ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2025 року м.Суми

Справа №591/7812/25

Номер провадження 22-ц/816/2098/25

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенка В. І. , Рунова В. Ю.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана її представником адвокатом Романченком Олексієм Михайловичем,

на ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 21 липня 2024 року у складі судді Сидоренко А.П., постановлену у м. Суми,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів,

в с т а н о в и в:

У липні 2024 року ОСОБА_2 , діючи через свого представника Дисятніченко І.В., звернулася до суду з позовом, в якому просив суд стягнути з відповідачки на свою користь грошову суму основного боргу, в розмірі еквівалентному 15000,00 доларів США на день прийняття судового рішення; інфляційні нарахування в розмірі на день винесення судового рішення, які станом на дату подання позову складають 111219,47 грн; 3% річних в розмірі на день винесення судового рішення, які станом на дату подання позову складають 26091,76 грн, а також судові витрати.

Свої вимоги мотивувала тим, що 15 січня 2024 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу, за умовами якого остання придбала квартиру АДРЕСА_1 . Договір посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Богданович А.О., реєстровий номер 26.

Відповідно до п.2.1 договору, продаж квартири вчинено за суму еквівалентну 38000,00 доларів США, які покупець зобов`язувався сплатити продавцю наступним чином: еквівалент 23000,00 доларів США покупець сплатив продавцю ще до підписання договору, а решту суми зобов`язується сплатити частинами (з розстроченням) в такому порядку та строки: не пізніше 15 лютого 2024 року еквівалент 3000,00 доларів США; не пізніше 15 березня 2024 року еквівалент 3000,00 доларів США; не пізніше 15 квітня 2024 року еквівалент 3000,00 доларів США; не пізніше 15 травня 2024 року еквівалент 3000,00 доларів США; не пізніше 15 червня 2024 року еквівалент 3000,00 доларів США.

Проте, відповідачкою не виконані зобов`язання щодо сплати заборгованості за період з лютого 2024 року по червень 2024 року у розмірі еквівалентному 15000,00 грн.

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 21 липня 2024 року позовну заяву ОСОБА_2 в особі представника Десятніченко І.В. до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів передано на розгляд до Київського районного суду м. Харкова.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 , діючи через свого представника адвоката Романченка О.М., подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що позивачка звернулась до суду із позовною заявою ОСОБА_1 про стягнення коштів, зареєстроване місце проживання якої за адресою: АДРЕСА_2 , що територіально відноситься до Зарічного районного суду м. Суми.

Вказує, що предметом позову у даній справі є стягнення грошових коштів основного боргу в сумі 15000,00 доларів США, інфляційних нарахувань у сумі 111219, 47 грн річних у сумі 26091,76 грн за невиконання відповідачкою своїх зобов`язань щодо сплати коштів за договором купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Богданович А.О., за реєстровим №26.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов неправильного висновку про направлення справи за територіальною підсудністю до Київського районного суду міста Харкова, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 27 ЦПК України позови про стягнення коштів до фізичної особи пред`являються до суду за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, а тому даний спір підсудний Зарічному районному суду м. Суми.

Позивачкою, в установлений апеляційним судом строк, відзиву на апеляційну скаргу, подано не було.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Згідно з ч. 2 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

За таких обставин розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що у цій справі питання про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу квартири стосується нерухомого майна розташованого за адресою: АДРЕСА_3 та підлягає вирішенню за правилами виключної підсудності, у зв`язку з цим справа підлягає передачі за територіальною юрисдикцією (підсудністю) за місцезнаходженням нерухомого майна - до Київського районного суду м. Харкова.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України, суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншому суд.

Відповідно до частини першої статті 30 ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, спірні правовідносини випливають з договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 .

Нерухоме майно є особливим об`єктом права власності, оскільки наділене специфічними рисами - сталий зв`язок із землею, особлива цінність, неможливість переміщення без знецінення та зміни її призначення. Майнове право на об`єкт нерухомості є складовою частиною такого майна як об`єкта цивільних прав.

Перелік позовів, для яких визначено виключну підсудність, є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає (постанова Верховного Суду від 14 грудня 2020 року у справі № 2/1519/8500/11, провадження № 61-18680св19).

Виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна. Згідно з положеннями статті 181 ЦК України до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 ЦК України); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 ЦК України); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 ЦК України); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Правові висновки щодо застосування положень цивільного та господарського процесуального законодавства України про виключну підсудність справ у спорах, що виникають з приводу нерухомого майна, викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 лютого 2021 року у справі № 911/2390/18 (провадження № 12-73гс20), згідно з якими «з аналізу логічної послідовності змін до формулювання положень процесуального законодавства щодо правил розгляду позовів за виключною підсудністю випливає її спрямованість на визначення виключної підсудності в цілому для всіх спорів, які виникають у межах відповідних правовідносин у зв`язку з нерухомим майном, безвідносно до предмета конкретного спору. Виключна підсудність застосовується до тих спорів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, а спір може стосуватися як правового режиму нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. Словосполучення «з приводу нерухомого майна» необхідно розуміти таким чином, що правила виключної підсудності поширюються на будь-які спори, які стосуються прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. У таких спорах нерухоме майно не обов`язково виступає як безпосередньо об`єкт спірного матеріального правовідношення».

У постанові Верховного Суду від 14 грудня 2020 року у справі № 2/1519/8500/11 (провадження № 61-18680св19) зазначено, що правила виключної підсудності застосовуються до позовів з приводу нерухомого майна, стосуються позовів з приводу будь-яких вимог, пов`язаних з правом особи на нерухоме майно: земельні ділянки, будинки, квартири тощо, зокрема щодо права власності на нерухоме майно, а також щодо речових прав на нерухоме майно, дійсності (недійсності) договорів щодо такого майна або спорів з приводу невиконання стороною договору, об`єктом якого є нерухоме майно.

Верховний Суд у постанові від 20 березня 2024 року у справі № 523/14831/21 (провадження № 61-7964св23), в якій предметом позову було визнання додаткової угоди до договору про пайову участь у будівництві недійсною та стягнення заборгованості за цим же договором, предметом якого є будівництво житлового будинку на земельній ділянці, дійшов висновку, що спірні правовідносини випливають із договору, який стосується нерухомого майна. Таким чином, оскільки позовні вимоги стосується прав на об`єкт нерухомого майна, то підсудність цього спору повинна визначатися за правилами, встановленими статтею 30 ЦПК України, якою регулюються правила виключної підсудності.

У справі, яка переглядається, судом правильно встановлено, що предметом спору є стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу нерухомого майна квартири за адресою: АДРЕСА_3 , розташованої на території м. Харкова.

Оскільки спірні правовідносини випливають із договору, який стосується нерухомого майна, то підсудність цього спору повинна визначатися за правилами, встановленими статтею 30 ЦПК України, якою регулюються правила виключної підсудності.

За встановлених обставин справи та вимог закону колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що цей спір має розглядатися за правилами виключної підсудності Київським районним судом м. Харкова за місцезнаходженням нерухомого майна.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що даний спір підсудний Зарічному районному суду м. Суми, так як позови про стягнення коштів до фізичної особи пред`являються до суду за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, оскільки виключна підсудність застосовується до тих спорів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, а спір може стосуватися як правового режиму нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном.

Відтак, доводи апеляційної скарги про незаконність ухвали суду не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції є законною і обґрунтованою, судом додержано вимоги матеріального та процесуального права, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-382, 389 ЦПК України, апеляційний суд

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана її представником адвокатом Романченком Олексієм Михайловичем, залишити без задоволення.

Ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 21 липня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий - О. І. Собина

Судді: В. І. Криворотенко

В. Ю. Рунов