ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 1915/6447/2012Головуючий у 1-й інстанції Дзюбановський Ю.І.
Провадження № 22-ц/817/945/25 Доповідач - Костів О.З.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 листопада 2025 р.м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Костів О.З.

суддів - Гірський Б. О., Хома М. В.,

при секретарі - Хоміцька С.О.

представника позивачки Небельського Р.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 1915/6447/2012 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду від 27 квітня 2012 року (ухвалене суддею Дзюбановським Ю.І., дати складення повного тексту судового рішення не зазначено) в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи: Перша Тернопільська державна нотаріальна контора, Безлюдівська селищна рада Харківського району Харківської області, про визнання права власності на спадкове майно,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2012 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5 , треті особи: Перша Тернопільська державна нотаріальна контора, Безлюдівська селищна рада Харківського району Харківської області, про визнання права власності на спадкове майно.

Позов обґрунтовано тим, що ОСОБА_4 є спадкоємцем за законом після смерті батька - ОСОБА_6 і прийняла спадщину на земельну ділянку площею 0.15 га, розташовану в АДРЕСА_1 , яка належала її батькові. Державним нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спірну земельну ділянку, у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів.

У зв`язку з наведеним позивачка просила суд визнати за нею право власності в порядку спадкування на земельну ділянку площею 0.15 га, розташовану в АДРЕСА_1 , яка належала її батькові, ОСОБА_6 , відповідно до державного акта серії ЯИ № 813385, виданого Безлюдівською селищною радою на підставі розпорядження Харківської районної державної адміністрації Харківської області від 27 квітня 2009 року № 807.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 квітня 2012 року позов задоволено. Визнано за ОСОБА_4 право власності на земельну ділянку площею 0.15 га, розташовану в АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 .

Суд першої інстанції врахував наявність у позивачки копії державного акта на спірну земельну ділянку та виснував, що нотаріальна контора неправомірно відмовила у вчиненні нотаріальних дій щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на цю ділянку. Тож порушене право ОСОБА_4 підлягає захисту в судовому порядку шляхом задоволення її позову.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 червня 2014 року суд виправив допущену описку у зазначеному рішенні суду шляхом викладення другого абзацу його резолютивної частини в такій редакції: «Визнати за ОСОБА_4 право власності на земельну ділянку площею 0.15 га, розташовану в АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки 635155600:06:005:0018, в порядку спадкування за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 ».

Ухвалою від 25 липня 2014 року Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області виправив допущену описку у рішенні суду шляхом викладення другого абзацу резолютивної частини у такій редакції: «Визнати за ОСОБА_4 право власності на земельну ділянку площею 0.15 га, розташовану в АДРЕСА_1 , кадастровий номер :06:005:0018, в порядку спадкування за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 ».

Не погодившись із рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 квітня 2012 року, ОСОБА_7 , як особа, яка не брала участі у справі та яка вважає, що суд вирішив питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, подав на нього апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує, що судом неповно встановлено фактичні обставини справи та дано невірну оцінку доказам.

Апеляційна скарга мотивована тим, що 14 грудня 2013 року ОСОБА_7 придбав спірну земельну ділянку в ОСОБА_8 . Цього ж дня за ним зареєстровано право власності на зазначену ділянку. Натомість суд першої інстанції не врахував, що державний акт, виданий на ім`я ОСОБА_6 не був зареєстрований у встановленому порядку. До того ж ОСОБА_6 не міг набути право власності на спірну земельну ділянку, оскільки помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , тоді як розпорядження, на підставі якого видано державний акт, ухвалено 27 квітня 2009 року.

У зв`язку з викладеним просить суд скасувати рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 квітня 2012 року та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволені позову відмовити.

Рішенням Апеляційного суду Тернопільської області від 23 червня 2015 року, з урахуванням ухвали від 11 серпня 2015 року про виправлення описки, апеляційний суд задовольнив апеляційну скаргу ОСОБА_7 , скасував рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 квітня 2012 року та ухвалив нове рішення, яким відмовив у задоволенні позову ОСОБА_4 .

Суд апеляційної інстанції обґрунтовував ухвалене рішення тим, що спадкодавець ОСОБА_6 фактично лише розпочав процедуру приватизації спірної земельної ділянки, але не завершив її за життя, тому позов ОСОБА_4 про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування задоволенню не підлягає.

Апеляційний суд відхилив доводи позивачки про те, що оскаржуваним рішенням суду першої інстанції права ОСОБА_7 не були порушені, посилаючись на те, що ОСОБА_7 є власником спірної земельної ділянки на підставі договору купівлі-продажу від 14 грудня 2013 року.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 січня 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, а рішення Апеляційного суду Тернопільської області від 23 червня 2015 року залишено без змін.

