УХВАЛА

28 листопада 2025 року

м. Київ

справа № 713/3404/24

провадження № 61-14025ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Шиповича В. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Синельникова Є. В.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Померанський Ігор Валентинович, на рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 22 липня 2025 року та постанову Чернівецького апеляційного суду від 02 жовтня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Вижницької районної військової адміністрації Чернівецької області, Берегометської селищної ради Вижницького району Чернівецької області, третя особа - ОСОБА_3 , про припинення або розірвання договору оренди земельної ділянки,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом та, остаточно сформулювавши позовні вимоги, просив суд із 26 грудня 2013 року (моменту укладення угоди суборенди на один і той же об`єкт) або із 04 листопада

2021 року припинити (або розірвати) договір оренди земельної ділянки

від 28 березня 2008 року за № 4, укладений між орендодавцем - Вижницькою районною адміністрацією, натепер функції власника належать Берегометській селищній раді Вижницького району Чернівецької області, і орендарем

ОСОБА_2 , якому передано у володіння і користування земельну ділянку у комплексі з розташованим на ній водним об`єктом на території Берегометської територіальної громади Вижницького району Чернівецької області, з кадастровим номером :02:001:0087, загальною площею 2,2344 га, в тому числі: 1,8570 га під водоймищем, 0,3219 га під сінокосіння, 0,19955 га під греблями з розміщеною на гідроспорудах дорогою місцевого значення.

Рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 22 липня 2025 року, залишеним без змін постановою Чернівецького апеляційного суду від 02 жовтня 2025 року, у задоволенні позову відмовлено.

06 та 07 листопада 2025 року засобами поштового зв`язку представник

ОСОБА_1 - адвокат Померанський І. В. подав касаційні скарги на рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 22 липня

2025 року та постанову Чернівецького апеляційного суду від 02 жовтня

2025 року у справі № 713/3404/24.

Оскільки касаційні скарги подані однією особою на одні й ті самі судові рішення, Верховний Суд розглядає їх як одну скаргу.

Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Відповідно до статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Колегія суддів дійшла висновку, що викладене в касаційній скарзі клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження підлягає задоволенню. Вперше касаційну скаргу представник ОСОБА_1 - адвокат Померанський І. В. подав 27 жовтня 2025 року, тобто в межах строку на касаційне оскарження. Ухвалою Верховного Суду від 04 листопада 2025 року (провадження № 61-13573ск25) скаргу повернуто особі, яка її подала, оскільки у порушення вимог частини третьої статті 392 ЦПК України касаційна скарга підписана особою, повноваження якої не підтверджені. Верховний Суд роз`яснив, що повернення касаційної скарги не перешкоджає повторному зверненню, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення. Усунувши обставини, які стали підставою для повернення скарги, заявник, без зволікання, повторно звернувся до Верховного Суду.

Водночас, колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, з огляду на таке.

Згідно зі статтею 129 Конституції України та статтями 2, 17 ЦПК України однією з основних засад цивільного судочинства є забезпечення апеляційного перегляду справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до частини «с» статті 7 Рекомендацій № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», частина четверта статті 10 ЦПК України), умови прийнятності касаційної скарги відповідно до норм національного законодавства можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Касаційний перегляд справи вважається екстраординарним.

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, специфіку його повноважень як «суду права», процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, враховуючи те, що провадження здійснюється судом після розгляду справи судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції, і учасникам справи був наданий відповідний обсяг гарантій права на справедливий суд у судах попередніх інстанцій.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом

на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Таким чином для цілей ЦПК України тридцять розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у 2025 році складає 90 840 грн (із розрахунку 3 028 грн х 30, де 3 028 грн - прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01 січня 2025 року).

У касаційній скарзі заявник зазначає, що предмет позову (в остаточній редакції) це розірвання договору оренди земельної ділянки (земельної ділянки водного фонду) від 28 березня 2008 року.

За змістом пункту 8 частини першої статті 176 ЦПК України у позовах про розірвання договору найму (оренди) ціна позову визначається сукупністю платежів за користування майном або житлом протягом строку, що залишається до кінця дії договору, але не більше ніж за три роки.

З огляду на встановлені судами обставини щодо розміру орендної плати за договором оренди від 28 березня 2008 року, ціна позову у розглядуваній справі, обчислена за правилами пункту 8 частини першої статті 176 ЦПК України, не перевищує тридцять розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а тому справа № 713/3404/24 є малозначною в силу закону.

Оскільки справа № 713/3404/24 є малозначною в силу закону, ухвалені у ній судові рішення можуть бути оскаржені виключно за наявності випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Заявник вважає, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, справа становить значний суспільний інтерес, має для позивача виняткове значення, а, крім того, ОСОБА_1 позбавлений можливості спростувати обставини, встановлені оскарженими судовими рішеннями, при розгляді справ № 713/3132/24, № 713/407/25, № 713/3436/24.

Колегією суддів не встановлено фундаментального значення розглядуваної справи для формування єдиної правозастосовчої практики.

