Справа №155/1000/25
Провадження №2/155/562/25
ГОРОХІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.11.2025 м. Горохів

Горохівський районний суд Волинської області в складі:

головуючого-судді Яремчук С.М.,

за участю секретаря судового засідання Задурської К.М.,

прокурора Ковбасовської О.О.,

відповідача ОСОБА_1 ,

представника відповідача - Курбай Л.М. (в режимі відеоконференції);

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Горохові цивільну справу за позовом заступника керівника Луцької окружної прокуратури в інтересах держави в особі Мар`янівської селищної ради Луцького району Волинської області до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди в порядку регресу

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад позовних вимог

Заступник керівника Луцької окружної прокуратури в інтересах держави в особі Мар`янівської селищної ради Луцького району Волинської області звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди в порядку регресу.

Позовні вимоги мотивовані тим, що рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 20.01.2025 у справі №140/10880/24 частково задоволено позов ОСОБА_2 до Мар`янівської селищної ради Луцького району Волинської області та визнано протиправним і скасовано розпорядження Мар`янівського селищного голови "Про звільнення ОСОБА_2 " від 23.08.2024 №113-к/тр, поновлено останню на посаді начальника фінансового відділу селищної ради з 28.08.2024 та стягнуто з органу місцевого самоврядування на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 117644,8 гривень. На виконання вищевказаного рішення суду ОСОБА_2 виплачено середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 117644,8 гривень. Згідно вимог цивільного законодавства особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. Такий обов`язок покладається на службову особу, за наказом якої працівника звільнено з порушенням закону або якими затримано виконання рішення суду про поновлення на роботі. Відповідальність в цих випадках настає незалежно від форми вини. При цьому, винна у незаконному звільненні особа несе матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з її вини установі. Право регресної вимоги до працівника виникає з часу виплати підприємством грошової суми третій особі, саме від цього часу обчислюється строк на пред`явлення регресного позову. Відповідно до ч. 3 ст. 233 КЗпП України для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди.

Враховуючи, що кошти ОСОБА_2 Мар`янівською селищною радою виплачені 07.02.2025 та 25.02.2025, то позов пред`явлено в межах строків позовної давності.

З метою встановлення підстав для представництва інтересів держави в суді у даній справі, Луцькою окружною прокуратурою на адресу Мар`янівської селищної ради скеровано лист від 28.02.2025 №53-1981вих-25, у якому повідомлено про наявність підстав для звернення з позовом до ОСОБА_1 про стягнення коштів в порядку регресу. З відповіді Мар`янівської селищної ради від 04.03.2025 №354/05-16/2 вбачається, що заходи представницького характеру про стягнення з ОСОБА_1 коштів в порядку регресу не вживались у зв`язку з відсутністю коштів на сплату судового збору. Крім того, селищна рада просила здійснити представництво інтересів селищної ради в суді.

Стислий виклад заперечень відповідача

10 липня 2025 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву представника відповідача, у якій останній просить у задоволенні позову відмовити. Заперечуючи проти позову повністю, представник відповідача зазначає, що звільненню ОСОБА_2 передувало фактичне здійснення мобінгу та морального тиску з боку депутатів та заінтересованих осіб Мар`янівської територіальної громади.Видачі розпорядження про звільнення з посади ОСОБА_2 передували загальні збори громадян Мар`янівської територіальної громади, які були ініційовані депутатами Мар`янівської селищної ради. Збори відбулись 04 жовтня 2023 року в смт Мар`янівка Луцького району Волинської області о 14 год. 00 хв. Єдине питання, яке розглядалося на даних зборах, стосувалося звільнення ОСОБА_2 . Рішення зборів було прийнято більшістю голосів:секретарю Васюренко О.М. та начальнику фінансового відділу Павлік К.Є. скласти свої повноваження за невиконання своїх посадових обов`язків.10 вересня 2024 року було видано Рішення № 41/7 про дострокове припинення повноважень Мар`янівського селищного голови Восьмого скликання Мар`янівської селищної ради Луцького району Волинської області. На підставі наведеного вбачається, що в діях ОСОБА_1 як голови селищної ради, за розпорядженням якого було звільнено з посади ОСОБА_2 , відсутній склад дій, відповідно до яких можна було б стягнути з нього у порядку регресу завдану шкоду Мар`янівській селищній раді. Таке рішення було прийнято під тиском та з незалежних від нього обставин.Крім того, варто зауважити, що прокурор Луцької окружної прокуратури Мацюк Сергій Ярославович безпідставно звернувся до суду з вказаним позовом без наявних на це повноважень, оскільки позовна заява та додані до неї документи не містять відомості про неможливість чи не здійснення Мар`янівською селищною радою звернення до суду про стягнення з ОСОБА_1 матеріальної шкоди, завданої внаслідок незаконного звільнення працівника в порядку регресу.

Відповідь на відзив прокурора

17 вересня 2025 року заступник керівника Луцької окружної прокуратури подав суду відповідь на відзив. Луцька окружна прокуратура заперечує проти тверджень, наведених представником відповідача у відзиві, вважає їх необґрунтованими та такими, які повинні бути відхилені судом з огляду на наступне.

Постановляючи рішення від 20.01.2025 у справі № 140/10880/24 про поновлення ОСОБА_2 на посаді начальника фінансового відділу Мар`янівської селищної ради, Волинським окружним адміністративним судом констатовано наступне.

Загальні збори громадян громади не є уповноваженим органом, який може встановлювати відповідність особи займаній посаді та наявність у неї належного рівня кваліфікації. Не свідчать про вказане і звернення депутатів та інших громадян громади. У кожному випадку перевірка висловлених претензій, доведення таких обставин, покладається на роботодавця у спосіб, визначений законом, яким по відношенню до позивача є Мар`янівська селищна рада. Також вказані події мали місце задовго до звільнення позивача та за собою не потягнули проведення будь-яких перевірок на предмет відповідності позивача займаній посаді.

Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Преюдиційні факти не підлягають доказуванню, оскільки вони вже встановлені в порядку, передбаченому процесуальним законодавством, у процесуальній формі, а тому немає необхідності встановлювати їх знову.

Таким чином, не підлягає доказуванню та обставина, що ОСОБА_2 на підставі розпорядження Мар`янівського селищного голови Басалика О.В. "Про звільнення ОСОБА_2 " від 23.08.2024 №113-к/тр звільнено незаконно, а також те, що з Мар`янівської селищної ради на користь останньої стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 117644,80 гривень.

Щодо підстав для представництва інтересів держави прокурором зазначає, що ні норми Конституції України, ні Закону України «Про прокуратуру» не містять обов`язку прокурора з`ясовувати причини неналежного виконання органом своїх обов`язків щодо відшкодування шкоди підприємству, установі, організації, інтереси яких представляє прокурор чи надавати суду підтвердження того, що орган, який представляє прокурор, погодився на таке представництво.Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 15.10.2019 у справі № 903/129/18 (п.6.43) зазначено, що сам факт не звернення уповноваженого суб`єкта владних повноважень до суду з позовом, який би відповідав вимогам процесуального законодавства та, відповідно, мав змогу захисти порушені державні інтереси, свідчить про те, що указаний суб`єкт неналежно виконує свої повноваження, у зв`язку із чим у прокурора виникають обґрунтовані підстави для захисту інтересів держави та звернення до суду з позовом, що відповідає нормам національного законодавства та практиці Європейського суду з прав людини.З метою встановлення підстав для представництва інтересів держави в суді у даній справі, Луцькою окружною прокуратурою на адресу Мар`янівської селищної ради скеровано лист від 28.02.2025 №53-1981вих-25, у якому повідомлено про наявність підстав для звернення з позовом до ОСОБА_1 про стягнення коштів в порядку регресу. З відповіді Мар`янівської селищної ради від 04.03.2025 №354/05-16/2 вбачається, що заходи представницького характеру про стягнення з ОСОБА_1 коштів в порядку регресу не вживались у зв`язку з відсутністю коштів на сплату судового збору. Крім того, селищна рада просила здійснити представництво інтересів селищної ради в суді.