Суд касаційної інстанції виснував, що апеляційний суд правильно визначив характер спірних правовідносин, повно і всебічно дослідив матеріали справи та надав належну правову оцінку доводам учасників справи і зібраним у справі доказам, правильно застосував норми матеріального права та не допустив порушень норм процесуального права.

11 липня 2016 року ОСОБА_4 подала до ЄСПЛ заяву № 41443/16, у якій скаржилася на порушення судами статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та статті 1 Першого протоколу до Конвенції. Заявниця наполягала, що ОСОБА_7 не мав права на оскарження рішення суду першої інстанції від 27 квітня 2012 року, яким не вирішувалося питання про його права та обов`язки, оскільки спірну земельну ділянку він придбав лише у 2013 році.

Рішенням від 03 квітня 2025 року у справі «Обаранчук проти України» (Case of Obaranchuk v. Ukraine), ухваленим за результатами розгляду заяви № 41443/16, ЄСПЛ встановив порушення пункту 1 статті 6 Конвенції та статті 1 Першого протоколу до Конвенції.

Це рішення набуло статусу остаточного 03 квітня 2025 року.

ЄСПЛ виснував, що національні суди не навели обґрунтування, яке б доводило наявність особливих та непереборних обставин для виправдання поновлення розгляду справи заявниці. Цих міркувань було достатньо для ЄСПЛ, щоб зробити висновок про те, що рішення про прийняття до розгляду скарги ОСОБА_7 на рішення 2012 року порушило принцип юридичної визначеності. Отже, було порушено пункт 1 статті 6 Конвенції.

Також ЄСПЛ, взявши до уваги свої висновки щодо скарги згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції, вважав, що скасування остаточного рішення у спосіб, який був несумісним із принципом юридичної визначеності, позбавило заявницю впевненості в обов`язковості судового рішення, а також без наведення належного обґрунтування та будь-якого відшкодування права на земельну ділянку, яке було встановлено цим рішенням. Це поклало на неї надмірний тягар, а отже, було порушено статтю 1 Першого протоколу до Конвенції.

Відповідно у рішенні від 03 квітня 2025 року у справі «Обаранчук проти України» ЄСПЛ постановив, що порушено пункт 1 статті 6 Конвенції та статтю 1 Першого протоколу до Конвенції, а також що упродовж трьох місяців держава-відповідач повинна сплатити заявниці 1000 євро, які мають бути конвертовані в національну валюту держави-відповідача за курсом на день здійснення платежу, та додатково будь-який податок, що може нараховуватися як відшкодування моральної шкоди.

14 травня 2025 року ОСОБА_4 подала до Великої Палати Верховного Суду заяву про перегляд за виключними обставинами рішення Апеляційного суду Тернопільської області від 23 червня 2015 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 січня 2016 року у справі № 1915/6447/2012 на підставі, передбаченій пунктом 2 частини третьої статті 423 ЦПК України, у зв`язку з установленням ЄСПЛ порушення Україною міжнародних зобов`язань під час вирішення справи судом.

Постановою Великою Палати Верховного Суду від 09 липня 2025 року заяву ОСОБА_4 про перегляд судових рішень за виключними обставинами задовольнено частково. Рішення Апеляційного суду Тернопільської області від 23 червня 2015 року та ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 січня 2016 року скасовано, а справу № 1915/6447/2012 передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Велика Палата виходила з того, що висновки суду апеляційної інстанції про наявність підстав для розгляду апеляційної скарги ОСОБА_7 є передчасними та суперечать принципу правової визначеності, оскільки в них не наведено належного обґрунтування того, як суд першої інстанції вирішив питання про права та обов`язки особи, яка набула у власність спірне майно через понад півтора року після ухвалення рішення про визнання права власності на це майно за ОСОБА_4 .

В судовому засіданні представник позивачки адвокат Небельський Р.О., підтримав раніше заявлене клопотання про закриття апеляційного провадження.

Інші сторони не з`явились, хоча належним чином були повідомлені про день, час та місце слухання справи.

Заслухавши доповідача, пояснення представника позивачки, перевіривши матеріали справи, доводи, зазначені в апеляційній скарзі, колегія суддів встановила наступні обставини.

Розпорядженням голови Харківської районної державної адміністрації від 22 лютого 2007 року № 259 надано дозвіл ОСОБА_6 на розробку технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку, за рахунок земель житлової та громадської забудови, які знаходяться у постійному користування ПП «Вячеслав» згідно з державним актом на право постійного користування землею серії І-ХР № 000020, зареєстрованого в Книзі записів Державних актів на право постійного користування землею за № 24.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер, про що відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського управління юстиції Тернопільської області видане свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 .

