Справа №202/3999/16-ц
Провадження №2/932/2090/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 листопада 2025року м. Дніпро

Шевченківський районний суд м. Дніпра в складі: головуючого-судді Цитульського В.І., за участю секретаря судового засідання Підопригори Р.А., представника позивача ОСОБА_1 , представника відповідачів ОСОБА_2 , представника третьої особи ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , третя особа Дніпровська міська рада, про визнання права власності на матеріали, обладнання, будівельні конструкції, конструктивні елементи будинку та іншого майна, що були використані в процесі будівництва,

В С Т А Н О В И В :

Зміст позовних вимог.

Позивач просить визнати за нею право власності на матеріали, обладнання, будівельні конструкції, конструктивні елементи будинку та іншого майна, що були використані в процесі будівництва по АДРЕСА_1 вартістю 90 473 490 грн на земельній ділянці із кадастровим номером :02:422:0113 (яка на даний час розділена на земельні ділянки із кадастровими номерами :02:422:0126 та :02:422:0127).

Основні процесуальні рішення та дії.

23.06.2016 до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська звернувся ОСОБА_7 із позовом до ОСОБА_8 про визнання права власності на квартири та нежитлові приміщення в багатоквартирному будинку по АДРЕСА_1 .

Ухвалою від 23.06.2016 відкрито провадження у справі.

Заочним рішенням від 04.07.2016 позов ОСОБА_7 задоволено повністю.

Ухвалою від 08.08.2016 заочне рішення скасовано.

Ухвалою від 22.01.2018 до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог Дніпровську міську раду.

05.04.2018 ОСОБА_7 подано заяву, якою змінено позовні вимоги.

Постановою суду апеляційної інстанції від 05.07.2018 ухвалу про відкриття провадження скасовано а справу передано на розгляду до Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська.

Справа була прийнята до розгляду Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська, у справі декілька раз змінювався головуючий у справі.

20.08.2021 провадження у справі було зупинено до залучення правонаступників відповідача.

25.02.2025 провадження поновлено.

03.06.2025 для розгляду справи визначено головуючого суддю Цитульського В.І., який ухвалою від 04.06.2025 прийняв справу до свого провадження у загальному позовному провадженні.

Ухвалою від 28.07.2025 (постановленою у судовому засіданні) до участі у справі залучено правонаступника позивача ОСОБА_4 та правонаступників відповідача ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Сторонами подавалося мирова угода, а пізніше відповідачем заява про визнання позову, у визнанні/прийнятті яких судом відмовлено.

Ухвалою суду від 11.09.2025 закрито підготовче провадження.

В судовому засіданні 06.11.2025 суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення та проголошено його резолютивну частину, складення повного тексту відкладено на 13.11.2025.

Узагальнені доводи позивача.

В межах правовідносин позики, на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 25.07.2015, ОСОБА_7 набув у власність від ОСОБА_8 незавершений будівництвом багатоквартирний будинок по АДРЕСА_1 площею 1 088,8 кв.м.

Необхідність звернення із позовом до суду позивач обґрунтовує тим, що об`єкт незавершеного будівництва змінився, зокрема його площа збільшилася до 13 198,3 кв.м.

Також позивач зазначає, що в результаті використання належних йому будівельних матеріалів, він набув право власності на новостворену річ матеріали, використані в процесі будівництва.

При цьому позивач фактично ототожнює матеріали, використані в процесі будівництва із об`єктом незавершеного будівництва, вказує про неможливість їх відокремлення від земельної ділянки, відносить їх до нерухомого майна та покликається на приписи ст.331 ЦК України.

В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги із мотивів вказаних у позовній заяві.

Окрім цього представник позивача наголошувала на тому, що задоволення позову не порушить прав територіальної громади, адже вона не несла витрат на будівництво. Також вказує, що незавершений будівництвом багатоквартирний будинок, право власності на який зареєстровано за третьою особою є відмінним від будівництва на яке претендує позивач.

Узагальнені доводи відповідачів.

Відповідачі визнали позов повністю.

В судовому засіданні представник відповідачів вказав про обґрунтованість заявлених вимоги, просив позов задовільнити.

Узагальнені доводи третьої особи.

Дніпровська міська рада заперечує проти задоволення позову з мотивів відсутності предмета спору, порушених прав позивача. Також третя особа вказує на те, що право власності на спірне незавершене будівництво зареєстровано на територіальною громадою на підставі рішення Дніпровської міської ради, тому задоволення позову порушить права територіальної громади.

