-який спосіб оспорювалися, відтак укладені договори позики є правомірним.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України).

Презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення породжує, змінює або припиняє цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним).

За приписами ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23.01.2019 у справі № 355/385/17 (провадження № 61-30435сво18) міститься висновок, що «у статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду)».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19.12.2018 у справі № 544/174/17 (провадження № 61-21724св18) зроблено висновок щодо застосування положень статті 545 ЦК України і вказано, що «у частині 545 ЦК України передбачено презумпцію належності виконання обов`язку боржником, оскільки наявність боргового документа в боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. І навпаки, якщо борговий документ перебуває у кредитора, то це свідчить про неналежне виконання або невиконання боржником його обов`язку. У контексті презумпції належності виконання обов`язку боржником потрібно акцентувати на декількох аспектах: (а) формулювання «наявність боргового документа у боржника» варто розуміти розширено, адже такий документ може перебувати в іншої особи, яка на підставі статті 528 ЦК України виконала зобов`язання; (б) вона є спростовною, якщо кредитор доведе протилежне. Тобто кредитор має можливість доказати той факт, що не зважаючи на «знаходження» в боржника (іншої особи) боргового документа, він не виконав свій обов`язок належно; (в) у частині третій статті 545 ЦК України регулюються як матеріальні, так і процесуальні відносини. Матеріальні втілюються в тому, що наявність боргового документа в боржника (іншої особи) свідчить про належність виконання зобов`язання. У свою чергу, процесуальні відносини проявляються в тому, що презумпція належності виконання розподіляє обов`язки з доказування обставин під час судового спору; (г) частина третя статті 545 ЦК України не охоплює всіх підстав підтвердження виконання зобов`язання, перерахованих у статті 545 ЦК України. Це пов`язано з тим, що і розписка про одержання виконання доводить належність виконання боржником обов`язків, особливо у тих випадках, за яких кредитору не передавався борговий документ. Тобто й наявність у боржника (іншої особи) розписки кредитора про одержання виконання підтверджує належність виконання боржником свого обов`язку».

Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно з ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на викладене, зважаючи на встановлені судом обставини справи, визнання відповідачами позовних вимог, суд доходить висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

В порядку ст. 141 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідачів на користь позивача понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 15 140 грн.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 525, 526, 527, 530, 549, 550, 612, 626, 627, 1046, 1047, 1049 Цивільного кодексу України, ст.ст. 2, 10, 49, 76, 77-81, 89, 141, 200, 247, 265, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , АДРЕСА_3 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , АДРЕСА_4 ), ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_3 , АДРЕСА_5 ) про повернення коштів - задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 30.03.2023 в сумі 3 000 000 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 10.07.2024 в сумі 1 200 000 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 15 140 грн, в рівних частках з кожного.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Повний текст рішення складено 18.11.2025.

Суддя: