"24" листопада 2025 р. Справа № 363/865/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2025 року м. Вишгород

Вишгородський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді - Котлярової І.Ю.,

за участі секретаря - Дрозд В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вишгород матеріали заяви заступника керівника Вишгородської окружної прокуратури Я. Зюзь про забезпечення позову, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Вишгородського районного суду Київської області перебуває цивільна справа за позовом керівника Вишгородської окружної прокуратури в інтересах територіальної громади міста Вишгород Вишгородського району Київської області до Вишгородської міської ради, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа: державний реєстратор Вишгородської міської ради Плугатар Євгеній Вікторович про визнання незаконним та скасування рішення Вишгородської міської ради та витребування земельної ділянки з незаконного володіння.

21.11.2025 року, до суду надійшла заява заступника керівника Вишгородської окружної прокуратури Зюзь Я. про забезпечення позову, відповідно до якої просив вжити заходи забезпечення позову шляхом накладання арешту на земельну ділянку з кадастровим номером :38:004:6025, яка належить на праві приватної власності ОСОБА_4 , та на земельну ділянку з кадастровим номером :38:004:6026, яка належить на праві приватної власності ОСОБА_5 . В обґрунтування поданої заяви зазначив, що у приватну власність ОСОБА_1 було відведено земельну ділянку з кадастровим номером :38:004:6025 за рахунок земель водного фонду. Після відкриття провадження у даній справі на підставі заяви ОСОБА_1 від 18.09.2020 року було здійснено поділ спірної земельної ділянки на дві земельні ділянки з кадастровими номерами :38:004:6025 та :38:004:6026, право власності на які за нею було зареєстровано 02.10.2020 року. В подальшому, 13.10.2020 року ОСОБА_1 було відчужено на користь ОСОБА_3 , земельну ділянку з кадастровим номером :38:004:6025, який в свою чергу відчужив її на користь ОСОБА_4 та ОСОБА_2 земельну ділянку з кадастровим номером :38:004:6026, який в свою чергу відчужив ОСОБА_5 . Зазначив, що можливість відповідачів в будь-який момент змінити первісний об`єкт цивільних прав шляхом його поділу чи об`єднання, а також відчужити земельні ділянки, які знаходяться у їх володінні, є беззаперечною, а зазначене в майбутньому утруднить виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалено на користь позивача. Таким чином, з метою запобігання дій чи їх негативним наслідкам, що може ускладнити або унеможливити виконання рішення, просив вжити заходи щодо забезпечення позову шляхом накладання арешту на вказані земельні ділянки.

Ознайомившись з матеріалами заяви про забезпечення позову, суд прийшов до наступного.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Відповідно ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку ; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів ; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Як роз`яснено в п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При вирішенні питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідачів або пов`язаних із ними інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Відповідно до правового висновку, сформульованого у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі №183/5864/17-ц Верховний Суд, зазначив, що достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Подана заява заступника керівника Вишгородської окружної прокуратури Зюзь Я. про забезпечення позову є недостатньо обґрунтованою та її доводи не свідчать про те, що невжиття відповідних заходів може утруднити чи унеможливити виконання рішення суду в майбутньому. Посилання представника позивача на те, що існує ризик, що спірні земельні ділянки можуть бути надалі відчужені на користь третіх осіб є лише його припущенням та не підтверджено жодними доказами. Прокурором не надано доказів того, що відповідачами, вживаються заходи того, що може призвести до ускладнення або зробить неможливим виконання рішення суду. Також, як вбачається зі змісту заяви, а також з матеріалів справи, останні реєстраційні дії щодо вказаних земельних ділянок відбулись у 2021 році, тобто спірні земельні ділянки на протязі більше чотирьох років не зазнали змін та не були відчужені іншим особам.

Окрім того, суд звертає увагу, що ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 06.10.2023 року, яка набрала законної сили, вже вирішувалося питання щодо вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на вказані земельні ділянки, якою у задоволені заяви керівника Вишгородської окружної прокуратури М. Василенка про забезпечення позову було відмовлено.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи, те що представником позивача не наведено об`єктивних даних про те, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або унеможливити виконання рішення суду, суд не вбачає підстав для задоволення заяви про забезпечення позову.

Відповідно до викладеного, та керуючись статтями 149-153 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви заступника керівника Вишгородської окружної прокуратури Я. Зюзь про забезпечення позову - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її оголошення.

Суддя І.Ю. Котлярова