20.11.2025 року Черкаський районний суд Черкаської області у складі:
головуючого судді Тептюка Є.П.
за участю секретаря Заруби Н.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Черкаси в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за розпискою, -
Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики та просить стягнути борг в розмірі 4600 доларів США, відсотки в розмірі 2550 доларів США, судовий збір в розмірі 2987,99 гривень. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що між сторонами було укладено договір позики від 30 квітня 2024 року в сумі 4600,00 доларів США, який обіцяв повернути до 30 травня 2025 року. Однак станом на дату подання позову відповідач кошти не повернув, чим порушив умови договору. За порушення позичальником строку повернення позики передбачено сплату відсотків у розмір 150 доларів США за один місяць, які на дату подання позову складає 2550 доларів США. Однак станом на дату подання позову відповідач кошти не повернув, чим порушив умови договору. Тому позивач вимушений звернутись до суду.
Позивач в судове засідання не з`явились, від позивача надійшла заява про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечують.
Відповідач в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про дату, місце та час розгляду справи у суді, заяв чи клопотань від нього не надходило, відзив на позов не подав.
Згідно з ч. 1 ст.280ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин;відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Беручи до уваги, що розгляд справи здійснюється судом за відсутності всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України.
Дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з таких підстав.
Судом встановлено, що 30 квітня 2024 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір позики, згідно з яким відповідач отримав грошові кошти в сумі 4600 доларів США та зобов`язався повернути в строк до 30 травня 2025 року суму позики. Та відсотки в розмірі 150 доларів США за кожен місяць.
Відповідно до положень статей526,530,598,599 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, установлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Статтею 1047 ЦК України встановлено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.
Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).
Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.
За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.
Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша стаття 1049 ЦК України).
За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг.
Таким чином, у разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього з метою правильного застосування статей1046,1047ЦК України суд повинен установити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.
За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.
Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів.
При цьому факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця.
З наданої позивачем розписки вбачається, що між сторонами був укладений договір позики від 30 квітня 2024, відповідно до якого відповідач зобов`язався повернути позивачу борг в сумі 4600 доларів США до 30 травня 2025 року та відсотки за користування грошима в розмірі 150 доларів США за кожен місяць..
Відповідно до висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, необхідно виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів. Тому у справах про стягнення боргу за договором позики позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання, а суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.
Відповідно до правової позиції, сформованої Верховним Судом України у постанові від 02 липня 2014 року за наслідками розгляду справи N 6-79цс14, відповідно до норм ст. ст.1046,1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання.
Статтею 524ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.
Статтею 533ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.
Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить.
Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України.
У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.
Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.
Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. При цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.
Формулюючи висновок щодо застосуванняч.2ст. 533ЦК України у спірних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 вересня 2024 року у справі № 500/5194/16 (провадження (№ 14-81цс24) зробила висновок про те, що якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, що у випадку наявності спору між сторонами та його вирішення судом відповідає дню виконання судового рішення.
Так, зі змісту розписки від 30 квітня 2024 року, вбачається факт отримання відповідачем від позивача грошових коштів у борг на умовах, які сторони зазначили в розписці. Факт написання розписки та укладання договір позики саме відповідачем у справі не оспорюється ним.
Таким чином, неповернутою залишається заборгованість в розмірі 4600 доларів США. Зазначена заборгованість відповідачем не спростована.
Доказів належного виконання зобов`язань відповідачем, а саме повернення ОСОБА_2 4600 доларів США до суду не подано.
Відтак, враховуючи, що позичальник своїх зобов`язань із повернення суми позики не виконав, суд висновує про наявність правових підстав для стягнення з відповідача суми боргу за договорами позики в розмірі 4600 доларів США.
За змістом ст.611ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Згідно з ч.1ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Відповідно до ч.3ст.1049 ЦК України,позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.
Відповідно дост. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
За положеннями статей1046,1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до ч.1 ст.1048та ч.1 ст.1049 ЦК України,позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 ч.1 ст. 1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
Аналіз зазначених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що після спливу визначеного договором строку позики чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст. 1050 ЦК України право позикодавця нараховувати передбачені договором проценти за договором позики припиняється. Права та інтереси позикодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч.2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
За умовами укладеного сторонами Договору позики (розписки), ОСОБА_3 30.04.2024 надав позичальнику ОСОБА_2 суму позики, а останній зобов`язувався повернути надану суму позики у повному обсязі до 30.05.2024 року.
Таким чином, позикодавець ОСОБА_3 , відповідно до ст. 1048 ЦК України, має право на стягнення заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками за користування сумою позики у межах погодженого сторонами строку позики, тобто у період з 30.04.2024 до 30.05.2024. Після закінчення строку його дії у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати проценти, розмір яких обумовлений в розписці.
Як встановлено судом із позовної заяви, розмір процентів за користування відповідачем як позичальником сумою позики, позивачем розрахований за період з 30.04.2024 року 05.08.2025.
Таким чином, розрахунок заборгованості, зроблений позивачем, свідчить про те, що визначена позивачем до стягнення заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками за користування позикою за договором позики в розмірі 2250 доларів США включає період з 30.04.2024 року 05.08.2025., який виходить за межі строку позики, який сторонами, визначений в розписці до 30.05.2024 року.
Водночас позивачем не заявлено позовної вимоги про стягнення суми позики з врахуванням трьох процентів річних від простроченої суми у порядку, передбаченому ч.2 ст.625 ЦК України. Що не позбавляє його можливості заявити вказані вимоги в подальшому.
Частиною 1 ст.13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Суд, здійснивши розрахунок розміру відсотків, що підлягали сплаті відповідачем як позичальником позивачу як позикодавцю згідно умов розписки, встановив, що їх розмір складав 150 доларів США, за період з 30.04.2024 року по 30.05.2024 року.
Саме означена сума відсотків за користування сумою позики є такою, що узгоджується із умовами Договору позики, які зазначені в розписці, в контексті строку його дії, та положеннями ст.625, 1048 ЦК України та висновками Верховного Суду щодо застосування означених норм матеріального права в аналогічних правовідносинах, посилання на які суд навів у мотивувальній частині судового рішення.
Оскільки суд визнав позовні вимоги позивача про стягнення з відповідачів заборгованості за договором позики частково обгрунтованими і задовольнив їх на суму 4750 доларів США, що складає 66,43 % від ціни позову, тому з відповідачів на користь позивача, керуючись ст.141 ЦПК України, підлягає стягненню судовий збір в сумі 1985,02 грн, тобто 66,43% від розміру сплаченого позивачем судового збору (2987,99 х 0,6643).
На підставі викладеного, керуючись ст. ст.12,13,81,133,141,280,284,354 ЦПК України, ст. ст.202,207,1046,1047,1048,1049 ЦК України, суд
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за розпискою задовольнити частково.
Стягнути із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 30 квітня 2024 року, в загальній сумі 4750 доларів США (чотири тисячі сімсот п`ятдесят доларів США), яка складається із : 4600 (чотири тисячі шістсот доларів США)- суми боргу, та 150 (ста п`ятдесяти) доларів США - відсотків за користування кредитом, за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, що відповідає дню виконання судового рішення.
У іншій частині вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 1985 гривень 02 копійки судового збору
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити рішення суду повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя: Є. П. Тептюк