В судовому засіданні представник третя особа просив відмовити у задоволенні позову з наведених вище підстав.

Обставини, встановлені судом.

Між ОСОБА_7 та Дніпровською міською радою розглядалися справи №200/13237/18 та №200/18631/17, в межах яких встановлено наступне.

21.02.2014 Дніпропетровською міською радою з ОСОБА_8 укладено договір оренди земельної ділянки площею 0,1669 га, кадастровий номер :02:422:0113, по фактичному розміщенню незавершеного будівництва, яке знаходиться по АДРЕСА_2 , строком на два роки.

Розпорядженням Дніпропетровського міського голови від 15.10.2014 №553-р незавершеному будівництву по АДРЕСА_3 , відповідно до ситуаційної схеми розміщення.

10.09.2015, на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя, шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в порядку добровільного виконання зобов`язання за позикою від 10.09.2015, ОСОБА_8 передав ОСОБА_7 право власності на предмет іпотеки - нерухоме майно, незавершене будівництво квартирний (багатоквартирний) житловий будинок, що розташований на АДРЕСА_1 , що складається з цокольного поверху літ. А, загальною площею 1 088,8 кв.м, готовністю 44%.

Розпорядженням виконуючого обов`язки Дніпропетровського міського голови від 24.11.2015 року №882-р вулиця Плеханова перейменована на вулицю Князя Володимира Великого.

Рішенням Дніпровської міської ради від 20.09.2017 №80/24 «Про присвоєння адреси незавершеному будівництвом багатоквартирному будинку по АДРЕСА_4 », незавершеному будівництвом багатоквартирному житловому будинку по АДРЕСА_5 присвоєно адресу АДРЕСА_6 .

Рішенням Дніпровської міської ради від 20.12.2017 №47/28 «Про врегулювання питань пов`язаних з подальшим використанням об`єкта нерухомого майна», визначено об`єктом права комунальної власності територіальної громади місті Дніпра, в особі Дніпровської міської ради, об`єкт нерухомого майна: незавершений будівництвом багатоквартирний житловий будинок літ. А, за адресою: АДРЕСА_5 .

За територіальною громадою міста Дніпра в особі Дніпровської міської ради зареєстровано право комунальної власності на об`єкт нерухомого майна незавершений будівництвом багатоквартирний житловий будинок загальною площею 13 198,3 кв.м. на АДРЕСА_6 . Підстава для державної реєстрації рішення Дніпровської міської ради від 20.12.2017 №47/28.

Окрім цього, постановою Верховного Суду від 24.04.2019 у справі №804/3987/17 встановлено, що по АДРЕСА_1 , збудовано багатоповерховий будинок. Об`єкт незавершеного будівництва (самочинного будівництва) побудований на земельній ділянці, яка не відведена для такої мети забудовнику, без належних дозвільних документів (п. 36, 37 постанови).

Сторони даної справи є правонаступниками (спадкоємцями) ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

На підтвердження понесення витрат на будівництво будинку позивачем долучено товарно -транспортні накладні, рахунки, документи про якість товару та інші документи.

Також позивачем долучено висновок експерта, складений у 2017 році, за яким вартість матеріалів, конструкцій, обладнання та заходів щодо їх впорядкування за адресою АДРЕСА_1 становить 90 473 490 грн.

Застосовані судом джерела права.

У відповідності до ч.3 ст.331 ЦК України (на яку покликається позивач), до завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). У разі необхідності особа, зазначена в абзаці першому цієї частини, може укласти договір щодо об`єкта незавершеного будівництва після проведення державної реєстрації права власності або спеціального майнового права на нього відповідно до закону.

Відповідно до висновків Верховного Суду зроблених у постанові від 18.12.2019 у справі №916/633/19 об`єктом незавершеного будівництва є лише сукупність належних забудовнику будівельних матеріалів і наявність судового рішення про визнання права власності на об`єкт незавершеного будівництва не змінює правового статусу такого майна та не перетворює сукупність будівельних матеріалів на новостворену річ - об`єкт нерухомого майна (житловий будинок, будівлю, споруду тощо) в розумінні статті 181 та частини другої статті 331 Цивільного кодексу України, оскільки не звільняє забудовника від обов`язку після завершення будівництва (створення майна) ввести його в установленому порядку в експлуатацію в загальному порядку та здійснити державну реєстрацію права власності на новостворене нерухоме майно.

За приписами ст.376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проєкту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил (ч.1).

Відповідно до частини шостої постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 №6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва) право власності на самочинно збудовані житлові будинки, будівлі, споруди, інше нерухоме майно не набувають як особи, які здійснили це будівництво, так і їхні спадкоємці.

Це майно не є об`єктом права власності, воно не може бути предметом поділу та встановлення порядку користування в судовому порядку; на нього не може бути звернено стягнення за виконавчими документами, у тому числі продаж його з прилюдних торгів.

Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього (ч.2, постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.06.2020 у справі №680/214/16-ц та від 14.09.2021 у справі №359/5719/17).

За висновком Великої Палати Верховного Суду, наведеним у постанові від 06.04.2021 у справі №910/10011/19, застосування конкретного способу захисту цивільного права або інтересу залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі №910/3009/18 вказано, що ефективний спосіб захисту прав повинен забезпечити поновлення порушеного права, а в разі неможливості такого поновлення гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування, тобто такий захист повинен бути повним та забезпечувати таким чином мету здійснення правосуддя та принцип процесуальної економії (забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту).

Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

Викладений висновок сформований у пунктах 40, 41 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 у справі №523/9076/16-ц.

Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і означається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу, навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені неправильно. Таким чином законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень (постанова Верховного Суду від 19.12.2019 у справі №520/11429/17).

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» рішення ЄСПЛ від 10.02.2010), постанови КЦС ВС від 07.10.2020 у справі №465/3586/17, від 08.10.2020 у справі №712/22134/12, від 05.10.2020 у справі №347/637/18, від 27.10.2020 у справі №243/11349/18.

Висновки.

Описаними вище рішеннями суду, які набрали законної сили встановлено, що по АДРЕСА_1 відбулася зміна адреси із 15К на 15Б.

Із вказаних рішень вбачається наявність одного об`єкту незвершеного будівництва, який був предметом спорів між ОСОБА_7 та ДМР.

Більше того, у справі №200/13237/18 ОСОБА_7 стверджував про позбавлення його права на об`єкт незавершеного будівництва рішеннями ДМР про передачу будинку під номером АДРЕСА_7 до комунальної власності, оспорював відповідні рішення ДМР.

Із аналізу ст.331 ЦК України та постанови Верховного Суду від 18.12.2019 у справі №916/633/19 вбачається, що об`єктом незавершеного будівництва є сукупність будівельних матеріалів, використаних в процесі будівництва.

Відтак встановлено, що спірні будівельні матеріали по АДРЕСА_1 є тим самим об`єктом, що й незавершене будівництво по АДРЕСА_1 .

Протилежні доводи позивача є хибними та суперечать його попереднім заявам (поведінці).

Спірний об`єкт незавершеного будівництва є самочинним будівництвом, що також встановлено рішеннями судів, які набрали законної сили.

На даний час право власності на спірний об`єкт незавершеного будівництва зареєстровано за територіальною громадою.

Відтак належним відповідачем у даній справі є Дніпровська міська рада.

З огляду на наведене визнання відповідачем позову та мирова угода в межах даної справи суперечать закону та порушують права територіальної громади.

Окрім цього, належним способом захисту за встановлених обставин є такий, що буде мати наслідком скасування запису про реєстрацію права власності на об`єкт незавершеного будівництва за територіальною громадою (такий спосіб позивачем застосовано у справі №200/13237/18) або вимоги спрямовані на відшкодування витрат на будівництво (ч.6 ст.376 ЦК України).

Відтак вбачається, що позивачем обрано не правильний спосіб захисту свого права та невірно визначено відповідача.

Кожна із наведених обставин є самостійною підставою для відмови у позові.

При цьому не підлягають встановленню інші обставини та аналізу інші доводи учасників.

Розподіл судових витрат.

Оскілки суд відмовляє у задавлені позову а відповідачем та третьою особою не заявлено судових витрат до відшкодування, відсутні підстави для розподілу судових витрат.

На підставі наведеного суд,

У Х В А Л И В :

У задоволенні позову ОСОБА_4 відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення суду складено 13.11.2025.

Суддя: В.І. Цитульський