Заявником не обґрунтовано в чому полягає фундаментальне значення цієї справи для формування єдиної правозастосовчої практики із зазначенням новітніх, проблемних, засадничих, раніше ґрунтовно не досліджуваних питань права, відповідь касаційного суду на які мала б надати нового, уніфікованого розуміння та застосування норм права як для сторін спору, так і для невизначеного, але широкого кола суб`єктів подібних правовідносин.

Верховний Суд зазначає, що вжите законодавцем словосполучення «значний суспільний інтерес» необхідно розуміти як серйозну, обґрунтовану зацікавленість, яка має неабияке виняткове значення для усього суспільства в цілому, певних груп людей, територіальних громад, об`єднань громадян тощо до певної справи в контексті можливого впливу ухваленого у ній судового рішення на права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб. Вказане поняття охоплює ті потреби суспільства або окремих його груп, які пов`язані із збереженням, примноженням, захистом існуючих цінностей, девальвація та/або втрата яких мала б значний негативний вплив на розвиток громадянського суспільства. Наявність значного суспільного інтересу може мати місце й тоді, коли предмет спору зачіпає загальнодержавне значення, як от визначення і зміни конституційного ладу в Україні, виборчий процес (референдум), обороноздатність держави, її суверенітет, найвищі соціальні цінності, визначені Конституцією України, тощо.

Стосовно «виняткового значення» справи для учасника справи, то Верховний Суд зазначає, що оцінка судом такої «винятковості» може бути зроблена виключно на підставі дослідження мотивів, відповідно до яких сам учасник справи вважає її такою, що має для нього виняткове значення. Винятковість значення справи для учасника справи можна оцінити тільки з урахуванням особистої оцінки справи таким учасником. Відтак, особа, яка подає касаційну скаргу, має обґрунтувати наявність відповідних обставин у касаційний скарзі.

Колегією суддів не встановлено, а заявником не доведено, що справа становить значний суспільний інтерес та/або має для ОСОБА_1 виняткове значення.

Оскаржені судові рішення не передбачають позбавлення ОСОБА_1 права власності на належне йому нерухоме майно.

Посилаючись на наявність випадку, передбаченого підпунктом б) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, заявник не навів обґрунтованих мотивів та не надав доказів, які б їх підтверджували, що він позбавлений можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи, а сама по собі вказівка про це в касаційній скарзі не свідчить про те, що є процесуальні підстави для розгляду справи в суді касаційної інстанції.

Щодо справ № 713/3132/24, № 713/407/25, № 713/3436/24, в яких, за твердженням заявника, він позбавлений можливості спростувати обставини встановлені оскарженими судовими рішеннями, то колегія суддів враховує, що:

- ОСОБА_1 не є учасником справи № 713/3132/24 за позовом Померанського І. В. до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про визнання правочину недійсним (незаконним), треті особи, які не заявляють самостійних вимог: Берегометська селищна рада Вижницького району Чернівецької області, Вижницька районна військова адміністрація Чернівецької області;

- у справі № 713/407/25 за позовом ОСОБА_1 про визнання недійсним договору суборенди земельної ділянки водного фонду, Вижницьким районним судом Чернівецької області 15 вересня 2025 року вже ухвалено рішення по суті спору і в цьому рішенні суд не посилався на обставини, встановлені у розглядуваній справі, як на преюдиційні;

- у справі № 713/3436/24 ОСОБА_1 у вересні 2024 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - ОСОБА_2 , про визнання дій незаконними та зобов`язання усунути перешкоди, а ОСОБА_3 у січні 2025 року звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , Берегометської селищної ради, Вижницької районної військової адміністрації, треті особи: Головне управління Держгеокадастру у Чернівецькій області, Державний реєстратор Вижницької міської ради, Кордяк І. І., про визнання незаконним і скасування державного акту, державної реєстрації земельних ділянок та рішення державного реєстратора. Отже у справі № 713/3436/24 ОСОБА_2 , як сторона договору оренди земельної ділянки від 28 березня 2008 року, не є відповідачем і

будь-яких вимог до нього, пов`язаних із цим договором, ОСОБА_1 не заявлено.

Таким чином у справах № 713/407/25, № 713/3436/24 ОСОБА_1 не позбавлений можливості доводити свої вимоги та заперечення.

Верховним Судом досліджено та взято до уваги, зокрема, категорію справи, ціну та предмет позову, а також значення справи для сторін і суспільства, та не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Касаційний перегляд вважається екстраординарним, з огляду на специфіку повноважень суду касаційної інстанції, які обмежено питаннями права та більшим ступенем формальності процедур. Повноваження суду касаційної інстанції не можуть використовуватися для здійснення нового судового розгляду справи.

Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц).

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Оскільки касаційну скаргу подано на судові рішення, ухвалені у малозначній справі, справа розглянута судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію щодо вирішення спору, позивач скористався своїм правом на апеляційний перегляд справи, а наявність випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не встановлено, тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, частиною шостою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, статтею 390 частиною першою,

пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 22 липня

2025 року та постанови Чернівецького апеляційного суду від 02 жовтня

2025 року у справі № 713/3404/24.

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Померанський Ігор Валентинович, на рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 22 липня 2025 року та постанову Чернівецького апеляційного суду

від 02 жовтня 2025 року у справі № 713/3404/24.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді:В. В. Шипович О. М. Осіян Є. В. Синельников