провадження № 2/753/4666/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2025 року Дарницький районний суд міста Києва в складі:

головуючого - судді Коренюк А.М.

при секретарі Начичко І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Статус Буд-Преміум» про визнання розірваним договору купівлі-продажу майнових прав, стягнення грошових коштів, сплачених за таким договором, з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми, суд -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 у червні 2024 року звернулась до суду з позовом до ТзОВ «Статус Буд-Преміум» про визнання розірваним договору купівлі-продажу майнових прав, стягнення грошових коштів, сплачених за таким договором, з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми.

Позов мотивований тим, що 26 жовтня 2021 року між ТзОВ «Статус Буд-Преміум» «Продавець» та нею ( ОСОБА_2 ) («Покупець») було укладено Договір купівлі-продажу майнових прав № 180/9, й згідно п.2.1 Договору продавець зобов`язується в порядку та на умовах, визначених у цьому договорі, передати у власність покупцеві майнові права, а покупець зобов`язується в порядку та на умовах, визначених у цьому Договорі, прийняти та оплатити майнові права.

Пунктом 2.2. Договору визначено, шо квартира, майнові права на яку передаються покупцю відповідно до п.2.1. Договору, має наступні характеристики: найменування - квартира, будівельний номер - 180, поверх - 15, пусковий комплекс - 4, секція - 9, проектна загальна площа - 36, 40, кількість кімнат - 1.

Відповідно до п.2.5. Договору, Сторони домовилися, що за умови виконання своїх зобов`язань за цим Договором Покупець отримає від Продавця наступні документи, необхідні для реєстрації права власності покупця на квартиру: акт прийому-передачі майнових прав на квартиру; акт прийому-передачі квартири; довідку про оплату в повному обсязі вартості майнових прав; технічний паспорт квартири.

Орієнтовний термін завершення загально будівельних робіт - 2 квартал 2023 року. Продавець має право в односторонньому порядку змінити строк введення Об`єкта будівництва в експлуатацію терміном до шести місяців, що не буде вважатися порушенням умов цього Договору (п.2.11. Договору).

Згідно п.3.1. Договору, в день укладання цього Договору загальна вартість майнових прав на квартиру становить 982 800.00 грн. (дев`ятсот вісімдесят дві тисячі вісімсот гривень 00 копійок), в тому числі ПДВ 163 800 гривень (сто шістдесят три тисячі вісімсот гривень 00 копійок), з розрахунку - 27 000.00 гривень (двадцять сім тисяч гривень 00 копійок) за 1 квадратний метр, в тому числі ПДВ 4 500.00 гривень (чотири тисячі п`ятсот гривень 00 копійок).

На виконання вказаних умов Договору покупець сплатив 01.11.2021 року на рахуунок продавця 982 800,00 гривень, в тому числі ПДВ 163 800 гривень, що підтверджується платіжним дорученням № 669345342, а продавець 02.11.2021 року надав Довідку № 02-11/21.

Підпунктами 4.2.4., 4.2.5. п.4.2. Договору встановлено, що продавець зобов`язаний забезпечувати будівництво Об`єкту будівництва та введення його в експлуатацію, повідомляти покупця про всі обставини, що роблять неможливим виконання данного Договору.

Згідно підпункту 4.3.2. п.4.3. Договору покупець має право відмовитися від цього Договору з дотриманням умов, що викладені в п. 5.4. цього Договору.

У випадку невиконання або неналежного виконання своїх зобов`язань за цим Договором сторони несуть відповідальність згідно чинного законодавства України (п.5.1. Договору).

Відповідно до п.6.1. Договору, цей Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами або їх уповноваженими представниками і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за Договором, або до його дострокового припинення Стороною в порядку, передбаченому Договором.

Згідно п. 6.4. Договору, у випадку відмови Покупця від цього Договору у зв`язку із невиконанням продавцем своїх зобов`язань, Продавець зобов`язаний повернути Покупцю фактично сплачені ним кошти за цим Договором протягом 180 (ста вісімдесяти) банківських днів з дня розірвання цього Договору.

У зв`язку з тим, що відповідач перестав виконувати взяті на себе зобов`язання щодо будівництва об`єкту інвестування і такі дії фактично призвели до того, що строки завершення будівництва порушені, на виконання вимог Договору 10.05.2024 року позивач через свого представника - адвоката Дяченка Е.В. направив на адресу відповідача повідомлення про відмову покупця від договору, повернення фактично сплавчених коштів.

У своєму повідомленні покупець повідомив продавця про відмову від Договору, його розірвання та вимагав негайно протягом 10-ти днів з дня отримання цього повідомлення, вернути отримані кошти за Договором.

Згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу № 675 від 14.05.2024 року, вказане повідомлення було отримане відповідачем 14.05.2024 року.

Станом на теперішній час, відповідач ігнорує вимоги вказаного повідомлення та супереч п.6.4 Договору не повертає покупцю фактично сплачені ним кошти за договором.

Підпунктом 4.3.2. п. 4.3. Договору надано можливість покупцю відмовитися від цього Договору і цим правом Позивач скористався 10.05.2024 року, направивши відповідне повідомлення відповідачу, яке ним проігнороване.

На підставі підпункту 4.3.2. п.4.3. Договору, ч.3 ст. 651 ЦК України, вважає, що Договір є розірваним з моменту направлення позивачем віповідного повідомлення, а тому вимога про визнання розірваним Договору не суперечить законодавству.

На виконання умов Договору покупець сплатив 01.11.2021 року на рахунок продавця 982 800.00 гривень (дев`ятсот вісімдесят дві тисячі вісімсот гривень 00 копійок), в тому числі ПДВ 163 800 гривень (сто шістдесят три тисячі вісімсот гривень 00 пійок), а продавець 02.11.2021 року надав Довідку № 02-11/21.

Враховуючи, що спірний Договір між сторонами розірвано, то сплачені у якості оплати кошти одержані відповідачем безпідставно, вважає за необхідне вимагами стягнення 982 800 грн. в тому числі ПДВ 163 800 грн.

Внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання, у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст.625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Вимога стягнення 3% річних та інфляційних втрат ставиться у період з 26.10.2021року по 15.06.2024 року.

Індекс інфляції у період з 26.10.2021р. по 15.06.2024р. складає 361 736,85 грн. 85 коп., зокрема, розраховується за формулою: сума боргу х процент інфляції /100% - сума боргу = сума інфляції.

Оскільки залишок простроченої суми становить 982 800.00 грн., то три проценти річних - весь час прострочення складає - 77 833,21 грн. 21 коп.

3% річних = (С х 3 х Д) : (365 х 100), де С - сума боргу, Д - кількість днів прострочення. При цьому, кількість днів прострочення за період з дати рішення суду з урахуванням трьох років позовної давності,тобто з 26 жовтня 2021р. по 15 червня 2024р. становить 964 днів.

Отже, індекс інфляції у період з 26.10.2021 по 15.06.2024 складає 361 736,85 грн., а заборгованість трьох процентів річних становить 77 833,21 гри.

Таким чином, оскільки наразі Договір купівлі-продажу майнових прав від 26.10.2021 р. № 180/9 є розірваним з ініціативи позивача, як це передбачено підпунктом 4.3.2. пункту 4.3., пунктом 6.4. вказаного Договору, ст.651 ЦК України, відповідач протиправно відмовляється в досудовому врегулюванні щодо повернення основної суми боргу у розмірі 982 800,00 грн. а тому з відповідача на підставі ст.625 ЦК України підлягає також стягненню інфляційні втрати - 361 736,85 грн, проценти річних - 77 833.21 грн.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 , її представник ОСОБА_3 , діючий на підставі ордера адвоката про надання правової допомоги від 10.02.2025 року (а.с.80), позовні вимоги підтримали та просили задовольнити: визнати розірваним Договір купівлі-продажу майнових від 26.10.2021 року № 180/9, укладжений між ОСОБА_1 та ТОВ «Статус Буд-Преміум», стягнути з ТОВ «Статус Буд-Преміум» на користь ОСОБА_1 грошові кошти сплачені за Договором купівлі-продажу майнових від 26.10.2021 року № 180/9, з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних у сумі 1 422 370 грн. 06 коп., з яких 982 800 грн. 00 коп. - основна сума боргу, 361 736 грн. 85 коп. - індекс інфляції за період з 26.10.2021 року по 15.06.2024 року, 77 833 грн. 21 коп. - три відсотки річних.

В судове засідання відповідач не з`явився, належним чином повідомлений про час та місце його проведення - рекомендованою поштою з повідомленням про вручення, й відповідачем в особі представника ОСОБА_4 , діючого на підставі ордера адвоката про надання правової допомоги від 15.10.2025 року, поданий відзив на позов від 26.07.2024 року (а.с.35-42), у якому позовні вимоги відповідач не визнав вцілому, просив відмовити у їх задоволенні за недоведеністю й необґрунтованістю вимог, враховуючи умови договору, погоджені сторонами.

Вказав, що 26 жовтня 2021 року між Покупцем та Продавцем укладено договір купівлі- продажу майнових прав №180/9, відповідно до якого Продавець зобов`язується в порядку та на умовах, визначених у цьому Договорі, передати у власність Покупцеві Майнові права, а Покупець зобов`язується в порядку та на умовах, визначених у цьому Договору (п.2.1. Договору).

Позивач, заявляючи вимоги про порушення відповідачем умов договору, повинен, в першу чергу, виходити з умов Договору, обґрунтувати предмет та підстави позову.

Згідно п.2.2. Договору, квартира, майнові права, на яку передаються Покупцю відповідно до п.2.1. Договору, має наступні характеристики: найменування - квартира, будівельний номер - 180, поверх - 15, пусковий комплекс - 4, секція - 9, проектна загальна площа - 36,40, кількість кімнат -1.

Відповідно до п.3.1. Договору в день укладення цього Договору загальна вартість майнових прав на квартиру становить 982 800,00 гривень, в т.ч. ПДВ 163 800,00 грн.

Відповідно до платіжного доручення №669345342 від 01.11.2021 покупцем сплачено Ціну майнових прав, а Продавцем відповідно до умов Договору видано Довідку №02-11/21 від 02.11.2021 про виконання умов пунктів 3.1. та 3.1.1. Договору.

Відповідно до п.6.4. Договору Сторони погодили, що цей Договір не може бути розірваний Покупцем, крім випадків, якщо таке розірвання здійснюється за згодою сторін.

У випадку відмови Покупця від цього Договору у зв`язку з невиконанням Продавцем своїх зобов`язань, Продавець зобов`язаний повернути Покупцю фактично сплачені ним кошти за цим Договором протягом 180 (ста вісімдесяти) банківських днів з дня розірвання цього Договору.

Позивач скерував відповідачу Повідомлення про відмову покупця від договору, повернення фактично сплачених коштів від 29.04.2024 року, яке відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення отримано 14.05.2024.Таким чином, відлік для повернення фактично сплачених коштів за Договором розпочинається з 14.05.2024 року та триває протягом 180 банківських днів, які на момент складення Договору рівноцінні робочим дням. Граничний строк для повернення є січень 2025 року, а тому, звернення позивачем до суду із таким позовом від 26.06.2024 року є передчасним, адже порядок повернення фактично сплачених коштів визначено Договором, з яким позивач погодився, та строк по якому не сплив.

Відповідач станом на час звернення позивачем до суду 26.06.2024 року не порушив умов Договору в частині повернення фактично сплачених коштів, а звернення до суду є безпідставним та необгрунтованим.

Вважає, що твердження позивача про те, що відповідач перестав виконувати взяті на себе зобов`язання щодо будівництва об`єкту інвестування і такі дії фактично призвели до того, що строки завершення будівництва - порушені, не відповідають дійсності та є суб`єктивним твердженням позивача. Не зважаючи на постійні виклики реальності (постійні повітряні тривоги, планові/позапланові вимкнення електропостачання, катастрофічний дефіцит трудової сили, який спровокований посиленням мобілізації військовозобов`язаних працівників), відповідач продовжує будівельні роботи на об`єкті, щоб засвідчити інвесторам про стабільність та інвестиційну привабливість об`єктів власного бренду. Наразі, завдяки безпосередньому та постійному контролю служби технічного нагляду продавця як виконавця функцій замовника будівництва, злагодженій роботі підрядних організації, вже зведено 2 поверхи 9 секції Об`єкту будівництва. Даний факт є беззаперечним та свідчить про виконання взятих не себе зобов`язань перед майбутніми власниками квартир будівельного комплексу. Більше того, продавець вже підготував бетонну основу та опору для монтажу будівельного (баштового) крану для зведення висотних поверхів секції 9 Об`єкту будівництва.

У статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставірішення суду) ( постанова ВерховногоСуду ускладі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 рокуу справі № 355/385/17 (провадження № 61- 30435сво18)).

Відповідно до статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї з сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

За загальним правилом зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша цієї статті). Про таку зміну або розірвання сторони вправі домовитися у будь-який час на свій розсуд, крім випадків, обумовлених договором або у законодавстві. Тоді як зміна чи розірвання договору у судовому порядку є, зокрема, юридичним наслідком істотного порушення зобов`язання іншою стороною (пункт 2 частини першої статті 611, абзац другий частини другої статті 651 ЦК України), тобто способом реагування та захисту права від такого порушення, яке вже відбулося. У кожному конкретному випадку істотність порушення договору треба оцінювати з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення. Поняття такої істотності закон розкриває за допомогою іншого оціночного поняття - «значної міри позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору». Тобто критерієм істотного порушення договору закон визначив розмір завданої цим порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати те, на що вона очікувала, укладаючи договір. Мова йде не лише про грошовий вираз зазначеної шкоди, але й про випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору. Співвідношення завданої порушенням договору шкоди із тим, що могла очікувати від його виконання ця сторона, має вирішальне значення для оцінки істотності такого порушення. Інакше кажучи, для застосування частини другої статті 651 ЦК Українисуд має встановити не лише наявність порушення договору, але й завдання цим порушенням шкоди (яка може бути виражена у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди), її розмір, а також те, чи дійсно суттєвою є різниця між тим, на що мала право розраховувати потерпіла сторона, укладаючи договір, і тим, що насправді вона змогла отримати (пункти 78, 82 - 83 постанови Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17 (провадження № 14-53цс21)).

Однією з підстав розірвання договору є істотне порушення стороною цього договору. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору (абзац другий частини другої статті 651 ЦК України). Тобто йдеться про таке порушення договору однією зі сторін, яке тягне для другої сторони неможливість досягнення нею цілей договору. Оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені вказаною нормою. Оціночне поняття істотності порушення договору законодавець розкриває за допомогою іншого оціночного поняття - «значної міри» позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Істотність порушення визначається виключно за обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. У такому випадку вина (як суб`єктивний чинник) сторони, що припустилася порушення договору, не має будь-якого значення і для оцінки порушення як істотного, і для виникнення права вимагати розірвання договору на підставі частини другої статті 651 ЦК України. Іншим критерієм істотного порушення договору закон визнає розмір завданої порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору. При цьому йдеться не лише про грошовий вираз завданої шкоди, прямі збитки, а й випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору. Вирішальне значення для застосування зазначеного положення закону має співвідношення шкоди з тим, що могла очікувати від виконання договору сторона. У кожному конкретному випадку питання про істотність порушення повинне вирішуватися з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення. Так, суди повинні встановити не лише наявність істотного порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди, її розмір, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору; а також установити, чи є дійсно істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати (пункти 116 - 120 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 лютого 2021 року у справі № 910/2861/18 (провадження № 12-140гс19)).

Відповідно до п.2.11. Договору орієнтовний термін завершення загально будівельних робіт - 2 квартал 2023 року. Продавець має право в односторонньому порядку змінити строк введення Об`єкта будівництва в експлуатацію терміном до шести місяців, що не буде вважатися порушенням умов даного Договору.

Таким чином, орієнтовним терміном завершення загальнобудівельних робіт є кінець 2023 року, що не вважається порушенням умов Договору.

У Договорі не передбачено строк будівництва, а лише вказано про орієнтовний термін загальнобудівельних робіт, а тому цей строк не може бути розтлумачений як кінцевий термін здачі об' єкта будівництва в експлуатацію.

Отже, істотне порушення Відповідачем умов Договору не доведено, а отже відсутні підстави для повернення грошових коштів.

Враховуючи, що нарахування 3% річних та інфляційні втрати є похідним від основного зобов`язання, обґрунтованість якого, на переконання відповідача, не доведено, такі вимоги також підлягають відмові від задоволення як безпідставні.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що ніщо не перешкоджає особі добровільно відмовитись від гарантій справедливого судового розгляду у однозначний або у мовчазний спосіб. Проте для того, щоб стати чинною з точки зору Конвенції, відмова від права брати участь у судовому засіданні повинна бути зроблена у однозначний спосіб і має супроводжуватись необхідним мінімальним рівнем гарантій, що відповідають серйозності такої відмови. До того ж, вона не повинна суперечити жодному важливому громадському інтересу рішення ЄСПЛ (Hermi проти Італії, § 73; Sejdovic проти Італії § 86).

Окрім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини- в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (Рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України»).

Поряд з цим, Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі "Шульга проти України", № 16652/04).

А відповідно до ч.ч.1,2, п.10 ч.3 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Однією з основних засад здійснення цивільного судочинства є розумність строків розгляду справи судом.

Наведені обставини свідчать, що сторонни завчасно повідомлені про розгляд справи судом.

Виходячи з положень статті 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у тому числі, правом визначити свою участь в судовому засіданні.

У постанові Верховного Суду від 24 січня 2018 року у справі № 907/425/16 викладено позицію, що неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи є їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, а тому не може бути перешкодою для розгляду судом питання по суті.

Верховний Суд в постанові від 01 жовтня 2020 року по справі №361/8331/18 висловився, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, вид судочинства - загального позовного провадження, вжиті судом заходи щодо направлення сторонам повідомлення про час та місце розгляду справи, копії позовної заяви з додатками до неї, із роз`ясненим правом надання відзиву на позов, відповіді на відзив, заперечення на відповідь на відзив тощо, суд визнав можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів (доказів) та ухвалити рішення за відсутності відповідачів третьої осіби, за погодженням позивача.

Вислухавши пояснення позивача, його представника, їх доводи та заперечення, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають відмові у задоволенні з підстав недоведеності.

Справа розглядалась у порядку загального позовного провадження із проведеним за участі представника позивача підготовчим судовим засіданням 20 травня 2025 року (а.с.101-102, 103).

Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України).

Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені (ст. 3 ЦПК України).

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України).

Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).

Засіб захисту, що визначається ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод має бути «ефективним» як у законі, так й на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (&75 рішення ЄСПЛ у справі «Афанасьєва проти України» від 05.04.2005 року (заява № 38722/02)).

Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).

Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність (пункт 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004).

Судом встановлено, що 26 жовтня 2021 року між ТзОВ «Статус Буд- Преміум» «Продавець» та ОСОБА_2 («Покупець») було укладено Договір купівлі-продажу майнових прав № 180/9 (а.с.15-18).

Згідно п.2.1 Договору продавець зобов`язується в порядку та на умовах, визначених у цьому договорі, передати у власність покупцеві майнові права, а покупець зобов`язується в порядку та на умовах, визначених у цьому Договорі, прийняти та оплатити майнові права.

Пунктом 2.2. Договору визначено, шо квартира, майнові права на яку передаються покупцю відповідно до п.2.1. Договору, має наступні характеристики: найменування - квартира, будівельний номер - 180, поверх - 15, пусковий комплекс - 4, секція - 9, проектна загальна площа - 36, 40, кількість кімнат - 1.

Відповідно до п.2.5. Договору сторони домовилися, що за умови виконання своїх зобов`язань за цим Договором покупець отримає від продавця наступні документи, необхідні для реєстрації права власності покупця на квартиру: акт прийому-передачі майнових прав на квартиру; акт прийому-передачі квартири; довідку про оплату в повному обсязі вартості майнових прав; технічний паспорт квартири.

Орієнтовний термін завершення загально будівельних робіт - 2 квартал 2023 року. Продавець має право в односторонньому порядку змінити строк введення Об`єкта будівництва в експлуатацію терміном до шести місяців, що не буде вважатися порушенням умов цього Договору (п.2.11. Договору).

Тобто сторони у такому Договорі обумовими термін (строк) завершення загально будівельних робіт, який є "орієнтовним".

При цьому слід розуміти різницю між "планованим" та "орієнтовним" строком. Указані поняття не є тотожними.

У даному Договорі термін завершення загально будівельних робіт орієнтовний, не був плановани" (такий, що мав настати саме в той день, який був визначений договором), оскільки орієнтована дата може змінитися у силу різних обставин, тому й указує на невизначеність умов такого правочину. Подібні висновки щодо строку прийняття об`єкта будівництва до експлуатації викладені у постанові Верховного Суду від 23 жовтня 2024 року в справі № 757/25889/21 (провадження № 61-7132св24).

Тому, зважаючи на положення п.2.11 Договору, положення ЦК України про договір, вимоги позову є необгрунованими вцілому й задоволенню не підлягають, адже позивач будує свої вимоги як щодо Договору строк виконання якого настав, й невиконання договору у визначенй строк (істотна обставина) порушує права позивача, адже лише за наслідком спливу строку, обумовленого у договорі, можуть настати наслідки невиконання договірних правовідносин.

