Справа № 574/337/25
Провадження №2/574/221/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2025 року м. Буринь

Буринський районний суд Сумської області в складі:

головуючого судді Гука Т.Р.,

з участю секретаря судового засідання Кошелєвої Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Буринського районного суду Сумської області в порядку загального позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета позову: Служба у справах дітей Шевченківської селищної ради Куп`янського району Харківської області, Служба у справах дітей Буринської міської ради про позбавлення батьківських прав,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета позову: Служба у справах дітей Шевченківської селищної ради Куп`янського району Харківської області, Служба у справах дітей Буринської міської ради про позбавлення батьківських прав.

Позов мотивує тим, що 21.05.2013 року між ним та відповідачкою було укладено шлюб, який зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Шевченківського районного управління юстиції у Харківській області. У вказаному шлюбі у них народилася дитина - донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Спільне життя між ними не склалося у зв`язку з чим рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 28.12.2023 року шлюб між ними був розірваний. За весь час, який вони не проживають разом, а це більше трьох років, відповідачка не бере участі у вихованні дитини, не провідує доньку, не цікавиться здоров`ям дитини, успіхами у навчанні, морально та матеріально не підтримує дитину. Відповідачкою було складено заяву про відмову від виховання та утримання їхньої малолітньої доньки ОСОБА_3 , яку було засвідчено приватним нотаріусом.

На підставі викладеного, позивач просить позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою Буринського районного суду Сумської області від 26.05.2025 року було відкрито провадження у даній справі, призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Буринського районного суду Сумської області від 22.09.2025 року закрито підготовче провадження у даній справі та призначено її до судового розгляду по суті.

Позивач ОСОБА_1 та відповідачка ОСОБА_2 , будучи неодноразово належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, в судові засідання жодного разу не з`явились та про причини неявки не повідомили. Відповідачка також не скористалася правом на подачу відзиву на позовну заяву.

Від представника третьої особи Служби у справах дітей Шевченківської селищної ради Куп`янського району Харківської області до суду надійшло клопотання в якому просила розглянути справу без участі представника за наявними в матеріалах справи документами та доказами, заявлені вимоги позивача підтримують в повному обсязі.

Від представника третьої особи Служби у справах дітей Буринської міської ради також надійшла заява про розгляд справи за відсутності їхнього представника.

З врахуванням положень ст.223 ЦПК України, суд визнав за можливе розглянути справу за відсутності учасників справ, які не з`явились в судове засідання.

Повно та всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають малолітню дитину - доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що вбачається з повторного свідоцтва про народження (а.с.3).

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 28.12.2023 року розірвано шлюб, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 21.05.2013 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Шевченківського районного управління юстиції у Харківській області, актовий запис №34 (а.с.4).

Згідно Акту виконавчого комітету Шевченківської селищної ради від 04.12.2019 року, неповнолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на даний час проживає разом зі своїм батьком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 (зі слів сусідів дитина проживає разом з батьком з червня 2019 року та перебуває на його утриманні) (а.с.7).

Відповідно акту обстеження умов проживання, складеного Чепіль К.О. - голов. спец. ССО ЮВ, Прошутя А.Ф. - фахівцем з соц. роб. РЦ, проведено обстеження умов проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , за якою проживають і мають постійне місце реєстрації: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .. Будинок приватний, і якому 2 житлові кімнати, кухня. Опалення пічне, газове. Вода підведена до будинку. Є всі необхідні меблі, ліжка шафа, стіл, телевізор. Для дитини придбано речі, одяг, взуття. Обробляють город. Запас продуктів харчування, вермішель, крупи, картопля, овочі. Є приготована їжа (а.с.5).

Розпорядженням Шевченківської селищної військової адміністрації Купянського району Харківської області №26 від 18.08.2023 року «Про визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_3 з батьком за його фактичним місцем проживання і реєстрації» визначено місце проживання малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою АДРЕСА_1 (а.с.6).

Згідно Витягу з реєстру Шевченківської територіальної громади №2023/000463337 від 19.01.2023 та №20236/006932575 від 31.08.2023 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з 15.11.2016 року та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з 31.08.2023 року зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.9, 10).

З витягу №853 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб виданого ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , вбачається, що за зазначеною адресою зареєстровані: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 30.11.2004, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 31.08.2023, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 15.11.2016 (а.с.8).

Згідно заяви ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , посвідченої 17.04.2025 року Анохіним О.В., приватним нотаріусом Конотопського районного нотаріального округу Сумської області та зареєстрованої в реєстрі за №551, ОСОБА_2 відмовляється від виховання та утримання її малолітньої доньки ОСОБА_3 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_5 в смт Шевченкове Шевченківського району Харківської області, та не заперечує проти позбавлення її батьківських прав щодо її вказаної вище малолітньої дочки (а.с.12).

Відповідно до ч.1 ст.12 ЗУ «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

За змістом ст.150 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Згідно ст.151 СК України, батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини.

Відповідно до ч.1 ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Відповідно до ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

У п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і позбавлення батьківських прав та поновлення батьківських прав» роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Відповідно до ч.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У міжнародному та національному законодавстві (ст.3 Конвенції про права дитини 1989 року, ст.ст.51, 52 Конституції України, ст.ст.2-4, 11 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 року) закріплено принципи пріоритету захисту прав та забезпечення інтересів дітей в усіх діях щодо них, у тому числі при вирішенні судових спорів.

Відповідно до ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатися у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

За правилами статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Втручання у право на повагу до сімейного життя не становить порушення статті 8 Конвенції, якщо воно здійснене «згідно із законом», відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і до того ж є необхідним у демократичному суспільстві для забезпечення цих цілей (пункт 50 рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»).

Як зазначив Європейський суд з прав людини в рішенні від 16.07.2015 року у справі «Мамчур проти України», оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зав`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки, як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у постановах: від 6 травня 2020 року у справі №753/2025/19, від 29 квітня 2020 року у справі №522/10703/18, від 13 квітня 2020 року у справі №760/468/18, від 11 березня 2020 року у справі №638/16622/17, від 23 грудня 2020 року у справі № 522/21914/14.

Відповідно до положень ст.ст.12, 13, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.81 цього Кодексу.

Відповідно до ч.ч.4-6 ст.19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

З аналізу вказаних правових норм слідує, що при складенні письмового висновку щодо розв`язання спору саме на орган опіки та піклування покладається обов`язок по збиранню відомостей, одержаних на підставі документів, які стосуються справи, та у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні.

Службою у справах дітей Шевченківської селищної ради Сумської області складено висновок про доцільність позбавлення батьківських ОСОБА_2 відносно доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яким орган опіки та піклування вважає за доцільно позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.35-37).

На думку суд даний висновок органу опіки та піклування є необґрунтованим, оскільки він фактично ґрунтується лише на заяві ОСОБА_2 17.04.2025 року про відмову від батьківських прав та не містить жодних даних, які б свідчили про ухилення останньою від батьківських обов`язків.

Право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Тому відмова матері від батьківських прав на дитину є нікчемною, оскільки відмовитися від батьківських прав особа добровільно не може.

Заява ОСОБА_2 , в якій вона не заперечує щодо позбавлення її батьківських прав, не може слугувати для суду підставою вважати, що вона умисно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до дитини.

Крім того, відповідно до ч.2, 3 ст.155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є не правозгідною, суперечить моральним засадам суспільства.

Як на тому наголошено у постанові Верховного Суду від 29.11.2023 у справі № 607/15704/22 суди не вправі покласти в основу свого рішення лише факт визнання позову відповідачем, не дослідивши при цьому обставини справи. Тобто повинно мати місце не лише визнання позову, а й законні підстави для задоволення позову.

У постанові від 10.11.2023 у справі № 401/1944/22 Верховний Суд зазначив, що саме лише подання заяви про визнання позову у справі про позбавлення батьківських прав не може бути підставою для звільнення позивача від обов`язку надання інших доказів на підтвердження існування обставин, передбачених частиною першою статті 164 СК України для позбавлення батьківських прав.

Жодних належних та достатніх доказів того, що відповідачка протягом тривалого часу не приймає участі у вихованні доньки, не спілкується з нею, не цікавиться її навчанням та здоров`ям, ОСОБА_1 суду не надано.

Враховуючи викладене, оскільки позивачем не доведено, що ОСОБА_2 свідомо та тривало нехтує своїми батьківськими обов`язками, не спілкується з дитиною, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, суд приходить до висновку про відсутність підстав для позбавлення її батьківських прав, в зв`язку з чим позов задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.9, 10, 12, 18, 247, 263-265, 272, 353, 354, ЦПК України, суд -

у х в а л и в :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета позову: Служба у справах дітей Шевченківської селищної ради Куп`янського району Харківської області, Служба у справах дітей Буринської міської ради про позбавлення батьківських прав відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сумського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

Відповідачка: ОСОБА_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 .

Третя особа: Служба у справах дітей Шевченківської селищної ради Куп`янського району Харківської області: 63601, Харківська область, Куп`янський район, с-ще Шевченкове, вул. Василя Стуса, буд, 7; .

Третя особа: Служба у справах дітей Буринської міської ради Сумської області місцезнаходження: 41700, Сумська область, Конотопський район, м. Буринь, вул. Захисників України, 1; .

Повне судове рішення складено 21.11.2025 року.

Суддя Т.Р. Гук