Справа № 159/6123/25
Провадження № 2/159/1983/25
КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2025 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської області в складі головуючого судді Смалюха Р.Я., розглянувши за правилами спрощеного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» (м. Київ, вул. Алмаатинська, буд. 8, офіс 310а) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в :

У червні 2024 року до суду надійшов позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» (далі позивач або ТОВ «ФК «ЕЙС» або товариство або позикодавець) до ОСОБА_1 (далі - відповідач або ОСОБА_1 , або боржник або позичальник) про стягнення заборгованості за кредитним договором №121673331 від 30.01.2021 у розмірі 85504,00 грн (далі кредитний договір).

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 30.01.2021 року між первісним кредитором ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (далі -ТОВ «Манівео») та відповідачем у електронній формі було укладено кредитний договір №121673331. Відповідач підписав кредитний договір електронним підписом, створеним за допомогою одноразового ідентифікатора MNV597ВN відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до умов кредитного договору відповідачу на умовах строковості, зворотності та платності було надано кредит у безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки. Відповідно до умов кредитного договору позичальнику надано кредит у розмірі 22000,00 гривень.

28.11.2018 між ТОВ «Манівео» та ТОВ «Таліон плюс» укладено договір факторингу №28/1118-01 відповідно до умов якого до ТОВ «Таліон плюс» перейшло право вимоги до відповідача за кредитним договором №121673331 від 30.01.2021.

30.05.2023 ТОВ «Таліон плюс» відступило право вимоги за кредитним договором до відповідача ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» відповідно до умов договору факторингу №05/0820-01 від 05.08.2020.

08.97.2025 ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «ФК «ЕЙС» уклади договір факторингу №29/07/25-Е відповідно до умов якого позивач набув право вимоги до відповідача за кредитним договором в розмірі 85504,00 грн.

Станом на день формування позовної заяви у позичальника існує заборгованість за кредитним договором у розмірі 85504,00 грн, яка складається з 22000,00 грн заборгованості за тілом кредиту, 63504,00 грн заборгованості за процентами.

Оскільки на даний час відповідач заборгованість не погасив, керуючись статями 11, 16, 526, 525, 530, 625, 610, 626, 628, 629, 1048, 1049, 1050, 1054 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), позивач просить стягнути борг у судовому порядку.

Також позивач просив стягнути з відповідача на його користь понесені ним судові витрати, у тому числі витрати на правничу допомогу в розмірі 7000,00 грн.

У відзиві на позовну заяву представник відповідача, адвокат Воробей О.В., заперечив позовні вимоги визнавши заборгованість за кредитним договором в розмірі 22000,00 грн тіла кредиту та 3960,00 грн заборгованості за процентами.

Відзив обґрунтований тим, що відповідно до п. 1.2 кредитного договору строк кредитування становить 30 днів, який міг бути продовжений позичальником шляхом здійснення оплат фактично нарахованих процентів під час Дисконтного періоду (п. 1.3). Відповідач не здійснював жодних оплат в період строку користування кредитом, а тому були відсутні підстави продовжувати строк кредитування.

Також у відзиві зазначається, що позивач, як фінансова установ, скориставшись необізнаністю позичальника, діючи з порушенням звичаїв ділового обороту та порушуючи при цьому норми вимоги діючого законодавства, спонукав у такий спосіб позичальника на укладення договору по зики на вкрай невигідних для нього умовах, які відповідач не міг оцінити належно. Заявлені позивачем проценти, на переконання представника відповідача. Є непропорційно великою сумою компенсації, що не відповідає засадам справедливості, добросовісності та розумності.

Також представник відповідача надав орієнтовний розрахунок понесених відповідачем витрат на професійну правничу допомогу у цій справі в розмірі 3000,00 грн.

Крім того представник відповідача заявила клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, яку поніс позивач. Вважає, що заявлені позивачем витрати на професійну правничу допомогу є неспівмірними із складністю справи, та вважає, що такі витрати можуть становити 1000,00 грн.

У відповіді на відзив позивач зазначив, що відповідач здійснив оплату 01.03.2021 у розмірі 3960,00 грн, яка дорівнювала розміру нарахованих процентів за період з 30.01.2021 по 01.03.2021 (всього 30 днів).

Здійснивши таку оплату відповідач продовжив строк користування кредитними коштами, а тому відповідачу продовжили нараховуватись проценти за ставкою 1,51% на день (п. 1.3), які потім були перераховані за ставкою 2,3% на день (п. 1.7.2).

Також позивач зазначає, що відповідачу також нараховувались проценти відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, однак не зазначає за який період нараховувалися проценти відповідно до ст. 625ЦК України та не зазначає конкретного пункту договору у якому сторони узгодили розмір таких процентів.

Розмір понесених позивачем витрати на правничу допомогу вважає співмірним із складністю справи та необхідними у цьому судовому провадженні, водночас орієнтовні витрати на правничу допомогу відповідача вважає необґрунтованими та завищеними.

Ухвалою від 23.09.2025 суд відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, розгляд справи вирішив здійснювати у змішаній формі, задовольнив клопотання позивач про витребування доказів у АТ «Акцент Банк».

23.10.2025 до суду надійшли витребувані судом документи з АТ «Акцент Банк».

До суду повернулося поштове відправлення R20, яким відповідач повісткою повідомлявся про розгляд справи, з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».

Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) відповідач вважається належним чином повідомленим про час, місце і дату судового розгляду.

Учасники справи не подавали заяви про розгляд справи з викликом сторін.

Верховний Суд у своїх постановах від 13 листопада 2020 року у справі № 359/5348/17 (провадження № 61-18620св19) та від 8 грудня 2021 року у справі № 369/10161/19 (провадження № 61-3468св21) наголосив, що якщо учасники судового процесу, зокрема сторони чи їхні представники, не з`явилися на судове засідання, але суд дійде висновку, що наявних матеріалів достатньо для ухвалення законного та обґрунтованого рішення, розгляд справи може бути завершено без її відкладення. Основним критерієм для відкладення справи є не відсутність сторони або її представника, а неможливість вирішення спору в межах відповідного судового засідання.

У цій справі суд вважає, що наявних матеріалів достатньо для прийняття законного та обґрунтованого рішення, тому вирішення спору по суті може відбутися без відкладення розгляду справи.

У зв`язку з неявкою учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксація судового процесу за допомогою технічних засобів звукозапису не проводилася.

Згідно з ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив таке.

30.01.2021 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідач уклали договір кредитної лінії № 121673331 у формі електронного документа з використанням електронного підпису.

За умовами кредитного договору сума кредиту становить 22000,00 грн (п. 1.1), строк кредитування 30 днів з дати отримання - Дисконтний період (п. 1.2), дисконтний період може бути продовжено позичальником, шляхом оплати протягом Дисконтного періоду всіх процентів, фактично нарахованих за користування кредитом, кількість продовжень не обмежується, загальний строк продовження не може перевищувати 30 днів і розраховується за формулою строк продовження = 30 - (дата закінчення дисконтного періоду дата продовження) (п. 1.3); проценти за користування кредитним коштами протягом періоду зазначеного п. 1.2 (перший Дисконтний період) 0,60% на день від суми не повернутого кредиту (п. 1.4.1); проценти за користування коштами протягом наступних дисконтних періодів 1,51% на день від сум неповернутого кредиту (п. 1.4.2), у випадку користування кредитними коштами після закінчення дисконтного періоду без своєчасної оплати процентів в порядку, передбаченому п. 1.3. договору, застосовується процентна ставка в розмірі 1,71% на день з початку дії дисконтного періоду (п. 1.4.3); з наступного дня після закінчення Дисконтного періоду позичальник зобов`язаний щоденно сплачувати кредитодавцю проценти в розмірі 2,30 % на день від суми кредиту (п. 1.7.2).

Умови договору не містять заборони позикодавцю здійснювати відчуження прав вимоги до позичальника за цим кредитним договором.

Відповідно до графіку платежі, що є додатком №1 до кредитного договору, позичальник зобов`язався сплатити позикодавцю 22000,00 грн та 3960,00 грн процентів 01.03.2021.

Також позичальник ознайомився з паспортом споживчого кредиту до кредитного договору, у якому зазначені умови аналогічні тим, які містяться в кредитному договорі.

У реквізитах кредитного договору зазначені прізвище ім`я по батькові відповідача, реквізити його паспорт громадянина України, РНОКПП, номер телефону - НОМЕР_1 , електронна і поштова адреси відповідача, також зазначено, що відповідач підписав Кредитний договір електронним підписом, створеним за допомогою одноразового персонального ідентифікатора MNV597ВN, 30.01.2021 о 15.39.43 год.

Також підписання кредитного договору відповідачем підтверджується довідкою щодо дій позичальника в Інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» сформованою 05.06.2023.

Відповіддю АТ «Акцент Банк» від 14.10.2025, платіжним дорученням від 30.01.2025 та випискою по картковому рахунку підтверджується належність картки НОМЕР_2 відповідачу та зарахування на цю картку коштів в розмірі 22000,00 грн 30.01.2021. Також у відповіді банку зазначено, що фінансовий номер належав відповідачу на день здійснення операції.

В копі заявки на отримання грошових коштів в кредит від 30.01.2021 зазначені прізвище, ім`я, по батькові відповідача, його дата народження, номер телефону, номер паспорта, дата і орган його видачі, РНОКПП, адреса проживання та реєстрації, номер банківської картки НОМЕР_2 .

Розрахунком заборгованості за кредитним договором №121673331 від 30.01.2021 виданого ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» стверджується, нарахування відповідачу процентів за період з 30.01.2021 по 04.05.2021 в розмірі 39644,00 грн. Також зазначено, що відповідач 01.03.2021 сплатив 3960,00 грн, а 16.04.2021 10,00 грн.

Розрахунком заборгованості за кредитним договором №121673331 від 30.01.2021 виданого ТОВ «Таліон Плюс» стверджується, нарахування відповідачу процентів у період з 05.05.2021 по 28.06.2021 в розмірі 27830,00 грн. Інформації про здійснення оплат відповідачем не зазначено.

Інформації про те, що відповідач ознайомився саме з тією редакцією Правил надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту продукту «Смарт» товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога», які додані до позовної заяви, матеріали справи не містять.

У виписці з особового рахунку за кредитним договором №121673331 виданою позивачем зазначено про наявність у відповідача заборгованості в розмірі 85504,00 грн з яких:

-22000,00 грн за сумою кредиту;

-63504,00 за процентами.

28.11.2018 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (Клієнт) та ТОВ «Таліон Плюс» (Фактор) уклали Договір факторингу № 28/1118-01 строк дії якого закінчується 28 листопада 2019 року.

28.11.2019 ТОВ «Манівео» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали додаткову угоду №19, згідно з якою строк дії договору продовжено до 31.12.2020. При цьому інші умови договору залишилися без змін.

р31.12.2020 між Клієнтом та Фактором укладено додаткову угоду № 26 від 31.12.2020 року до Договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, що продовжила строк договору до 31 грудня 2021 року.

В даній додатковій угоді Договір факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 викладено у новій редакції, проте його дата укладення залишена як 28.11.2018 та № 28/1118-01.

31.12.2021 сторони Договору факторингу уклали додаткову угоду №27, яка продовжила строк дії договору до 31 грудня 2022 року. При цьому інші умови договору залишилися без змін, відповідно до договору факторингу в редакції від 31 грудня 2020 року.

31.12.2022 сторони Договору факторингу уклали додаткову угоду №31, яка продовжила строк дії договору до 31 грудня 2023 року. При цьому інші умови договору залишилися без змін, відповідно до договору факторингу в редакції.

31.12.2023 сторони Договору факторингу уклали додаткову угоду №32, яка продовжила строк дії договору до 31 грудня 2024 року.

Пунктом 2.1. Розділу 2 (предмет договору) Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 , передбачено, що згідно умов Договору Клієнт зобов`язується відступити Фактору Права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги.

Відповідно до п. 1.3. Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 визначено, що під правом вимоги розуміється всі права Клієнта за Кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до Боржників по сплаті суми Боргу за Кредитними Договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому.

Пунктом 1.2. Договору визначено, що Перелік Кредитних договорів наводиться у відповідних Додатках до Договору, а саме Реєстрах прав вимоги.

В той же час, відповідно до п. 1.5. Договору факторингу, Реєстр прав вимоги означає перелік Прав вимоги до Боржників, що відступається за Договором. Форма вказаного Реєстру наведена в Додатку №1 до Договору.

Згідно з п. 4.1. договору факторингу, право вимоги переходить від Клієнта до Фактора в день підписання Сторонами Реєстру прав вимог, по формі встановленій у відповідному додатку.

Відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги №132 від 04.05.2021 до Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 (з урахуванням додаткових угод до нього), ТОВ «Таліон Плюс» отримало право вимоги до відповідача за кредитним № 121673331 від 30.01.2021 на загальну суму 57674,00 грн, порядковий номер 138.

Відповідно до п.5.3.3 договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року (в редакції з урахуванням додаткових угод до нього) визначено, що Фактор (ТОВ «Таліон Плюс») має право розпоряджатися Правом вимоги на свій власний розсуд, в тому числі відступати Право вимоги на користь третіх осіб.

05.08.2020 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено Договір факторингу № 05/0820-01, строк дії якого закінчується 04 серпня 2021 року.

Предметом цього Договору факторингу є відступлення прав вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги. Право вимоги від Клієнта до Фактора переходить в момент підписання сторонами відповідного Реєстру прав вимог, встановленому в відповідному Додатку договору (п.4.1).

В подальшому ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» уклали ряд додаткових угод: №2 від 03.08.2021 та №3 від 30.12.2022 - якими продовжено строк дії Договору факторингу до 30.12.2024 включно, всі інші умови залишились без змін.

Відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги № 9 від 30.05.2023 до Договору факторингу № 05/0820-01 від 05.08.2020 від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги до відповідача за кредитним договором на загальну суму 85504,00 грн, порядковий номер в реєстрі - 4747.

Згідно з п. 5.3.3 Договору факторингу Фактор має право розпоряджатися Правом вимоги на свій власний розсуд, в тому числі відступати Право вимоги на користь третіх осіб.

08.07.2025 ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та позивач уклали Договір факторингу № 08/07/25-Е відповідно до умов якого позивачу відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором.

Відповідно до п.1.2. перехід від Клієнта до Фактора Прав Вимоги Заборгованості до Боржників відбувається в момент підписання Сторонами Акта прийому-передачі Реєстру Боржників згідно з Додатком № 2, після чого Фактор стає кредитором по відношенню до Боржників стосовно Заборгованостей та набуває відповідні Права Вимоги.

08.07.2025 між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та позивачем підписано Реєстр Боржників до договору факторингу № 08/07/25-Е від 08.07.2025 у якому під номером 435 зазначений кредитний договір 121673331 від 30.01.2021, зазначений борг по тілу в розмірі 22000,00 грн та 63504,00 грн боргу за процентами.

08.07.2025 між сторонами цього договору факторингу підписано Акт прийому-передачі Реєстру Боржників за Договором факторингу № 08/07/25-Е від 08.07.2025.

Платіжними інструкціями від 17.07.2025, 12.08.2025, 13.08.2025 підтверджується сплата позивачем ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» за договором факторингу коштів в розмірі 2001429,88.

Випискою з ЄДР підтверджується, що позивач здійснює діяльність з надання інших фінансових послуг (вед 64.99).

Розглянувши та оцінивши подані учасниками справи обґрунтування та заперечення позовних вимог, пояснення та докази, суд дійшов висновку, що спір у справі виник у сфері договірних правовідносин, а саме щодо виконання грошових зобов`язань за кредитним договором.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Згідно положень ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Відповідно до положень ст.12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

У справі № 561/77/19 від 16.12.2020 р. Верховний Суд у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду зазначив: «Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України.) Абзац 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним у письмовій формі. Аналізуючи викладене, слід дійти висновку, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.205, 207 ЦК України). Особливості укладення кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі».

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 р. у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 р. у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 р. у справі №127/33824/19.

Згідно зі ст.12 Закону України «Про електронну комерцію» в редакції на момент укладення кредитного договору, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання:

- електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину;

- електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;

- аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Кредитний договір № 121673331 від 30.01.2021 підписаний відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором «MNV597ВN» , який був власноручно введений відповідачем для електронного підпису. Зазначений підпис підтверджує, що відповідач ознайомився та погодився з усіма умовами договору, паспортом кредиту. Отже, сторони погодили усі істотні умови та уклали в належній формі кредитний договір.

Верховний Суд у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 524/5556/19 від 12.01.2021 р. дійшов такого висновку: «Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і літер, або тільки цифр, або тільки літер, яку заявник отримує за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Оспорюваний договір про надання фінансового кредиту підписаний позивачкою за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора, тобто укладення між сторонами спірного правочину підтверджено належними та допустимими доказами».

Відповідно до ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Отже, відповідач за допомогою електронних засобів, доступ до яких був отриманий ним особисто і за власною ініціативою, ознайомився з усіма умовами кредитного договору, в тому числі з паспортом споживчого кредиту, правилами надання грошових послуг в позику мав достатньо часу і можливостей для такого ознайомлення, погодив ці умови, а отже, взяв на себе передбачені договором зобов`язання.

Згідно з частинами 1, 3 статті 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором.

Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (частина 1 статті 1078 Кодексу).

На виконання п. 1.2 договору факторингу № 08/07/25-Е від 05.07.2025 укладеного між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та позивачем, підписано Реєстр Боржників до договору факторингу № 08/07/2-Е від 08.07.2025 та Акт прийому-передачі Реєстру Боржників за Договором факторингу № 08/07/25-Е від 08.07.2025. Отже позивач, набув право вимоги до відповідача за кредитним договором № 121673331 від 30.01.2021.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина перша статті 530 ЦК України).

Відповіддю АТ «Акцент Банк» від 14.10.2025, платіжним дорученням від 30.01.2025 та випискою по картковому рахунку підтверджується належність картки НОМЕР_2 відповідачу та зарахування на цю картку коштів в розмірі 22000,00 грн 30.01.2021.

Строк користування кредитними коштами сплив 01.03.2021, однак відповідач сплатив нараховані за цей період проценти, а тому, відповідно до п. 1.3 кредитного договору, строк користування кредитними коштами продовжився на 30 днів, тобто до 31.03.2021.

Отже, позивач має право вимагати сплати суми отриманого і не повернутого кредиту.

Крім того, відповідно до ч. 1, 2 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до ч. 1 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Як видно з розрахунків заборгованості відповідач частково сплачував за кредитним договором: 01.03.2021 сплатив 3960,00 грн, а 16.04.2021 10,00 грн.

Отже, за період з 30.01.2021 по 01.03.2021 позивачу було нараховано процентів в розмірі 3960,00 грн (12000.00 грн тіла кредиту * 0,6% на день * 30 днів), які відповідач сплатив в останній день Дисконтного періоду (01.03.2021), а тому кредитний договір, відповідно до його умов продовжився на 30 днів до 31.03.2025.

Отже, проценти за користування кредитними коштами могли бути нараховані відповідачу до 31.03.2021 (30 днів), а ставкою в розмірі 1.71 % на день відповідно до вимог п. 1.4.3 кредитного договору.

Так проценти за період з 02.03.2021 по 31.03.2021 складають 11286,00 грн (22000,00 грн тіла кредиту * 1.71% на день * 30 днів).

Інформації про те, що відповідач виконав умови п. 1.3 кредитного договору та знову продовжив строк користування кредитними коштами, у матеріалах справи відсутні.

Отже, після 31.03.2021 відповідачу проценти за користування кредитом не могли бути нараховані, водночас позивач вправі був нараховувати проценти за невиконання грошового зобов`язання на умовах передбачених ст. 625 ЦК України.

Зазначені висновки суду здійснені з врахуванням правової позиції Великої Палати Верховного Суду висловленої у постанові від 05.04.2023 у справі № 910/4518/16, в якій зазначено, що у разі порушення виконання зобов`язання щодо повернення кредиту за період після прострочення виконання нараховуються не проценти за «користування кредитом» (стаття 1048 ЦК України), а проценти за порушення грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України) у розмірі, визначеному законом або договором.

Однак позивач не просить стягнути проценти в порядку ст. 625 ЦК України.

Посилання позивача на те, що він просить стягнути з відповідача проценти за невиконання грошового зобов`язання не відповідають наявним у матеріалах справи доказам.

Так з розрахунків заборгованості видно, що відповідачу нараховувалися саме проценти за користування кредитом. А не за прострочення виконання грошового зобов`язання, та й у позовній заяві позивач просить стягнути саме проценти за користування кредитом.

Посилання позивача у тесті позовної заяви на ст. 625 ЦК України не робить автоматично його вимоги такими, що випливають із її положень. У розрахунку заборгованості та позовних вимогах позивачу слід було чітко розмежувати, який розмірі процентів є процентами за користування кредитним коштами, а який нарахований відповідно до положень ст. 625 ЦК України, чого позивач не зробив.

Натомість зазначив, що весь розмір процентів, які він просить стягнути (63504,00 грн) є процентами за користування кредитними коштами.

Відповідно до вимог ст. 19 ЗУ «Про споживче кредитування» у разі недостатності суми здійсненого платежу для виконання зобов`язання за договором про споживчий кредит у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості:

1) у першу чергу сплачуються прострочена до повернення сума кредиту та прострочені проценти за користування кредитом;

2) у другу чергу сплачуються сума кредиту та проценти за користування кредитом;

3) у третю чергу сплачуються неустойка та інші платежі відповідно до договору про споживчий кредит.

Отже, сплачених у квітні 2021 року відповідачем 10,00 грн необхідно зарахувати в оплату за тілом кредиту.

З врахуванням наведеного, вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором є підставними в частині стягнення з відповідача 21990,00 грн тіла кредиту (22000,00 грн 10.00 грн сплачених коштів) та заборгованості по процентах в розмірі 11286,00 грн за період з 02.03.2021 по 31.03.2021.

Згідно зі статтями 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а аза відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ст. 16 ЦК України).

Підсумовуючи наведене, вивчивши матеріали справи, повно, всебічно, об`єктивно з`ясувавши обставини справи, оцінивши докази безпосередньо досліджені в судовому засіданні, з точки зору належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а у сукупності - з точки зору достатності та взаємозв`язку, застосувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, виходячи з мотивів наведених вище, керуючись внутрішнім переконанням суд дійшов висновку про те, що відповідач порушив умови кредитного договору щодо погашення процентів та тіла кредиту, а тому позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором належить задовольнити частково, стягнувши з відповідача на користь позивача 33276,00 грн з яких: 21990,00 грн суми виданого кредиту та 11286,00 грн нарахованих процентів за період до 02.03.2021 по 31.03.2021, у задоволенні стягнення тіла кредиту в розмірі 10,00 грн та процентів в розмірі 65504,00 грн за користування кредитом за період з 01.04.2021 по 28.06.2021 необхідно відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позивач сплатив судовий збір в мінімальному його розмірі 2422,40 грн, то його належить стягнути з відповідача в повному обсязі, не залежно від розміру задоволених позовних вимог.

Крім того, у позовній заяві позивач просив стягнути з відповідача понесені ним витрати на професійну правничу допомогу.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивач надав копію договору про надання правничої допомоги №09/07/25-01 від 09.07.2025 укладений з АО «Тараненко та партнери»; додаткову угоду від 09.07.2025 до вказаного вище договору про надання правничої допомоги, відповідно до якої позивач уповноважив адвокатське бюро надавати йому правову допомогу, зокрема у справі за кредитним договором відповідача; копія свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю Тараненко А.І.