Відповідно до ч.ч.1-4 ст.631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Договір набирає чинності з моменту його укладення, якщо інше не визначено законом або договором.

Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення.

Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Згідно п.3.1. Договору, в день укладання цього Договору загальна вартість майнових прав на квартиру становить 982 800.00 грн. (дев`ятсот вісімдесят дві тисячі вісімсот гривень 00 копійок), в тому числі ПДВ 163 800 гривень (сто шістдесят три тисячі вісімсот гривень 00 копійок), з розрахунку - 27 000.00 гривень (двадцять сім тисяч гривень 00 копійок) за 1 квадратний метр, в тому числі ПДВ 4 500.00 гривень (чотири тисячі п`ятсот гривень 00 копійок).

На виконання вказаних умов Договору покупець сплатив 01.11.2021 року на рахуунок продавця 982 800,00 гривень, в тому числі ПДВ 163 800 гривень, що підтверджується платіжним дорученням № 669345342, а продавець 02.11.2021 року надав Довідку № 02-11/21.

Підпунктами 4.2.4., 4.2.5. п. 4.2. Договору встановлено, що продавець зобов`язаний забезпечувати будівництво Об`єкту будівництва та введення його в експлуатацію, повідомляти покупця про всі обставини, що роблять неможливим виконання данного Договору.

Згідно підпункту 4.3.2. п. 4.3. Договору покупець має право відмовитися від цього Договору з дотриманням умов, що викладені в п. 5.4. цього Договору, зокрема, у випадку прийняття рішення про розірвання Договору з ініціативи та/або покупця, останній зобов`язується сплатити неустойку на користь продавця у розмірі 10 % від внесеної суми. При цьому продавець залишає за собою право утримати суму неустойки із суми внесеного авансу. Банківські послуги при уьому оплачуються за рахунок покупця.

Сторони не несуть відповідальності за невиконання або неналежне виконання умов цього договору у випадку виникнення обставин непереборної сили, яких сторони не могли передбачити й які перешкоджають Сторонам виконувати свої обов`язки за цим Договором.

Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Положенням статті 651 ЦК України визначені підстави для зміни або розірвання договору.

Відповідно до частини 1 статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 2 статті 651 ЦК України визначено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Частиною 3 статті 651 ЦК України визначено, що у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

З аналізу статті 651 ЦК України вбачається, що договір не може бути розірваний в односторонньому порядку за ініціативою однієї із сторони за відсутності правових підстав, визначених ЦК України

Відповідно до п.6.4. Договору Сторони погодили, що цей Договір не може бути розірваний Покупцем, крім випадків, якщо таке розірвання здійснюється за згодою сторін. У випадку відмови Покупця від цього Договору у зв`язку з невиконанням Продавцем своїх зобов`язань, Продавець зобов`язаний повернути Покупцю фактично сплачені ним кошти за цим Договором протягом 180 (ста вісімдесяти) банківських днів з дня розірвання цього Договору.

Тобто, враховуючи положення частини 1 статті 651 ЦК України, яким визначено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом, п.6.4. Договорукупівлі-продажу майнових прав № 180/9, яким визначено, що Сторони погодили, що цей Договір не може бути розірваний Покупцем, крім випадків, якщо таке розірвання здійснюється за згодою сторін, за відсутності згоди сторін Договору на його розівання, до спірних правовідносин підлягає застосування частина 2 статті 651 ЦК України, адже позивач вказує на істотне порушення договору відповідачем, зокрема, строку його виконання, проте із позовною вимогою про розірвання такого договору до суду не звертався, й умови договору не надають право покупцю у односторонньому порядку розірвати вказаний Договір, вважаючи його розірваним 14.05.2024 року (день повідомлення сторону про відмову від Договору).

Поняття «розірвання договору», «відмова від договору» у цьому договору не є тотожними.

Щодо висновків Верховного Суду від 08.09.2021 року у справі № 727/898/19 постанови від 20.07.2022 року, у справі № 132/4437/18 постанови від 20.07.2022 року, з посиланням на висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 23.02.2022 року у справі № 363/3965/15, на які позивач посилається у позовній заяві, такі не є релевантними для цієї спрви, оскільки викладені за інших фактичних обставин справи.

