Провадження № 2-др/369/20/25
27.10.2025 м. Київ
Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:
головуючої судді Козак І. А.,
при секретарі Кавун Є.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві заяву представника ОСОБА_1 адвоката Дикого Юрія Олеговича про ухвалення додаткового рішення по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,
Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08 червня 2023 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя задоволено частково.
Визнано автомобіль марки «Ford Fiesta», 2013 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , зареєстрований 07 вересня 2013 року спільним майном ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Стягнено з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 840,80 грн.
У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.
Постановою Київського апеляційного суду від 04 липня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником адвокатом Диким Ю. О., задоволено частково.
Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08 червня 2023 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл майна подружжя - скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення:
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл майна подружжя - задоволено частково.
У порядку поділу спільного майна подружжя виділено у приватну власність ОСОБА_1 автомобіль марки «Ford Fiesta», 2013 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , зареєстрований 07 вересня 2013 року, вартістю 151 810,00 грн.
У порядку поділу спільного майна подружжя стягнено з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію за 1/2 частину вартості автомобіля марки «Ford Fiesta», 2013 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , зареєстрованого 07 вересня 2013 року, в розмірі 75 905,00 грн.
Стягнено з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1 588,98 грн, витрати на проведення експертизи в розмірі 1 015,20 грн, та витрати на правову допомогу в розмірі 11 250,00 грн, а всього на суму 13 854,18 грн.
Представник позивачки звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення, в якій просив стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 27 735,00 грн, надану адвокатом позивачці у суді першої інстанції.
Свою заяву обґрунтовує тим, що під час розгляду справи судом першої інстанції звертався до суду з заявою в порядку ч. 8 ст. 141 ЦПК України про долучення доказів підтверджуючих розмір судових витрат на професійну правничу допомогу, які позивачка має сплатити у зв`язку з розглядом справи, до якої, зокрема, долучив копію акту приймання-здачі наданої правової допомоги від 12 вересня 2022 року за договором про надання правової допомоги від 07 вересня 2020 року. Зазначає, що суд, ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, яке скасоване апеляційним судом в частині відмови у задоволенні позову з ухваленням нового про часткове задоволення позову, не вирішив питання розподілу витрат на професійну правничу допомогу, понесені позивачкою при розгляді вказаної справи судом першої інстанції.
Питання ухвалення додаткового рішення суду визначене у ст. 270 ЦПК України.
Згідно з ч. 4 ст. 270 ЦПК України у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.
У судове засідання з розгляду заяви учасники справи не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені вчасно та належним чином.
Представник позивачки подав до суду заяву у якій просив розглянути заяву про ухвалення додаткового рішення у справі без участі позивачки та її представника.
Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, однак заяв від нього до суду не надходило.
У зв`язку з наведеним додаткове рішення ухвалене за відсутності учасників справи на підставі ч. 4 ст. 270 ЦПК України.
Вивчивши матеріали справи, суд вважає заяву обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.
Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08 червня 2023 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя задоволено частково. Визнано спірний автомобіль спільним майном подружжя та вирішено питання розподілу судових витрат зі сплати судового збору. У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.
Рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про розподіл майна подружжя переглядалось в апеляційному порядку.
Постановою Київського апеляційного суду від 04 липня 2025 року рішення суду в цій частині скасоване та ухвалене в цій частині нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 задоволено частково. У порядку поділу спільного майна подружжя виділено у приватну власність ОСОБА_1 спірний автомобіль, вартістю 151 810,00 грн. У порядку поділу спільного майна подружжя стягнено з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію за 1/2 частину вартості спірного автомобіля в розмірі 75 905,00 грн. Розподілено судові витрати.
Питання розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу, понесені позивачкою при розгляді вказаної справи у суді першої інстанції суд не вирішував.
Відповідно до ст. 246 ЦПК України, якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу.
Згідно з ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:
1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення;
2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати;
3) судом не вирішено питання про судові витрати;
4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.
Згідно з ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін.
Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку із розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів. Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів сторона зробила про це відповідну заяву.
Згідно з положеннями ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Як встановлено судом, 07 вересня 2020 року між позивачем ОСОБА_1 та адвокатом Диким Ю. О. укладено Договір про надання правової допомоги та додаток до нього, яким визначено вартість послуг правової (правничої) допомоги.
Відповідно до пункту 3.2. договору про надання правової допомоги від 07 вересня 2020 року плата за надання правової допомоги за цим Договором, здійснюється клієнтом в 5-ти денний строк з моменту направлення / вручення адвокатом відповідного рахунку клієнту в порядку та у спосіб, визначений цим договором. За згодою сторін, при представництві інтересів клієнта у судах України, також допускається оплата правової допомоги за цим договором протягом 5-ти днів з дня ухвалення відповідного судового рішення у справі за участі клієнта.
Доказів оплати позивачкою наданої їй адвокатом правничої допомоги у цій справі у суді першої інстанції представник позивачки не надав.
Однак при вирішенні питання розподілу між сторонами судових витрат на професійну правничу допомогу, суд враховує висновки Верховного Суду щодо застосування норм процесуального права (п. 1 ч. 2 ст. 137 та ч. 8 ст. 141 ЦПК України) відповідно до яких витрати на професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.
Саме такою є правова позиція Верховного Суду, висловлена Об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у постановах від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 та підтримана Верховним Судом, зокрема у постановах від 11 січня 2024 року у справі № 235/8612/19, від 08 січня 2024 року у справі № 754/1149/23 від 31 липня 2024 року у справі № 185/346/20.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи за власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Згідно зі ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Представником позивача під час розгляду справи судом першої інстанції долучено до матеріалів справи копію акту приймання-здачі правової допомоги від 12 вересня 2022 року за договором у якому детально наведено обсяг наданих адвокатом позивачці правових послуг і виконаних робіт та їх вартість, які відповідають критеріям реальності та співмірності.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Отже, оскільки судом при ухваленні рішення від 08 червня 2023 року у цій справі питання щодо розподілу витрат на правничу допомогу відповідно ст. 141 ЦПК України не вирішувалось, та з урахуванням складності справи, обсягом виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим адвокатом на виконання таких робіт, а також враховуючи задоволення позовних вимог позивачки, з урахуванням принципу розумності та справедливості, суд дійшов висновку, що заява представника позивача, адвоката Дикого Ю. О. про ухвалення додаткового рішення, правомірна, відповідає вимогам закону та підлягає задоволенню.
Керуючись ст. ст. 137, 141, 270 ЦПК України, суд, -
Заяву представника ОСОБА_1 адвоката Дикого Юрія Олеговича, про стягнення витрат на професійну правничу допомогу - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 27 735 (двадцять сім тисяч сімсот тридцять п`ять) грн 00 коп.
Додаткове рішення може бути оскаржено безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення додаткового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього додаткового рішення.
Додаткове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги, додаткове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Суддя Ірина КОЗАК