Додатком №1 до вказаного вище договору про надання правничої допомоги визначено погоджену позивачем та адвокатським бюро вартість послуг правничої допомоги, зокрема:

-Складання позовної заяви 2500,00 грн / 1 год;

-Вивчення матеріалів справи 500,00 грн /1 год;

-Підготовка адвокатського запиту 500 грн/1 год;

-Підготовка та подача клопотань/заяв та інших процесуальних документів 500 грн /1 год.

Актом прийому наданих послуг від 17.07.2025 зазначено, що адвокатське бюро надало позивачу послуги правничої допомоги, а саме:

-Складання позовної заяви 2 год вартістю 5000,00 грн;

-Вивчення матеріалів справи 2 год вартістю 1000,00 грн;

-Підготовка адвокатського запиту 1 год вартістю 500,00 грн;

-Підготовка клопотання про отримання інформації про зарахування коштів 1 год вартістю 500,00 грн;

Суд зазначає, що відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі №922/1964/21 зауважено, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Подібний висновок викладений і у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі 904/4507/18.

На переконання суду не були необхідними витрати пов`язані із зверненням адвоката з адвокатським запитом до банку про надання йому інформації про зарахування кредитних коштів на рахунок відповідача, оскільки така інформація є банківською таємницею відповідно до ст. 60 ЗУ «Про банки і банківську діяльність» і її розголошення на запит адвоката не передбачено, чого адвокат не міг не знати. Тому, понесення таких витрат не було необхідним у цій справі.

У зв`язку з чим розмір витрат на професійну правничу допомогу, яка підлягає до розподілу необхідно зменшити на розмір понесених витрат на складання адвокатського запиту 500, 00 грн.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2024 року у справі № 227/2301/21 містяться правові висновки, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України). Визначальним у цьому випадку є факт надання адвокатом правової допомоги у зв`язку з розглядом конкретної справи.

Відповідач не ставив під сумнів співмірність та обґрунтованість понесених позивачем витрат на правничу допомогу, а суд самостійно позбавлений можливості здійснювати зменшення розміру витрат без відповідної заяви учасника справи.

Отже, суд дійшов висновку, що позивач поніс витрати на професійну правничу допомогу у цій справі в розмірі 6500,00 грн (7000,00 грн 500,00 грн), які підлягають до розподілу.

Вирішуючи питання про стягнення витратна правову допомогу, суд враховує положення частини другої статті 141 ЦПК України, яка передбачає, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже, оскільки суд вирішив стягнути з відповідача 33276,00 грн заборгованості за кредитним договором, що становить 38,92% від суми позову 85504,00 грн, то з відповідача необхідно стягнути на користь позивача 38,92% понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, що складає 2529,8грн (38,92% від 6500,00 грн).

Стягнення витрат на професійну правничу допомогу пропорційно до розміру задоволених позовних вимог відповідає вимогам ч. 2 ст. 141 ЦПК України та правовій позиції, висловленій Великою Палатою Верховного Суду, у постанові від 22.11.2023 у справі №712/4126/22.

Керуючись статтями 12, 76-81, 141, 247, 262-265, 280 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» заборгованість за кредитним договором №121673331 від 30.01.2021 у розмірі 33276,00 грн, з яких:

- 29990,00 грн простроченої заборгованості за сумою кредиту;

- 11286,00 грн простроченої заборгованості за процентами нарахованих за період з 02.03.2021 по 31.03.2021.

Відмовити у стягненні з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» тіла кредиту в розмірі 10,00 грн та процентів в розмірі 52218,00 грн за користування кредитом за період з 01.04.2021 по 28.06.2021.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» судовий збір у сумі 2422,40 грн та 2529,80 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Копію рішення направити сторонам у справі.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Волинського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування сторін:

Позивач Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» (02090, м. Київ, вул. Алмаатинська, буд. 8, офіс, 310а; );

Відповідач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_3 ).

Повне судове рішення складене 26.11.2025.

Головуючий:Р. Я. СМАЛЮХ