Справа №676/1691/25
Номер провадження 2/676/1534/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2025 р. Кам`янець-Подільський міськрайонний суд

Хмельницької області

в складі: головуючого судді Вдовичинського А.В.,

секретаря судового засідання Мазуркевич О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Кам`янець-Подільський справу за позовом ОСОБА_1 до Жванецької сільської ради, ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно , -

встановив:

ОСОБА_1 10.03.2025 р. звернулась з позовом до Жванецької сільської ради про визнання права власності на нерухоме майно. Ухвалою суду від 20.08.2025 року залучено в якості співвідповідача ОСОБА_2 . В обґрунтування уточнених позовних вимог позивач вказує, що згідно свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння від 17.01.1989 р. виданого виконавчим комітетом Кам`янець-Подільської районної ради на підставі рішення виконавчого комітету Кам`янець-Подільської районної ради №96-в від 19.05.1988 року, право власності на домоволодіння АДРЕСА_1 належало колгоспному двору головою якого була її мати ОСОБА_3 . На час отримання свідоцтва про право власності на домоволодіння членами колгоспного двору були її мати - ОСОБА_3 , її батько - ОСОБА_4 , вона та її сестра ОСОБА_2 . Сестра вибула з колгоспного двору 08.07.1988 р. Батько ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , після його смерті частка майна у колгоспному дворі виділена не була, прийнята ніким не була. Власником всього цього майна була ОСОБА_3 , її мати. ІНФОРМАЦІЯ_2 померла її мати ОСОБА_3 . Після смерті матері залишилось спадкове майно до складу якого входить домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 . Вона після смерті матері прийняла спадщину, інших спадкоємців немає. 07.03.2025 р. вона звернулась до приватного нотаріуса Швець А.О. задля отримання свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері ОСОБА_3 .. Від нотаріуса отримала роз`яснення отримати свідоцтво неможливо, оскільки, згідно поданих документів її мати значиться членом колгоспного двору, а не власником. Враховуючи вищенаведене вона звернулась до суду з позовною заявою. На підставі викладеного позивач просить суд визнати за нею право власності на домоволодіння АДРЕСА_1 . В судове засідання позивач та її представник не з`явилися, представник позивача подала до суду заяву про слухання справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю.

Представник відповідача Жванецької сільської ради подав до суду клопотання про розгляд справи без участі представника сільської ради, повністю покладаються на рішення суду.

Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву про слухання справи у її відсутності, позов визнає та не заперечує проти його задоволення.

Ухвалою суду від 19.03.2025 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання за загальними правилами позовного провадження.

Ухвалою суду від 20.08.2025 року клопотання представника позивача задоволено, залучено в якості співвідповідача ОСОБА_2 ..

Ухвалою суду від 16.10.2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду .

Фіксування судового процесу не здійснюється у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд встановив наступне.

ОСОБА_3 як голові колгоспного двору належало домоволодіння АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння від 17.01.1989 року (а.с.5) виданого на підставі рішення виконкому Кам`янець-Подільської районної ради народних депутатів №96в від 19.05.1988 року.

Домоволодіння АДРЕСА_1 загальною площею 129,5 кв.м., його інвентаризаційна вартість 319 405,00 грн. згідно довідки-характеристики (а.с.6), технічного паспорту на будинок (а.с.10-12).

Станом на 19.05.1988 р. в зазначеному домоволодінні були зареєстровані: ОСОБА_3 (мати позивача), ОСОБА_4 (батько позивача), ОСОБА_5 (сестра позивача відповідач по справі), позивач. Відповідач по справі ОСОБА_2 вибула із заначеного домоволодіння 02.07.1988 р. Зазначені обставини підтверджуються копією по господарської книги за 1986-1990 роки(а.с.78).

Станом на 15.04.1991 р. в домоволодінні були зареєстровані батьки позивача та вона, що підтверджується копією погосподарської книги за 1991-1995 роки(а.с.79).

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батько позивачки, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.14).

Спадкова справа до майна померлого ОСОБА_4 22.12.2021 року не була відкрита , за життя ОСОБА_4 заповіт не складав, що підтверджується інформаційними довідками зі спадкового реєстру (а.с.40, 41).

Після його смерті фактично спадщину прийняли його дружина та донька позивач по справі, які проживали в спірному домоволодінні разом із спадкодавцем

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мати позивачки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.15).

Спадкова справа № 23/2025 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 була відкрита 07.03.2025 р. приватним нотаріусом Кам`янець-Подільського районного нотаріального округу Швець А.О. за заявами доньок померлої позивачки по справі та відповідачки ОСОБА_2 в якій вона повідомила, що їй відомо про зміст заповіту матері від 26.02.2008 р. яким вона заповіла все своє майно позивачу, що підтверджується копією спадкової справи витребуваної судом в порядку ч.7 ст.81 ЦПК України. Інших спадкоємців судом не встановлено.

Позивач звернулась до приватного нотаріуса для оформлення спадкових прав після смерті матері.

Листом приватного нотаріуса Кам`янець-Подільського районного нотаріального округу Швець А.О. (а.с.19) від 07.03.2025 року №55/02-14 позивачу роз`яснено, що з поданих їй документів у свідоцтві про право особистої власності на домоволодіння АДРЕСА_1 власником будинку вказано колгоспний двір, а ОСОБА_3 є тільки членом колгоспного двору, надані документи не підтверджують права власності спадкодавця, свідоцтво видати неможливо, тому їй необхідно звернутися до суду.

Оскільки позивачка унеможливлена оформити спадкове майно у нотаріуса, звернулась до суду для визнання права власності на спадкове майно, яке входить до складу спадщини після смерті матері.

Колгоспний двір - це сімейно-трудове об`єднання осіб, які використовували майно двору для ведення підсобного господарства і сімейних потреб.

15 квітня 1991 року набув чинності Закон України від 07 лютого 1991 року № 697-XII «Про власність», яким було передбачено право спільної власності громадян, гарантії захисту права власності, правомірності володіння майном.

Положення статей 17, 18 зазначеного Закону щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство.

Спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за правовими нормами, які регулювали питання права власності цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, які втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в навчальному закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

Відповідно до частини першої статті 120 ЦК Української РСР 1963 року (тут і далі - який був чинним на час виникнення спірних правовідносин) майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної сумісної власності.

Майно може належати на праві спільної власності двом або кільком колгоспам чи іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або державі і одному чи кільком колгоспам або іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або двом чи кільком громадянам (частина перша статті 112 ЦК Української РСР).

У частині другій статті 123 ЦК Української РСР передбачено, що розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Отже, кожен член колгоспного двору є учасником спільної сумісної власності на все майно двору незалежно від того, чи брав він участь в його придбанні. Нетривале перебування працездатного члена колгоспного двору в складі двору або незначна участь працею та коштами у веденні господарства можуть бути підставою для зменшення його частини (постанови Верховного Суду від 28 листопада 2018 року в справі № 688/21/17-ц, від 08 квітня 2020 року в справі № 454/1187/17-ц).

Порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню книг погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими наказом Центрального статистичного управління СРСР від 13 квітня 1979 року № 112/5, а згодом - аналогічними Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР від 12 травня 1985 року № 5-24/26, та Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 25 травня 1990 року № 69.

За змістом Вказівок № 112/5 і № 69 суспільна група господарства визначалася залежно від роду занять голови господарства (сім`ї). Особи, які працювали в колгоспі, але не були членами колгоспу, належали до суспільної групи робітників або службовців залежно від займаної посади. Відповідно до абзацу 2 пункту 20 Вказівок № 112/5 виключенням із загального порядку були лише господарства, в яких проживали працюючі члени колгоспу. Такі господарства, незалежно від роду занять голови господарства, відносилися до господарств колгоспників. Члени колгоспу, які працювали у міжгосподарських організаціях, відносилися до суспільної групи колгоспників.

У постанові від 06 листопада 2019 року в справі № 559/375/16 Верховний Суд зазначив, що записи в погосподарських книгах визнавалися як акти органів влади (публічні акти), що підтверджують право власності. Під час вирішення питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди в порядку спадкування записи в погосподарських книгах оцінюються в сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що спірний житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 станом на 15 квітня 1991 року відносився до суспільної групи господарств - колгоспного двору, головою якого була ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_4 .

До складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (стаття 1223 ЦК України).

Ст.1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину (частина перша статті 1296 ЦК України).

Ч.1 ст. 1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

На підставі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути серед інших визнання права.

Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Для оформлення права на спадщину закон не вимагає рішення суду про визначення частки спадкодавця. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Враховуючи, що членами колгоспного двору були позивач та її батьки, які мало право в рівних частках на спірне домоволодіння, після смерті батька позивача належну йому частку фактично успадкували мати позивача ОСОБА_3 та позивач, після смерті матері ОСОБА_3 позивач успадкувала належну матері частку в домоволодінні згідно заповіту від 26.02.2008 р., посвідченого секретарем Завальської сільської ради, відповідачка ОСОБА_2 з уточненими позовними вимоги визнала, не заперечила щодо їх задоволення, а тому позов підлягає до задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 5, 328, 392, 1223, 1226, 1261, 1262, 1268,1296 ЦК України; ст.120, 123 ЦК України (в редакції 1963 року), ст. 55 Закону України «Про власність» (в ред.1991 року), ст.ст. 13, 76, 81, 82, 141, 263-265, 268 ЦПК України,

ухвалив:

позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; місце проживання: АДРЕСА_1 ) право власності на домолодіння АДРЕСА_1 , яке належало на праві власності ОСОБА_3 як голові колгоспного двору на підставі Свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння виданого 17 січня 1989 року виконавчим комітетом Кам`янець-Подільської районної ради Хмельницької області, зареєстрованого Кам`янець-Подільським МБТІ 17.01.1989 р. № 1-57.

На рішення сторонами може бути подано апеляційну скаргу протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 28.11.2025 року.

Суддя Кам`янець-Подільського

міськрайонного суду Вдовичинський А.В.