Провадження номер № 2/0186/395/25
Справа № 186/117/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2025 року м.Шахтарське.

Шахтарський міський суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Янжули С.А.,

при секретарі - Лиман Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення сплаченого авансу та зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення упущеної вигоди та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

17 квітня 2025 року в провадження головуючого - судді Шахтарського міського суду Дніпропетровської області - Янжули С.А., надійшла цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення сплаченого авансу відповідно до попереднього договору та зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення упущеної вигоди та моральної шкоди.

В обґрунтування первісного позову позивач ОСОБА_1 посилається на те, що 07 лютого 2022 року вона уклала з ОСОБА_2 попередній договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , на підтвердження чого надала їй розписку про надання частини коштів у вигляді авансового платежу. Згідно з умовами зазначеної розписки, відповідач зобов`язалася продати їй вказану квартиру за 8 000 доларів США у строк - до кінця січня 2023 року. В якості авансу вона передачала відповідачу кошти в розмірі 2 000 доларів США, що по курсу станом на 21 січня 2025 року становить 84 000 гривень.

На момент укладення попереднього договору, відповідач зобовязалася підготувати за свій рахунок та в строк до укладання основного договору документи, необхідні для нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу квартири, однак вона свої зобов`язання не виконала, документи не підготувала, натомість, зобов`язалася не пізніше січня 2023 року продати квартиру позивачу, але в зазначений термін відповідач відмовилася від укладання основного договору.

Просить суд стягнути з ОСОБА_2 на свою користь сплачений аванс відповідно до попередньої домовленості в сумі 84 000 гривень.

07 березня 2025 року ОСОБА_2 звернулася до суду із зустрічною позовною заявою до відповідача - ОСОБА_1 про стягнення упущеної вигоди та моральної шкоди. В обґрунтування зустрічного позову зазначила, що з січня 2022 року виставила на продажу квартиру АДРЕСА_1 , яка належала їй праві приватної власності. На початку лютого 2022 року до неї звернулася ОСОБА_1 по оголошенню з наміром придбати квартиру для проживання її дочки з онукою. Квартиру оглянули, відповідача все влаштувало, але просила продати квартиру в розстрочку,бо не мала всієї суми, запевнила її, що до кінця року в неї буде необхідна сума. Вона погодилася на умови відповідача тільки при належному нотаріальному посвідченні попереднього договору купівлі-продажу в розстрочку, відповідач запропонувала звернутися до адвоката Маіляна А.С., щоб він перевірив документи, оформив попередній договір купівлі-продажу та отримання завдатку. 07 лютого 2022 року вони звернулися до ОСОБА_3 , де уклади попередній договір купівлі-продажу квартири та вона отримала завдаток у розмірі 2 000 доларів США, а відповідач отримала ключі від квартири, в яку в той же день в`їхала її дочка - ОСОБА_4 та онука. Всі документи на квартиру у неї були оформлені і додаткового часу для їх оформлення не потребувалося. В звязку з повномасштабним вторгненням росії в Україну, вона до травня 2022 року не підіймала питання подальшого оформлення угоди, коли ж звернулася до відповідача, та в грубій формі повідомила її, що грошей у неї не має. З червня 2022 року вона безрезультатно вела перемовини з відповідачем та її адвокатом щодо належного оформлення документів, на протязі травня-листопада 2022 року вона бігала по колу, але питання так і не вирішувалося, відповідач обіцяла розплатися за квартиру, однак не виконувала своє зобов`язання. Наприкінці листопада 2022 року вона зрозуміла, що відповідач її обманює, поїхала на квартиру та поставила питання перед дочкою відповідача про укладання договору купівлі-продажу квартири, вона пояснила дочці відповідача, що якщо її мати відмовляється укладати належний попередній договір купівлі-продажу, то вона вже доросла і має можливість укласти такий договір особисто, але вона сказала, що грошей у неї та у матері не має. Після цієї розмови її викликала поліція, бо відповідач написала на неї заяву, вона надала пояснення та документи, що підтверджують її право власності на квартиру. Наприкінці грудня 2022 року дочка відповідача звільнила квартиру від своїх речей, питання щодо повернення 2 000 доларів США ніхто не підіймав, бо на перемовинах з адвокатом було досягнуто згоди, що ця сума залишиться їй в якості компенсації за користування житлом та моральної шкоди. Покупці отримали квартиру після свіжого євроремонту, відповідач надала квартиру в користування дочці та онуці, які проживали в ній 11 місяців. Середня вартість оренди житла в місті становить 6 000 гривень, тобто, якщо б вона здавала житло, то могла б отримати 66 000 гривень за 11 місяців. Вона не могла розпоряджатися своєю власністю через поведінку відповідача.

Просить суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь 66 000 гривень упущеної вигоди внаслідок безпідставного користування її квартирою та 50 000 гривень моральної шкоди.

Позивач за первісним позовом - відповідач за зустрічним позовом - ОСОБА_1 та її представник у судове засідання не з`явилися, надали заяву про розгляд справи в їх відсутність, свої позовні вимоги підтримують, в задоволенні зустрічного позову просять відмовити, надали письмові пояснення на зустрічну позовну заяву, в яких зазначили, що упущена вигода та збитки не доведені ОСОБА_2 , у зустрічній заяві вона не надає жодного доказу, який би підтвердив реальність отримання доходів у зазначених розмірах, відсутні документи про укладення договору оренди, фактичне проживання орендарів, надходження орендної плати, доказів спричинення їй моральної шкоди також не надано.

Відповідач за первісним позовом - позивач за зустрічним позовом - ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи в її відсутність, свої позовні вимоги підтримує, в задоволені первісного позову просить відмовити. Крім того, надала суду свої письмові пояснення по справі.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, дослідивши докази у справі у їх сукупності, оцінивши їх відповідно до ст.89 ЦПК України, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 07 лютого 2022 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 склали письмову розписку про те, що ОСОБА_2 отримала 2 000 доларів США від ОСОБА_1 в рахунок продажу квартири за АДРЕСА_2 , а ОСОБА_1 зобов`язалася сплатити 6 000 доларів США до січня 2023 року за вказану квартиру.

З матеріалів справи вбачається, що 29 листопада 2022 року о 09:19 годині надійшло до ВП №3 Синельниківського РУП ГУНП в Дніпропетровській області повідомлення від ОСОБА_1 про те, що 29 листопада 2022 року о 09:18 годині ОСОБА_2 , з якою було укладено угоду про викуп квартири в розстрочку, зараз вимагає всю суму або просить покинути житло. Виїздом СОГ на місце події було встановлено, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір, в якому зазначено, що ОСОБА_1 дає перший внесок 2 000 доларів США, а інші 6 000 доларів США віддасть до січня 2023 року, але ОСОБА_2 приїхала та вимагає, щоб ОСОБА_1 негайно повернула всю суму за квартиру або покинула квартиру. У даній ситуації вбачаються ознаки цивільно-правових відносин.

Копією протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення або таке, що готується від 29 листопада 2022 року підтверджується, що до ВП №3 звернулася ОСОБА_1 з приводу того, що 20 січня 2022 року між нею та ОСОБА_2 виникли цивільні відносини з приводу купівлі житла, а остання відмовилася виконувати умови укладеного між ними договору.

29 листопада 2022 року ОСОБА_1 надала ВП №3 письмові пояснення, згідно яких, у неї є дочка - ОСОБА_5 , якій вона хотіла купити квартиру. В січні 2022 року знайшла оголошення про продаж квартири АДРЕСА_1 , зв`язалася з продавцем, домовилися про розстрочку, що вона зробить перший внесок за квартиру - 2 000 доларів США. 20 січня 2022 року вона з власником квартири - ОСОБА_2 склала письмовий договір, завірений нотаріусом, про те, що вона платить одразу 2 000 доларів США, а іншу суму - 6 000 доларів США повинна віддати до січня місяця 2023 року. 29 листопада 2022 року ОСОБА_2 приїхала до квартири та вигнала з неї її дочку і відмовилася виконувати умови укладеного договору.

29 листопада 2022 року ОСОБА_2 надавала пояснення ВП №3, згідно яких, ОСОБА_2 пояснила, що ОСОБА_1 надала їй 2 000 доларів США в рахунок продажу її кватири, а залишок - 6 000 доларів США зобов`язалася повернути до січня 2023 року, при численних зверненнях до ОСОБА_1 з приводу сплати решти коштів за квартиру, починаючи з травня 2022 року, отримувала відмови з посиланням на відсутність коштів, в листопаді 2022 року вона попросила дочку ОСОБА_1 або сплатити решту коштів за квартиру або звільнити квартиру, а ОСОБА_1 викликала поліцію та вимагає повернути їй 2 000 доларів США, які вона сплатила як перший внесок.

Договором 22-03/21 "Э" від 12 січня 2022 року підтверджується, що ОСОБА_2 уклала з Агентством нерухомості ПП "Інтерстиль сервіс" договір, згідно з яким останні зобов`язалися займатися підбором потенційних покупців на квартиру АДРЕСА_1 , консультувати продавця по всіх питаннях, пов`язаних з виконанням умов даного договору, рекламувати вказане житлове приміщення з метою його продажу, оформити договір завдатку при укладенні договору-наміру купівлі квартири, отримати грошові кошти при укладенні договору завдатку, замовити та оплатити, за рахунок грошей продавця, незалежну експертну оцінку нерухомості, виготовити технічний паспорт нового зразка, за рахунок продавця, сприяти в підготовці необхідних документів для підписання договору купівлі-продажу квартири.

Копією акту №97 ПП "Комунальщик-4" від 26 лютого 2025 року підтверджується, що ОСОБА_4 , разом з дочкою, проживали з лютого 2022 року по грудень 2022 року без реєстрації в квартирі АДРЕСА_1 .

Копією договору купівлі-продажу квартири від 19 травня 1997 року, посвідченого приватним нотаріусом та копією технічного паспорта на квартиру, підтверджується, що ОСОБА_6 придбала квартиру АДРЕСА_1 та є її власником.

Відповідно до ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти.

Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події.

Відповідно до ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї. Виконання цивільних обов`язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства. Особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства.

Щодо вирішення позовних вимог за первісним позовом про стягнення коштів.

Позивач вказує на те, що вона сплатила відповідачу 2 000 доларів США, як авансовий внесок за майбутнім договором купівлі-продажу квартири, решту вартості квартири - 6 000 доларів США зобов`язалася сплатити до січня 2023 року, однак відповідач відмовилася від укладання договору купівлі-продажу; відповідач же стверджує, що вказана сума - 2 000 доларів США, яку їй сплатила позивач, є завдатком за майбутнім договором купівлі-продажу її квартири, домовилися продати квартиру в розстрочку, однак позивач не сплачувала решту грошових коштів, порушивши умови договору.

Відповідно до частини першої статті 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу.

Згідно зі статтею 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Правові наслідки порушення або припинення зобов`язання, забезпеченого завдатком передбачені вимогами статті 571 ЦК України, зокрема: якщо порушення зобов`язання сталося з вини боржника, завдаток залишається у кредитора; якщо порушення зобов`язання сталося з вини кредитора, він зобов`язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості; сторона, винна у порушенні зобов`язання, має відшкодувати другій стороні збитки в сумі, на яку вони перевищують розмір (вартість) завдатку, якщо інше не встановлено договором; у разі припинення зобов`язання до початку його виконання або внаслідок неможливості його виконання завдаток підлягає поверненню.

За змістом наведених норм ЦК України завдаток є доказом існування зобов`язання, виконує платіжну функцію та є способом забезпечення виконання зобов`язання.

Згідно з положеннями статей 546, 548 ЦК України завдатком може бути забезпечене лише дійсне зобов`язання, яке випливає із договору, укладеного сторонами.

Відповідно до частини першої статті 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, -у письмовій формі.

Згідно зі статтею 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Оскільки договору купівлі-продажу, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам законодавства між сторонами укладено не було, а вони лише домовилися укласти такий договір у майбутньому, то передана позивачем грошова сума у загальному розмірі 2 000 доларів США є авансом, який підлягав поверненню, а не завдатком.

Враховуючи наведене та положення статті 570 ЦК України, суд дійшов висновку про те, що сума, яку ОСОБА_1 сплатила ОСОБА_2 07 лютого 2022 року, фактично є авансом, оскільки сторонами не дотримано умов, визначених статтею 570 ЦК України, а саме: не укладено договору купівлі-продажу на виконання якого передано кошти.

Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеними Верховним Судом України у постановах: від 25 вересня 2012 року у справі № 6-82цс13 та від 13 лютого 2013 року у справі № 6-176цс12 та Верховним Судом у постанові від 30 січня 2019 року № 461/5297/16-ц (провадження № 61-22017св18).

Посилання відповідача ОСОБА_2 на те, що саме з вини ОСОБА_1 сторони не уклали основний договір, а тому позивач за первісним позовом втратила право вимагати повернення коштів, є безпідставними, оскільки сума грошових коштів, що за своєю правовою природою є авансом, підлягає поверненню особі, яка їх сплатила, незалежно від того, з вини якої сторони не відбулося укладення договору.

В зв`язку з чим, позовна вимога ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 на її користь сплачений аванс в розмірі 84 000 гривень, є такою, що підлягає задоволенню.

Щодо вирішення вимог за зустрічним позовом про стягнення з ОСОБА_1 упущеної вигоди та моральної шкоди.

ОСОБА_2 зазначає, що склавши 07 лютого 2022 року з ОСОБА_1 попередній договір купівлі-продажу квартири та отримавши від неї 2 000 доларів США в рахунок вартості квартири (8 000 доларів США), надала ключі від квартири та дозволила дочці відповідача за зустрічним позовом в ній проживати. Оскільки ОСОБА_1 не виконала умови попереднього договору та не сплатила решту грошових коштів за квартиру в розмірі 6 000 доларів США, то позивач була позбавлена права розпоряджатися власністю, в квартирі АДРЕСА_3 місяців проживала дочка та онука ОСОБА_1 , а якби вона впустила в квартиру квартирантів, то отримала б за 11 місяців орендної плати 66 000 гривень.

Відшкодування майнової шкоди є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) позивача в наслідок порушення боржником свого зобов`язання.

Відповідно до частини 2 статті 22 Цивільного кодексу України збитки включають втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки (damnum emergens)) та доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода (lucrum cessans)).

Реальними збитками підкреслюється наявність фактичних втрат майнової сфери потерпілої особи.

Другою складовою збитків є упущена вигода, як рахункова величина втрат очікуваного приросту в майні, що базується на документах, які беззастережно підтверджують реальну можливість отримання потерпілим суб`єктом господарювання грошових сум (чи інших цінностей), якби учасник відносин у сфері господарювання не допустив правопорушення. (Постанова Верховного Суду від 13 грудня 2018 року у справі № 923/700/17).

Інакше кажучи, збитки прямо не пов`язані з умовами договору, а лише є наслідком їх неналежного виконання стороною.

Обов`язок відшкодування збитків регулюється главою 3, 51 ЦК України та главою 25 ГК України.

Найбільш поширеним видом такого відшкодування, що зрозуміло пояснює його природу, є стягнення трьох процентів річних від простроченої суми, як відшкодування матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами (Постанова Верховного Суду від 16 червня 2021 року у справі № 910/14341/18).

У свою чергу, упущена вигода це втрати очікуваного приросту в майні, на підставі беззастережних доказів реальної можливості їх отримання, у разі недопущення правопорушення.

Отже, реальність можливості отримання такого приросту не випливає з умов договору, але має бути доведена позивачем.

При визначенні розміру упущеної вигоди мають враховуватися відомості, які безспірно підтверджують реальну можливість отримання винагороди, якби зобов`язання було виконано боржником у належний спосіб. Дохід не може бути абстрактним, адже для відшкодування упущеної вигоди повинні враховуватися заходи, вжиті потерпілою особою для його отримання (Постанова Верховного Суду від 30 березня 2021 року у справі №908/2261/17).

Тобто, вимагаючи відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди, особа повинна довести, що за звичайних обставин вона мала реальні підстави розраховувати на одержання певного доходу.

Cтягнення збитків вимагає наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою і збитками, вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 мала намір продати належну їй квартиру, в зв`язку з чим уклала договір №22-03/21 "Э" від 12 січня 2022 року з Агентством нерухомості ПП "Інтерстиль сервіс", розміщувала оголошення про продаж, тобто суду не доведено, що вона мала намір здавати належне їй житлове приміщення в оренду та отримувати орендну плату. 07 лютого 2022 року отримала від ОСОБА_1 аванс за продаж квартири в розмірі 2 000 доларів США, решту суми вартості квартири в розмірі 6 000 доларів США ОСОБА_1 зобов`язалася сплатити ОСОБА_2 в строк до січня 2023 року. Попередній договір купівлі-продажу квартири, посвідчений нотаріально, сторонами укладено не було. ОСОБА_2 добровільно передала ключі від квартири 07 лютого 2022 року ОСОБА_1 та не заперечувала, щоб в квартирі безоплатно проживала дочка та онука ОСОБА_1 , які в ній дійсно проживали до грудня 2022 року. Доказів зворотного суду не надано. Не дочекавшись січня 2023 року (часу остаточного розрахунку за продаж квартири), ОСОБА_2 стала вимагати від ОСОБА_1 повернення всієї суми вартості квартири та в кінці листопада 2022 року змусила звільнити квартиру, тобто фактично не дотрималася умов, зазначених в розписці від 07 лютого 2022 року про остаточний розрахунок ОСОБА_1 за житлове приміщення до січня 2023 року. Таким чином, суду не доведено, що ОСОБА_2 , за звичайних обставин, мала реальні підстави розраховувати на одержання певного доходу. В зв`язку з чим, позовна вимога про стягнення упущеної вигоди є такою, що не підлягає задоволенню. В зв`язку з відмовою в задоволенні позову в цій частині, не підлягає стягненню з ОСОБА_1 і моральної шкоди, оскільки згідно ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Суду не доведено, що з вини ОСОБА_1 ОСОБА_2 завдано моральну шкоду.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням первісного позову, необхідно стягнути з відповідача на користь позивача суму сплаченого судового збору в розмірі 1 211,20 гривень. В зв`язку з відмовою в задоволенні зустрічного позову, судовий збір по справі, сплачений ОСОБА_2 слід залишити за останньою.

Керуючись ст. 526, 546,548,635,1167 ЦК України, ст. 6-16, 81, 141, 247, 258, 259, 263-265,280-289 ЦПК України, -суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення сплаченого авансу - задовільнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений 07 лютого 2022 року аванс в розмірі 84 000 (вісімдесяти чотирьох тисяч) гривень.

В задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення упущеної вигоди та моральної шкоди - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1 211 (однієї тисячі двохста одинадцяти) гривень 20 копійок, решту судового збору залишити за ОСОБА_2 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Інформація про учасників справи.

Позивач за первісним позовом - відповідач за зустрічним позовом: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована по АДРЕСА_4 .

Відповідач за первісним позовом - позивач за зустрічним позовом: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_5 .

Повний текст рішення суду виготовлений 24 листопада 2025 року.

Суддя: С.А.Янжула.