ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 539/4000/25 Номер провадження 22-ц/814/4125/25Головуючий у 1-й інстанції Просіна Я. В. Доповідач ап. інст. Дорош А. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді - доповідача Дорош А.І.

Суддів: Лобова О.А., Триголова В.М.

при секретарі: Коротун І.В.

розглянув у судовому засіданні в м. Полтава за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_2 , ОСОБА_3

на ухвалу Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 02 вересня 2025 року, постановлену суддею Просіною Я.В., повний текст ухвали складено дата не вказана

у справі за позовом ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа: Служба у справах дітей виконавчого комітету Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області, про вселення, встановлення порядку користування квартирою, -

В С Т А Н О В И В:

13.08.2025 ОСОБА_1 , яка є законним представником та діє в інтересах малолітньої ОСОБА_2 , звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 , третя особа: Служба у справах дітей виконавчого комітету Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області, про вселення, встановлення порядку користування квартирою, в якому просила вселити її з малолітніми дітьми ОСОБА_2 , ОСОБА_2 у квартиру АДРЕСА_1 та встановити порядок користування даною квартирою.

Ухвалою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 02.09.2025 позовну заяву ОСОБА_1 , яка є законним представником та діє в інтересах малолітньої ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , про вселення, встановлення порядку користування квартирою, третя особа: Служба у справах дітей виконавчого комітету Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області визнано неподаною та повернуто позивачу.

Позивачу роз`яснено, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що недоліки, визначені ухвалою суду від 18.08.2025, не усунуто в повному обсязі, тому відповідно до вимог ч.3 ст. 185 ЦПК України позовну заяву слід вважати неподаною та повернути позивачу.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , яка є законним представником та діє в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_2 , ОСОБА_2 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати і направити справу до суду першої інстанції для відкриття провадження у справі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що недоліки позовної заяви, встановлені ухвалою суду першої інстанції від 18.08.2025, нею були усунуті. Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції в ухвалі від 02.09.2025 зазначив, що не всі недоліки, зазначені в ухвалі від 18.08.2025, були усунуті, проте, які саме недоліки залишилися не усунутими, в ухвалі суду не вказано. Таким чином вважає, що її конституційне право на захист було порушено шляхом безпідставної відмови у відкритті провадження у справі, повернення позовної заяви позивачу.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Як встановлено судом першої інстанції, позивач ОСОБА_1 , яка є законним представником та діє в інтересах малолітньої ОСОБА_2 , звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 , третя особа: Служба у справах дітей виконавчого комітету Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області, про вселення, встановлення порядку користування квартирою, в якому просила вселити її з малолітніми дітьми ОСОБА_2 , ОСОБА_2 вуквартиру АДРЕСА_1 та встановити порядок користування даною квартирою.

Ухвалою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 18.08.2025 про залишення позовної заяви без руху визначено, що подана позовна заява оформлена з порушеннями вимог ст. ст. 175 - 177 ЦПК України та має недоліки, що перешкоджають вирішенню питання про відкриття провадження у справі (а.с. 26).

Так, суд першої інстанції встановив, що позивач у позовній заяві зазначив, що вона з дітьми та відповідачем проживали в м. Лубни до 01.09.2022 та позивач з дітьми переїхала до батьків в с. Вишневе Лубенського району, причиною переїзду стала неправомірна поведінка відповідача в сім`ї, зневажливе ставлення до неї, прояви неповаги та побої, при цьому позивач не зазначає доказів, що підтверджують вказані обставини, а саме підтвердження зневажливого ставлення до неї, прояви неповаги та побої.

Крім того, як вказує в позові позивач, спірна квартира була придбана у 2020, зареєструвалися вони з дітьми, і жодного дня там не проживали, натомість припинили сторони проживати лише у 2022. Тобто адресу свого проживання з 2020 по 2022 позивач в м. Лубни не вказує.

Також позивач просить вселити її з малолітніми дітьми до житлового будинку та встановити порядок користування квартирою для трьох, при цьому у позові зазначає лише що вона діє в інтересах малолітньої ОСОБА_2 .

Крім того, звертаючись до суду з позовом про вселення малолітніх дітей, позивачем не здійснено заходів досудового урегулювання спору шляхом звернення до Служби у справах дітей за місцем проживання дітей для отримання висновку про доцільність проживання дітей разом з позивачем та відповідачем на одній житловій площі, при тому, що відповідач, як зазначає позивач у позові, здійснює домашнє насильство над позивачем та дітьми, про що надає відповідні скарги до поліції про вчинення відповідачем психічної шкоди позивачу та їх спільній доньці.

Окрім того, всупереч вимогам закону, позивачем не вказані відомості щодо орієнтовного розрахунку суми судових витрат, які він поніс і які очікує понести.

29.08.2025 від ОСОБА_1 , яка є законним представником та діє в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_2 , ОСОБА_2 , до суду надійшла заява про усунення недоліків, до якої додано позовну заяву у новій редакції (а.с. 31-38).

Вивчивши зміст позовної заяви у новій редакції, суд першої інстанції зазначив, що недоліки, вказані в ухвалі суду від 18.08.2025, не усунуто в повному обсязі, тому суд не може вирішити питання про відкриття провадження у справі.

Враховуючи, що позивачем не були виправлені недоліки, вказані в ухвалі суду від 18.08.2025 про залишення позовної заяви без руху, відповідно до ч. 3 ст. 185 ЦПК України суд першої інстанції дійшов висновку, що позовна заява підлягає поверненню.

Апеляційний суд у складі колегії суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Разом з тим, не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним.

Частиною 1 статті 8 Конституції України передбачено, що в України визнається і діє принцип верховенства права, а статтею 129 Конституції України визначено, що однією із засад судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із тим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (§59 рішення ЄСПЛ у справі «De Geouffre de la Pradelle v. France» від 16.12.1992, заява №12964/87).

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Право на звернення особи до суду є її абсолютним правом.

Захист порушених прав, свобод чи інтересів реалізується через врегульовану процесуальним законом можливість пред`явити до суду позовну заяву, заяву в порядку окремого провадження, яка є процесуальною формою звернення за захистом порушеного права.

При цьому, право кожної особи на звернення до суду за захистом порушених прав, свобод чи інтересів слід розуміти у праві такої особи на подання відповідних документів та доказів, певне обґрунтування позовних вимог у тій мірі, в якій вона вважає за необхідне, оскільки одним із визначальних принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який передбачає, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, а особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня отримання позивачем ухвали.

Частинною 3 статті 185 ЦПК України, визначено, що якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Відповідно до пунктів 4, 5 частини третьої статті 175 ЦПК України позовна заява повинна містити зміст позовних вимог, виклад обставин, якими позивач обґрунтовує вимоги, зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину.

Згідно ч. 5 ст. 177 ЦПК України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази - позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Таким чином, саме позивач обґрунтовує свої вимоги з викладом відповідних обставин та зазначенням доказів, що підтверджують такі обставини. Сама по собі відсутність у позовній заяві чи додатках до неї доказів на підтвердження позовних вимог не перешкоджає розгляду справи, оскільки є підставою для відмови в задоволенні позову по суті, а не для визнання позовної заяви не поданою.

Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.ч. 1-2 ст. 83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Разом з цим, згідно з ч. 1 ст. 20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно матеріалів справи вбачається, що у позовній заяві, що надійшла до суду 13.08.2025, ОСОБА_1 , яка є законним представником та діє в інтересах малолітньої ОСОБА_2 , зазначала, що 21.09.2013 вона уклала шлюб з відповідачем ОСОБА_4 . У шлюбі у них народилися діти: дочка ОСОБА_5 та син ОСОБА_6 . Вони проживали разом у м. Лубни, а 01.09.2022 припинили спільне подружнє життя, вона з дітьми переїхала до батьків в АДРЕСА_2 . Причиною для розірвання шлюбу стала неправомірна поведінка відповідача в сім`ї, зневажливе ставлення до неї, прояви насильства. Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 20.03.2023 шлюб з ОСОБА_4 було розірвано (а.с. 8).

За судовим наказом Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 21.10.2022 з ОСОБА_4 стягнуто на користь ОСОБА_1 аліменти у розмірі 1/3 заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно із 13.10.2022, і до досягнення дітьми повноліття.

Відповідно до договору купівлі-продажу квартири, укладеного 26.02.2020, посвідченого державним нотаріусом Другої Лубенської державної нотаріальної контори Полтавської області Іщенко Г.К., їх малолітня дочка ОСОБА_2 отримала у власність квартиру АДРЕСА_3 (а.с. 17-19).

18.05.2020 ОСОБА_1 , дочка ОСОБА_2 , син ОСОБА_2 зареєстрували своє місце проживання у вказаній квартирі АДРЕСА_4 . Також в ній зареєстрований і колишній чоловік ОСОБА_4 . Всього чотири особи (а.с. 13-16).

Проте, позивач ОСОБА_1 з двома малолітніми дітьми не могли вселитися і проживати у квартирі через перешкоди, які чинив і чинить ОСОБА_4

20.06.2024 вона зверталася зі скаргою до начальника Лубенського РВП ГУНП в Полтавській області на неправомірну поведінку ОСОБА_4 . За наслідками розгляду її скарги, постановою судді Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 10.07.2024 ОСОБА_4 було притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною 1 ст. 173-2 КУпАП (вчинення домашнього насильства) до штрафу в розмірі 170 грн. Він свою вину визнав і штраф сплатив (а.с. 9, 10).

Факт не проживання у квартирі через перешкоди, які чинить відповідач також підтверджується актом обстеження, складеним 15.06.2024 (а.с. 22).

З метою захисту права на проживання і користування квартирою, яка належить малолітній дочці ОСОБА_7 , ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про вселення в квартиру і встановлення порядку користування житловим приміщенням. Вважає доцільним і справедливим встановити порядок користування квартирою.

У позовній заяві, що надійшла до суду першої інстанції 29.08.2025 ОСОБА_1 , яка є законним представником та діє в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_2 , ОСОБА_2 , деталізувала, уточнила фактичні обставини позовних вимог, вказала, що вона діє в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_2 , ОСОБА_2 , заявила клопотання про виклик та допит свідків та додала довідку Лубенського РВП ГУ НП в Полтавській області про результати розгляду звернення від 02.07.2024 (а.с. 32-37, 38).

Тобто, зі змісту позовної заяви ОСОБА_1 від 13.08.2025 та позовної заяви у новій редакції від 29.08.2025 вбачається, що позивач зазначила обставини й доводи, якими вона обґрунтовує свої позовні вимоги, а також додано докази якими, на її думку, ці обставини підтверджуються.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що відповідно роз`яснень, викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.06.2009 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», подання доказів можливе на наступних стадіях цивільного процесу, тому суд не вправі через неподання доказів при пред`явленні позову залишати заяву без руху та повертати заявнику (п.7).

Вказані висновки також узгоджуються з правовими висновками, що викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31.08.2023 у справі №990/114/23, згідно яких суд першої інстанції при вирішенні питання про відкриття провадження у справі не може надати оцінку достатності або недостатності всіх обставин, наявності або відсутності доказів. Ці всі питання можуть вирішуватись на інших стадіях судового процесу. Такі обставини не можуть виступати підставою для залишення позовної заяви без руху та підставами повернення позовної заяви позивачу. Враховуючи викладене, суд першої інстанції не був позбавлений можливості вирішити питання щодо відкриття провадження в справі на підставі наданих позивачем позовної заяви і доданих до неї доказів. Повертаючи заяву, суд фактично дав оцінку доказам, наданим позивачем на обґрунтування позовних вимог, що є неприпустимим. Крім того, при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права, що є підставною для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно ст. 374 ч.1 п. 6 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно ст. 379 ч.1 п. 3,4 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Враховуючи, що передача справи для продовження розгляду не є остаточним вирішенням спору по суті, підстави для розподілу судових витрат відсутні. Такий висновок узгоджується з правовим висновком Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, викладеним у постанові від 18.05.2020 у справі №530/1731/16-ц.

Керуючись ст. ст. 367 ч. 1,2, 368 ч. 1, 374 ч.1 п. 6, 379 ч.1 п. 3,4, 381 384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справах, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_2 , ОСОБА_3 - задовольнити.

Ухвалу Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 02 вересня 2025 року- скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення. Якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, то касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 19 листопада 2025 року.

СУДДІ: А. І. Дорош О. А. Лобов В. М. Триголов