Рух справи в суді

Ухвалою судді Горохівського районного суду Волинської області від 24 червня 2025 року дану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі, з повідомленням сторін.

Ухвалою Горохівського районного суду Волинської області від 23.10.2025 року у задоволенні клопотання представника відповідача про залишення позову без розгляду відмовлено.

Ухвалою Горохівського районного суду Волинської області від 23.10.2025 року у задоволенні клопотання представника відповідача про виклик свідків відмовлено.

Ухвалою Горохівського районного суду Волинської області від 23.10.2025 року підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду по суті на 19.11.2025 р.

Позиція учасників судового розгляду

Прокурор Ковбасовська О.О. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав, зазначених у позовній заяві, просила суд задовольнити позов повністю.

Мар`янівська селищна рада Луцького району Волинської області участі в судових засіданнях через свого представника не брала, однак у письмових клопотання до суду позовні вимоги підтримала повністю.

Представник відповідача ОСОБА_3 у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову з підстав, викладених у відзиві на позов.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні просив суд відмовити у задоволенні позову. Пояснив, що розпорядження "Про звільнення ОСОБА_2 " від 23.08.2024 було прийнято ним під тиском та з незалежних від нього обставин. Погоджується, що ОСОБА_2 була звільнена незаконно, однак не погоджується із стягненням з нього середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 117644,80 гривень через відсутність його вини.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом встановлено, що Розпорядженням голови Мар`янівської селищної ради Луцького району Волинської області О. Басалика від 23.08.2024 р. № 113-к/тр ОСОБА_2 27 серпня 2024 року звільнено з посади начальника фінансового відділу Мар`янівської селищної ради, на виконання рішення зборів громадян від 23.08.2024 р. (виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації). Відділ бухгалтерського обліку та господарської діяльності Мар`янівської селищної ради зобов`язано провести розрахунок із ОСОБА_2 та виплатити компенсацію за період роботи.

В подальшому рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 20.01.2025 у справі №140/10880/24 частково задоволено позов ОСОБА_2 до Мар`янівської селищної ради Луцького району Волинської області та визнано протиправним і скасовано розпорядження Мар`янівського селищного голови "Про звільнення ОСОБА_2 " від 23.08.2024 №113-к/тр, поновлено останню на посаді начальника фінансового відділу селищної ради з 28.08.2024 року та стягнуто з органу місцевого самоврядування на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 117644,8 гривень. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Рішення в частині поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць в сумі 19230,54 гривень допущено до негайного виконання.

Рішення суду в апеляційному порядку не оскаржувалось та набрало законної сили.

На виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 20.01.2025 у справі №140/10880/24 секретарем Мар`янівської селищної ради видано розпорядження від 06.02.2025 №28-к/тр та 20.02.2025 р. № 44-к/тр «Про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу ОСОБА_2 ».

Згідно інформації Мар`янівської селищної ради Луцького району від 04.03.2025 №354/05-16/2-25, на виконання вищевказаного рішення суду ОСОБА_2 виплачено середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 117644,8 гривень (платіжні інструкції від 07.02.2025 №53 на суму 3461,50 грн, №54 на суму 961,53 грн, №55 на суму 14807,51 грн та платіжні інструкції від 25.02.2025 №96 на суму 17714,57, №97 на суму 2228,45 грн, №98 на суму 78471,24 грн).

Висновки суду та мотиви прийнятого рішення

Пунктом 8 частини 2 статті 16 ЦК України передбачено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Згідно ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не визначений законом.

Тобто, даною нормою законодавець визначив право зворотної вимоги до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.

Пунктом 8 статті 134 КЗпП України передбачено повну матеріальну відповідальність службової особи, винної в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу.

Відповідно до ст. 237 КЗпП України суд покладає на службову особу, винну в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу, обов`язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижче оплачуваної роботи. Такий обов`язок покладається, якщо звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону або якщо власник чи уповноважений ним орган затримав виконання рішення суду про поновлення на роботі.

Загальні підстави та умови матеріальної відповідальності працівника передбачені у ст. 130 КЗпП України, відповідно до якої працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника.

Частиною 8 статті 134 КЗпП України, п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1992 № 14, п. 33 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» визначено обов`язок відшкодування шкоди, заподіяної установі у зв`язку з оплатою незаконно звільненому працівнику часу вимушеного прогулу.

Такий обов`язок покладається на службову особу, за наказом якої працівника звільнено з порушенням закону або якими затримано виконання рішення суду про поновлення на роботі.

Відповідальність в цих випадках настає незалежно від форми вини.

При цьому, винна у незаконному звільненні особа несе матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з її вини установі.

Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиційні факти не підлягають доказуванню, оскільки вони вже встановлені в порядку, передбаченому процесуальним законодавством, у процесуальній формі, тому немає необхідності встановлювати їх знову.

Таким чином, є доведеним встановлений судом факт та не підлягає доказуванню та обставина, що ОСОБА_2 розпорядженням Мар`янівського селищного голови Луцького району Волинськійобласті Басалика О.В. від 23.08.2024 №113-к/тр «Про звільнення ОСОБА_2 » звільнена незаконно, що призвело до виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 28.08.2024 року по 20.01.2025 року у розмірі 117644,80 грн, оскільки ця обставина встановлена рішенням суду, яке набрало законної сили.

Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 20.01.2025 у справі №140/10880/24 набрало законної сили 20.02.2025 року.

Оскільки звільнення ОСОБА_2 здійснено з порушенням закону, що встановлено рішенням Волинського окружного адміністративного суду, то на ОСОБА_1 , як на особу, за розпорядженням якого проведено звільнення, покладається обов`язок відшкодувати шкоду, заподіяну Мар`янівській селищній раді Луцького району Волинської області у сумі, яка складається з середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

На даний час зазначені кошти Мар`янівській селищній раді ОСОБА_1 не відшкодовано, що підтверджується інформацією Мар`янівської селищної ради від 13.06.2025 року №869/05-16/2-25 та не заперечується самим відповідачем.

Отже, шкода завдана незаконним звільненням працівника у вигляді виплаченого середнього заробітку за час вимушеного прогулу підлягає стягненню з відповідача.

Аналогічна позиція викладена в постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду України від 23.10.2019 у справі № 401/1745/16-ц.

Окрім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду України від 20.09.2018 у справі №200/22363/16-а зроблено правовий висновок про те, що відшкодування шкоди в порядку регресу відбувається в порядку, передбаченому цивільним законодавством України, тобто за правилами цивільного судочинства.

Відповідно до ч. 3 ст. 233 КЗпП України для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди.

Згідно ч. 6 ст. 261 ЦК України за регресними зобов`язаннями перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобов`язання.

Наявність судового рішення, за яким з потенційного регресанта ухвалено стягнути на користь потерпілого певну суму, не вважається достатньою підставою для пред`явлення регресного позову.

Такий позов може бути пред`явлений лише після виконання зазначеного рішення, оскільки до моменту виконання в іншої особи, яка відшкодовує шкоду, немає витрат, які підлягають відшкодуванню.

Юридична особа, яка відшкодувала шкоду, завдану працівником, має право зворотньої вимоги (регресу) до цієї особи в розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом (частина перша статті 1191 ЦК України), тобто розмір відшкодування визначається трудовим законодавством.

Право регресної вимоги до працівника виникає з часу виплати підприємством грошової суми третій особі, саме від цього часу обчислюється строк на пред`явлення регресного позову.

До аналогічного висновку прийшов Верховний суд України у постанові від 21.12.2016 у справі № 675/28/15-ц.

Враховуючи, що кошти ОСОБА_2 Мар`янівською селищною радою виплачені 07.02.2025 та 25.02.2025, то позов пред`явлено в межах строків позовної давності.

Згідно ч. 4 ст. 136 КЗпП України стягнення з керівників підприємств, установ, організацій та їх заступників матеріальної шкоди в судовому порядку провадиться за позовом вищестоящого в порядку підлеглості органу.

Згідно ч.6 статті 42 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" при здійсненні наданих повноважень сільський, селищний, міський голова є підзвітним, підконтрольним і відповідальним перед територіальною громадою, відповідальним - перед відповідною радою, а з питань здійснення виконавчими органами ради повноважень органів виконавчої влади - також підконтрольним відповідним органам виконавчої влади. Сільський, селищний, міський голова щорічнозвітує відповідно сільській, селищній, міській раді про здійснення державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності виконавчими органами відповідної ради.

Враховуючи вищевикладене, у Мар`янівської селищної ради виникло право на стягнення з ОСОБА_1 , на підставі розпорядження якого проведено звільнення ОСОБА_2 , у порядку зворотної вимоги (регресу) матеріальної шкоди, завданої виплатою останній середнього заробітку за час вимушеного прогулу в сумі 117644,80 гривень.

При цьому, суд виходить з приписів ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України та враховує, що відповідач не надав суду належних доказів, не спростували обставин, на які посилається прокурор як підставу своїх позовних вимог.

Заперечення відповідача, викладені у відзиві на позов та висловлені ОСОБА_1 безпосередньо в судовому засіданні, зокрема, щодо відсутності його вини, прийняття розпорядження під тиском та з незалежних від нього обставин, не беруться судом до уваги як безпідставні, оскільки відповідальність останнього настає незалежно від форми вини.

Враховуючи вищевикладене, аналізуючи норми діючого законодавства, суд приходить до висновку, вимога прокурора є обгрунтованою і підлягає задоволенню.

Щодо підстав для представництва інтересів держави в суді прокурором.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 131-1Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює, зокрема, представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Положення пункту 3 частини 1 статті 131-1Конституції України відсилає до спеціального закону, яким мають бути визначені виключні випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді. Таким законом є Закон України «Про прокуратуру».

Відповідно до ч. 3-4 ст. 56 ЦПК України, у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 185 цього Кодексу.

Аналіз частини третьої статті 56ЦПК України у взаємозв`язку з частиною третьою статті 23 Закону України «Про прокуратуру» дає підстави вважати, що участь прокурора в судовому процесі стає можливою за умови, крім іншого, обґрунтування підстав для звернення до суду, а саме нездійснення або неналежного здійснення захисту інтересів держави у спірних правовідносинах органом державної влади, органом місцевого самоврядування чи іншим суб`єктом владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, або підтвердження відсутності такого органу.

Згідно з абзацами 1 та 2 частини 3 статті 23 Закону України «Про прокуратуру»,прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження (далі компетентний орган), а також у разі відсутності такого органу (частина третя).

Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень (абзаци перший третій частини четвертої статті 23 Закону).

З викладених вище положень чинного законодавства випливає, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише в двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесено відповідні повноваження; 2) у разі відсутності такого органу.

При цьому, для підтвердження підстав для представництва, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону, і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого не звернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідний компетентний орган, який усупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно.

Такі правові висновки викладені у постанові Великої палати Верховного суду від 06 липня 2021 року у справі №911/2169/20 (провадження №12-20гс21) (п.п. 8.38, 8.40 даної постанови).

Поняття «компетентний орган» вживається в значенні органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження.

У позовній заяві прокурор вказав, що на даний час у Мар`янівської селищної ради виникло право на стягнення з ОСОБА_1 у порядку зворотньої вимоги матеріальної шкоди, завданої виплатою ОСОБА_2 середнього заробітку на час вимушеного прогулу. Однак, селищна рада не здійснювала належним чином захисту інтересів держави та самостійно з позовом до суду не звернулась. З урахуванням зазначеного, дану позовну заяву подано в інтересах Мар`янівської селищної ради як уповноваженого органу на стягнення шкоди в порядку регресу.

Мар`янівська селищна рада проти подання прокурором позову в її інтересах не заперечувала та не висловлювала ініціативи щодо звернення до суду, про наміри самостійно звернутися з позовом не заявила, водночас не спростувала й твердження прокурора щодо виявлених порушень законодавства. Більше того, прокурором надано час та можливість позивачу самостійно звернутися до суду за захистом інтересів держави. Прокурором інформовано позивача про наявне порушення вимог законодавства.

Так, у листі від 28 лютого 2025 року за №53-1981вих-25 прокурор, відповідно до статті 23 Закону України «Про прокуратуру», просив Мар`янівську селищну раду надати інформацію, зокрема, чи вживались селищною радою заходи позовного характеру про стягнення з посадової особи коштів, виплачених ОСОБА_2 внаслідок незаконного звільнення, вказати причини бездіяльності, а також повідомити про наміри самостійно вживати заходи до стягнення коштів

У відповідь на вищевказаний лист прокурора, Мар`янівська селищна рада своїм листом за №53-1981 ВИХ-25 від 28 лютого 2025 року повідомила, що селищною радою вишукуються кошти для вжиття заходів. Разом з тим, селищна рада просить долучитися до вирішення даного питання і здійснити відповідне представництво у суді.

Також листом № 869/05 від 13.06.2025 року Мар`янівська селищна рада повідомила, що у бюджеті Мар`янівської селищної ради відсутні кошти на сплату судового збору, відтак, просить пред`явити позов до суду Луцьку окружну прокуратуру.

Отже, Мар`янівська селищна рада наявність підстав для представництва не оскаржувала, заперечень проти представництва прокурором інтересів держави в особі Мар`янівської селищної ради суду не висловлювала. Окрім цього, у поданому суду клопотанні від 07 жовтня 2025 року №1365/05-16/2-25 Мар`янівська селищна рада зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує щодо представництва прокурором інтересів Мар`янівської селищної ради.

Беручи до уваги викладене, надаючи оцінку наявності підстав представництва прокурором інтересів держави, суд констатує, що заступник керівника Луцької окружної прокуратури, звертаючись із позовом, у встановленому законом порядку обґрунтував порушення інтересів держави та вказав про зволікання подання позову органом, в інтересах якого звертається до суду, та у чому полягає його бездіяльність щодо захисту законних інтересів держави.

Суд дійшов висновку про дотримання прокурором порядку, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", для звернення до суду з відповідним позовом та наявності законних підстав для представництва прокурором інтересів держави.

Судові витрати у справі

Враховуючи те, що позов задоволено повністю, на підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь прокуратури слід стягнути понесені витрати по сплаті судового збору.

Оскільки судом задоволено поданий прокурором позов, з відповідача на користь Волинської обласної прокуратури слід стягнути сплачений судовий збір у розмірі 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривень 40 коп за подання позовної заяви.

На підставі наведеного, керуючись ст. 2, 12-13, 76-81, 141, 223, 247, 258-259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Мар`янівської селищної ради Луцького району () матеріальну шкоду в порядку регресу в розмірі 117644 (сто сімнадцять тисяч шістсот сорок чотири) гривні 80 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Волинської обласної прокуратури сплачений судовий збір у сумі 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 копійок (адреса: 43000, м. Луцьк, вул. Винниченка, 15, ).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

Заступник керівника Луцької окружної прокуратури (адреса місцезнаходження: Волинська область, м. Луцьк, вул. Винниченка, 15, 43025);

Позивач: Мар`янівська селищна рада Луцького району Волинської області (адреса місцезнаходження: Волинська область, Луцький район, смт. Мар`янівка, вул. Незалежності, 26, );

Відповідач: ОСОБА_1 (адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_2 ).

Повне судове рішення складено 20.11.2025 року.

Суддя Горохівського районного суду

Волинської області Яремчук С.М.