Положенням п.4.3.2 Договору визначено, що покупець має право відмовитися від цього Договору шляхом дострокового розірвання цього договору з дотриманням умов, що викладені в п.5.4. цього Договору, зокрема, у випадку прийняття рішення про розірвання Договору з ініціативи та/або покупця, останній зобов`язується сплатити неустойку на користь продавця у розмірі 10 % від внесеної суми. При цьому продавець залишає за собою право утримати суму неустойки із суми внесеного авансу. Банківські послуги при цьому оплачуються за рахунок покупця.

Проте такі умови, що викладені в п.5.4. цього Договору, позивачем, як стороною Договору не дотримані, що ним визнається.

Окрім того, вимоги цього позову про визнання розірваним договору купівлі-продажу майнових прав, стягнення грошових коштів, сплачених за таким договором, з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми, станом на день звернення позивачем до суду, а саме 26.06.2024 року (а.с.1-8), є передчасними, тобто такими, що порушене право не настало, адже окрім того, що відповідно до п.6.4. Договору Сторони погодили, що цей Договір не може бути розірваний Покупцем, крім випадків, якщо таке розірвання здійснюється за згодою сторін, у випадку відмови Покупця від цього Договору у зв`язку з невиконанням Продавцем своїх зобов`язань, Продавець зобов`язаний повернути Покупцю фактично сплачені ним кошти за цим Договором протягом 180 (ста вісімдесяти) банківських днів з дня розірвання цього Договору.

Позивач скерував відповідачу Повідомлення про відмову покупця від договору, повернення фактично сплачених коштів від 29.04.2024, яке відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення отримано відповідачем, що ним визнається, 14.05.2024 року.Таким чином, відлік для повернення фактично сплачених коштів за Договором міг розпочатися з 14.05.2024 року та тривати протягом 180 банківських днів, які на момент укладення Договору рівноцінні робочим дням. Граничний строк для повернення є січень 2025 року, а тому, звернення позивачем до суду із таким позовом від 26.06.2024 року є передчасним, адже порядок повернення фактично сплачених коштів визначено Договором, з яким позивач погодився, та строк по якому не міг настати 26.04.2024 року (дата звернення до суду).

Тобто, окрім іншого, станом на дату звернення позивачем до суду із цим позовом (26.06.2024 року), його право не могло бути порушеним в частині стягнення грошових коштів, сплачених за договором, з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми, відповідно, право на звернення до суду із такою вимогою позову відсутнім.

За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду, порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. Гарантоване статтею 55 Контитуції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджене порушення було обгрутованим.

Неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану суб`єктивних прав та обов`язків особи, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов`язку.

Отже, здійснюючи передбачене статтею 55 Контитуції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту, а суд, вирішуючи спір, зобов`язаний надати суб`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Так, якщо особа вважає, що її суб`єктивне право у певних правовідносинах не може бути реалізоване належним чином, або на неї протиправно поклали певний обов`язок, така особа має право звертатися за судовим захистом.

В разі відповідного звернення особи суд повинен розглянути питання про наявність порушеного суб`єктивного права заявника у конкретних правовідносинах і на підставі цього вирішити спір.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.1 ст. 81 ЦПК України).

Враховуючи наведене, за таких правових підстав, наданих позивачем доказів, суд вважає, що вимогипозивача не доведені, обставини, викладені в позовній заяві не підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, відтак законні підстави для задоволення позову судом не встановлені, адже кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.1 ст. 81 ЦПК України).

Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення ч.1 ст. 141 та ч.2 ст. 141 ЦПК України, й судові витрати (судовий збір) покласти на позивача.

Так, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі вищевикладеного, ст.ст.6, 13, 15, 16, 638, 651, 652 ЦК Укараїни, керуючись п. 9 розділу ХІІ Перехідних положень ЦПК України, ст.ст. 3, 4, 5, 7, 8, 9, 10, 11, 12, 13, 17, 43, 49, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 141, 258, 262, 263, 264, 265, 268, 273, 352 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Статус Буд-Преміум» про визнання розірваним договору купівлі-продажу майнових прав, стягнення грошових коштів, сплачених за таким договором, з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми, - відмовити.

Понесені позивачем судові витрати покласти на такого позивача.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду протягом п`ятнадцять днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Відповідно до ст.355 ЦПК України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції - Київського апеляційного суду.

СУДДЯ: