Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(ЗАОЧНЕ)

03 вересня 2025 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Войтенко Т. В.,

за участю секретаря судового засідання - Вигівська В. В.,

за участю представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Храпійчука В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду районного суду в м. Києві за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Чотирнадцята Київська державна нотаріальна контора про визнання права власності на спадкове майно, -

В С Т А Н О В И В:

В листопаді 2024 р. позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просив визнати за позивачем право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_3 , яку не прийняв відповідач ОСОБА_2 , однак яка зазначена у Свідоцтві про право на спадщину за законом від 28 лютого 2017р. за відповідачем ОСОБА_2 .

Вимоги позовної заяви обґрунтовані тим, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 є рідними братами між собою та є синами ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

На момент смерті ОСОБА_3 постійно був зареєстрований та проживав за адресою: АДРЕСА_2 .

Як зазначає позивач у позовній заяві, він є спадкоємцем першої черги за законом після смерті батька та на момент його смерті був зареєстрований та прожинав разом з ним за адресою: АДРЕСА_3 . Іншим спадкоємцем першої черги за законом є син померлого - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який був зареєстрований за однією адресою з батьком, але постійно не проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина. Спадкове майно складається з квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_3 , яка належала померлому на підставі Договору дарування, посвідченого Пуртовою І.В., державним нотаріусом Чотирнадцятої Київської державної нотаріальної контори, 24 червня 1994 року, за реєстровим № 2-4464, зареєстрованого в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна 15 липня 1994 року в реєстровій книзі за реєстровим № 16/859/30818.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач зазначив, що протягом шестимісячного строку подав заяву про прийняття спадщини до Чотирнадцятої Київської державної нотаріальної контори, на підставі якої була заведена спадкова справа №715/2016. Позивач прийняв спадщину після смерті батька та одержав на своє ім`я Свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частку у спадщині, а саме: Свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частину квартири АДРЕСА_4 , видане ОСОБА_4 , державним нотаріусом Чотирнадцятої Київської державної нотаріальної контори, 28 лютого 2017 року, за реєстровим № 1-184.

Після оформлення спадщини після смерті батька право власності на 1/2 частину квартиру зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за позивачем ОСОБА_1 державним реєстратором Пилипчук О.І., державним нотаріусом Чотирнадцятої Київської державної нотаріальної контори, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000.

У свідоцтві про право на спадщину за законом вказано, що на підставі ст.1261 Цивільного кодексу України спадкоємцями зазначеного у свідоцтві майна ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , є його син - ОСОБА_1 , та його син - ОСОБА_2 , по 1/2 частці у спадщині.

У позовній заяві позивач зазначає що його рідний брат ОСОБА_2 свідоцтво про право на спадщину на 1/2 частину квартири не отримував., однак державний нотаріус Пилипчук О.І., видаючи свідоцтво спадщину на ім`я ОСОБА_1 лише на 1/2 частину квартири, виходила з того, що ОСОБА_2 на момент смерті спадкодавця був зареєстрований з ним за однією адресою, від прийняття спадщини не відмовлявся та фактично прийняв спадщину.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач зазначив, що його брат ОСОБА_2 хоча і був зареєстрований за однією адресою разом з позивачем та померлим батьком, однак з травня 2016 року не проживав за даною адресою, а тому є таким, що фактично не прийняв спадщину.

Посилаючись на правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду, зокрема на те, що 1) спірна квартира не була постійним місцем проживання відповідача, хоча він в ній був зареєстрований; 2) для висновку про фактичне прийняття спадщини необхідна фактичне проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не формальна реєстрація місця проживання; 3) сама по собі реєстрація місця проживання особи не може вважатися місцем проживання та свідчити про своєчасність прийняття спадщини, позивач стверджував, що його брат ОСОБА_2 на момент відкриття спадщини був лише формально зареєстрований у квартирі, фактично з батьком не проживав, є таким що не прийняв спадщину, а відтак державний нотаріус безпідставно вважала відповідача таким, що прийняв спадщину.

З огляду на викладене, а також на те, що на момент відкриття спадщини брат постійно разом з померлим батьком не проживав, заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини не подавав, за отриманням свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно не звертався, витрати на утримання спадкового майна не несе, він повинен бути визнаний судом таким, що спадщину не прийняв, звернувся до суду з даним позовом, у якому просив визнати за ним право власності на іншу 1/2 частину квартири, як на спадкове майно смерті батька ОСОБА_3 , яку не прийняв відповідач ОСОБА_2 .

Ухвалою судді Подільського районного суду міста Києва від 24 грудня 2024р. було відкрите загальне позовне провадження.

Відповідач, будучи повідомленим про день, час та місце розгляду справи відповідно до вимог закону, в судове засідання повторно не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, не подав відзив на позовну заяву, у зв`язку з чим відповідно до вимог ст.ст.223 ч.4, 280 ЦПК України розгляд даної справи проведений в заочному порядку на підставі наданих стороною позивача доказів.

Представник третьої особи - Чотирнадцятої київської державної нотаріальної контори, будучи повідомленим про день, час та місце розгляду справи належним чином, в судове засідання не з`явився, в матеріалах справи міститься заява, в якій просив розглядати справу за його відсутності.

В судовому засіданні представник позивача - адвокат Храпійчук В.О. підтримав позовні вимоги, просив позов задовольнити в повному обсязі, надав пояснення, аналогічні викладеним в позові. Пояснив, що відповідач ОСОБА_5 з 2014 р. пішов до церкви та жив при ній, в квартирі не з`являвся, спадщину не прийняв, адже був лише формально зареєстрованим у квартирі, однак не проживав у квартирі. Відтак, відповідач не прийняв спадщину після смерті батька, таку спадщину прийняв позивач, а тому просить суд визнати за ним право власності на частину квартири, яка нібито прийнята в порядку спадкування відповідачем.

Пояснив суду, що на час розгляду справи у суді, позивач служить в лавах ЗСУ, в квартирі проживає дружина та дитина позивача. Відповідач до квартири не з`являється.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, показання свідка, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, яким надана оцінка в їх сукупності, дійшов таких висновків.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_3 , якому на підставі договору дарування, посвідченого 14 Київською державною нотаріальною конторою 24.06.1994 р., № 2-4464, зареєстрованого в Бюро 15.07.1994 р., в книзі 2-275 за реєстровим №16/859/30818 на праві особистої приватної власності належала квартира по АДРЕСА_3 .

Спадкоємцями першої черги за законом є сини - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина, яка складалася з квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_3 .

Як вбачається з копії спадкової справи № 715/2016 до майна померлого ОСОБА_3 , протягом встановленого законом шестимісячного строку позивач 16.11.2016 р. подав до Чотирнадцятої київської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, на підставі якої була заведена спадкова справа № 715/2016.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач ОСОБА_1 прийняв спадщину після смерті батька та одержав на своє ім`я Свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частку у спадщині, а саме: Свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частину квартири під номером АДРЕСА_4 , видане ОСОБА_4 , державним нотаріусом Чотирнадцятої Київської державної нотаріальної контори, 28 лютого 2017 року, за реєстровим № 1-184.

Як встановлено судом, на іншу 1/2 частину квартири свідоцтво про право власності ОСОБА_2 не видавалося.

Державний нотаріус Пилипчук О.І., видаючи свідоцтво про право на спадщину на ім`я ОСОБА_1 (на 1/2 частину), виходила з того, що ОСОБА_2 на момент смерті спадкодавця був зареєстрований за однією адресою з останнім, від прийняття спадщини не відмовлявся.

Позивач ОСОБА_1 в своїй позовній заяві стверджує, що відповідач не проживав разом з померлим батьком - ОСОБА_3 на час відкриття спадщини за адресою: АДРЕСА_3 , а також у встановлений законом строк не подав заяву про прийняття спадщини як спадкоємець першої черги.

А відтак, позивач стверджує, що відповідач не прийняв спадщину після смерті батька ОСОБА_3 , оскільки саме факт постійного проживання є підставою для прийняття спадщини, а тому, саме позивач є таким, що одноосібно прийняв спадщину, звернувся до нотаріальної контори, та має право на визнання за ним права власності на іншу 1/2 частину спірної квартири, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Спірні правовідносини регулюються вимогами Цивільного кодексу України.

Перевіряючи твердження позивача, суд виходить з такого.

Відповідно до вимог статті 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи.

Відповідно до положень ст. ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Із матеріалів справи вбачається, що своїм правом на спадкування після смерті спадкодавця, позивач ОСОБА_1 скористався, подавши заяву про прийняття спадщини.

Згідно ст. 1267 ч.1 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними.

Згідно зі ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч.1).

Частиною 3 статті 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ст.1268 ч.5 ЦК України).

У даній справі позивач зазначає, що відповідач не проживав у квартирі на момент смерті їхнього батька. Факт непроживання відповідача доводив Актами про непроживання особи за місцем реєстрації від 22 липня 2024р. (а.с.14), від 24 лютого 2025р. (а.с.67), 25 березня 2025р. (а.с.68) та показаннями свідка ОСОБА_6 .

Для правильного вирішення даної справи, суду належить з`ясувати, чи проживав відповідач у квартирі на момент смерті батька та чи вважається таким, що прийняв спадщину. Виключно у разі, якщо позивач доведе, що відповідач не проживав у квартирі на момент смерті їхнього батька, позовні вимоги можуть бути задоволені судом.

Верховний Суд у постанові від 21 жовтня 2020р. у справі 569/15147/17 вказав, що частина 3 статті 1268 Цивільного кодексу України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не лише реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного.

Отже, для вирішення питання щодо наявності підстав для застосування до спірних правовідносин положень частини третьої статті 1268 ЦК України є необхідним встановлення місця проживання спадкодавця і спадкоємця.

Згідно довідки форми № 3, виданої ЖБК «Авіатор-12» ОСОБА_1 06.10.2016 р., яка міститься в матеріалах спадкової справи, на час відкриття спадщини у вищевказаний квартирі, крім спадкодавця ОСОБА_2 , зареєстровані його сини - сторони по справі - ОСОБА_1 , 1990 року народження, - з 1994 р., та ОСОБА_2 , 1983 року народження, - з 2003 р. (а.с.82).

11 листопада 2024р. суд отримав Витяг з Реєстру територіальної громади міста Києва про зареєстрованих осіб у квартирі АДРЕСА_1 . З даного Витягу вбачається, що зареєстрованими у квартирі є ОСОБА_1 з 6 вересня 1994 року та його брат ОСОБА_2 з 2 грудня 2003р. (а.с.26).

Отже, на момент смерті ІНФОРМАЦІЯ_6 їхнього батька ОСОБА_3 , обидва сини були зареєстрованими у квартирі.

Як вбачається з копії спадкової справи щодо майна померлого ОСОБА_3 , відповідач ОСОБА_2 про відмову від спадщини не заявляв, оскільки така заява не подавалась до нотаріуса.

Судом встановлено, що звертаючись із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, сам позивач ОСОБА_1 28.02.2017 у своїй заяві зазначив, що такою заявою він повідомляє, що крім нього, спадкоємцем першої черги померлого є його син ОСОБА_2 , 1983р. народження, який не подав заяву про прийняття спадщини, однак є таким, що фактично прийняв її, оскільки проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Інших спадкоємців немає (а.с.99).

Таку заяву, у якій позивач з власної волі повідомляє, про те, що його брат фактично проживав разом із спадкоємцем та є таким, що фактично прийняв спадщину, суд тлумачить виключно як таку, що доводить факт проживання відповідача у спірній квартирі на момент смерті батька.

Під час оцінки Актів про непроживання особи за місцем реєстрації у суду виникли сумніви щодо справжності зазначених в актах обставин, адже за своїм змістом такі акти були однаковими, містили підписи одних і тих же мешканців будинку, викладені обставини слово в слово збігалися між собою. В усіх випадках складання Актів, такі складалися нібито зі слів мешканців будинку АДРЕСА_5 ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 . В усіх актах містився підпис голови ЖБК «Авіатор-12».

З метою надання оцінки обставинам справи у їх сукупності, судом було допитано свідка ОСОБА_6 , який є головою ЖБК «Авіатор-12», в якій заходиться спірна квартира. Свідок показав, що він займає посаду Голови житлово-будівельного кооперативу з 1 червня 2005р.. На 1-му поверсі у будинку він має власний кабінет, куди можуть приходити мешканці будинку для отримання довідок. Повідомив, що відповідно до Статуту, має право складати акти, доручення, довідки.

На питання суду свідок повідомив такий механізм складання актів: він складає проект актів, сусіди засвідчують факт проживання чи непроживає у квартирі особи, а Голова правління засвідчує лише справжність підпису сусідів. У будинку 256 квартир, голова правління не може знати усі обставини проживання чи непроживання мешканців, тому покладається на позицію сусідів. Він засвідчує виключно підписи сусідів.

Щодо конкретних обставин складання актів про непроживання ОСОБА_2 , повідомив, що проєкт акту надрукував заявник і попросив його засвідчити. Тому зміст актів однаковий між собою.

Щодо конкретних обставин проживання сім`ї ОСОБА_10 сідок повідомив, що не може пригадати точно, коли перестав бачити ОСОБА_11 в будинку. Повідомив, що пам`ятає батька, який помер. ОСОБА_12 проживав у квартирі разом з батьком. Після смерті батька якийсь час син ОСОБА_12 ще проживав у квартирі. Потім виникало питання виписати ОСОБА_2, однак ОСОБА_2 виписано не було. Зараз ОСОБА_12 в квартирі не проживає. Де проживає фактично ОСОБА_5 свідок не знає. Втім пам`ятає, що ОСОБА_11 був постійно п`яним. Мати братів ОСОБА_10 померла, оскільки також зловживала алкоголем. Скільки проживав ОСОБА_12 у квартирі після смерті батька, свідок не пам`ятає. Після смерті батька ОСОБА_12 певний час з`являвся у квартирі частіше, однак останні 5 років вже ОСОБА_2 ніхто не бачив. З жінкою свідок ОСОБА_12 не бачив.

Такі показання свідка суд тлумачить на користь того, що відповідач ОСОБА_2 проживав з батьком до смерті батька та ще певний період після його смерті. На даний час відповідач у квартирі не проживає.

Суд також враховує відомості про наявність судового рішення, яке набрало законної сили, яке міститься в матеріалах нотаріальної справи.

Так заочним рішенням Подільського районного суду міста Києва від 3 липня 2023р. у справі №758/5568/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту постійного непроживання спадкоємця зі спадкодавцем, визнання спадкоємця таким, що не прийняв спадщину, та визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину, у задоволенні позову ОСОБА_1 було відмовлено (а.с.104-107).

Отже, існує таке, що набрало законної сили, рішення суду, яким констатовано недоведеність факту непроживання ОСОБА_2 за адресою місця проживання батька, який помер.

У даній справі, і якій наразі ухвалюється рішення, позивач ОСОБА_1 фактично намагається довести той же факт, втім заявляє позовну вимогу про визнання за ним права власності на 1/2 частину спірної квартири.

Зважаючи на те, що належних та допустимих доказів про те, що відповідач на час відкриття спадщини за місцем реєстрації не проживав, з огляду на те, що показання свідка та відомості, зазначені в акті про непроживання містять суперечливі дані, суд вважає недоведеними позовні вимоги позивача ОСОБА_1 , що є підставою для відмови в задоволенні позову.

Оскільки суд дійшов висновку про відмову в позові, то відповідно до ст.141 ЦПК України не підлягає стягненню сплачений позивачем при подачі позову судовий збір.

На підставі викладеного, ст.ст. 1220, 1221, 1216-1218, 1261, 1268, 1270 ЦК України, керуючись ст.ст.4, 10, 12, 13, 76-80, 81, 89, 223, 258-259, 263, 264, 265, 273,280, 281, 354 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Чотирнадцята Київська державна нотаріальна контора про визнання права власності на спадкове майно - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено в загальному порядку. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення може бути оскаржено позивачем до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому копія повного судового рішення не була вручена в день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому копії повного судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заяви про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування учасників справи:

Позивач - ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_6 ; РНОКПП НОМЕР_1 );

Відповідач - ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_6 ;

Третя особа - Чотирнадцята Київська державна нотаріальна контора (місцезнаходження за адресою: 04108, м.Київ, пр.Правди, буд.33).

Суддя Т.В. Войтенко