03 грудня 2008 року Харківської райдержадміністрації від імені ОСОБА_6 направлено заяву щодо затвердження технічної документації із землеустрою та подальшої приватизації земельної ділянки по АДРЕСА_1 .

Розпорядженням голови Харківської районної державної адміністрації від 27 квітня 2009 року № 807 припинено право постійного користування частиною земельної ділянки ПП «Вячислав», загальною площею 0,15 га, межі якої визначено в натурі (на місцевості) згідно з генеральним планом забудови села Безлюдівка на території Безлюдівської селищної ради, та передано безоплатно її у власність ОСОБА_6 для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд.

На підставі вказаного розпорядження заповнено бланк державного акту серії ЯИ № 813385 на право власності на земельну ділянку площею 0,15га. (кадастровий номер :8), яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 за межами населеного пункту, який в установленому порядку не зареєстрований.

З копією вказаного державного акту позивач звернулася в нотаріальну контору, однак постановою від 18 листопада 2011 року №282/02-31 державним нотаріусом Терещук Л.І., Обаранчук О.Б. було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку АДРЕСА_2 з тих мотивів, що у спадкоємця відсутні правовстановлюючі документи на вказану земельну ділянку.

В той же час, відповідно до посвідченого приватним нотаріусом Десятниченко О.В. договору купівлі-продажу земельної ділянки від 14 грудня 2013 року, укладеного між ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , останній став власником земельної ділянки площею 0.15 га (кадастровий номер :8), яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Право власності на вказану земельну ділянку зареєстровано в Державному реєстрі прав на нерухоме майно за ОСОБА_7 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності від 14 грудня 2013 року.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, апеляційний суд виходить з наступного.

У пункті 8 частини третьої статті 129 Конституції України визначено, що однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Судові процедури повинні бути справедливими, тому особа безпідставно не може бути позбавлена права на апеляційне оскарження судового рішення.

У частині першій статті 292 ЦПК України 2004 року (у редакції на момент ухвалення рішення судом першої інстанції та подання апеляційної скарги) визначено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до частини першої статті 294 ЦПК України 2004 року в згаданій вище редакції апеляційну скаргу на рішення суду має бути подано протягом десяти днів із дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів із дня отримання копії цього рішення.

Відповідно до статті 17 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

У статті 18 ЦПК України зазначено, що обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси.

Згідно з частиною першою статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

У справі, яка переглядається апеляційним судом встановлено, що рішенням суду першої інстанції, яким задоволено позов ОСОБА_4 та визнано за нею право власності на спірну земельну ділянку в порядку спадкування, ухвалено 27 квітня 2012 року.

Відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки від 14 грудня 2013 року, укладеного між ОСОБА_8 , право власності на яку було зареєстровано 08 жовтня 2013 року, та ОСОБА_7 , останній придбав спірну земельну ділянку. Цього ж дня, 14 грудня 2013 року, здійснено державну реєстрацію права власності на придбану земельну ділянку за ОСОБА_7 .

Тобто на момент ухвалення рішення судом першої інстанції ані ОСОБА_7 , ані його правопопередниця не були власниками спірної земельної ділянки.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Колегія суддів зазначає, що судове рішення, оскаржуване не залученою у справі особою, повинно безпосередньо стосуватися прав та обов`язків цієї особи.

Тобто, судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції є скаржник, або міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах.

Рішення є таким, що прийнято про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині цього рішення міститься висновки суду про права та обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов`язки таких осіб.

В такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків.

Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не може братися до уваги.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 19 червня 2018 року у справі № 910/18705/17, від 03 червня 2019 року у справі №910/6767/17, від 25 жовтня 2019 року у справі № 910/16430/14, від 05 травня 2020 року у справі № 910/9254/18.

Як було зазначено, особи, які не брали участі у справі, можуть подати апеляційну скаргу, якщо рішенням суду безпосередньо вирішено питання про їхні права або обов`язки.

За загальним правилом, у цих осіб немає правових підстав для апеляційного оскарження рішень суду, які лише в майбутньому можуть вплинути на права та обов`язки осіб, яких не залучали до справи.

Отже, особи, які не брали участі у справі, мають право оскаржити в апеляційному порядку лише ті судові рішення, які саме на момент їх ухвалення безпосередньо встановлюють, змінюють або припиняють права або обов`язки цих осіб.

Подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 604/835/15-ц.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для розгляду апеляційної скарги ОСОБА_7 , оскільки в ній не наведено належного обґрунтування того, як суд першої інстанції вирішив питання про права та обов`язки апелянта, який набула у власність спірне майно через понад півтора року після ухвалення рішення про визнання права власності на це майно за ОСОБА_4 .

До того ж, як акцентував ЄСПЛ, у справі № 635/3379/15-ц суди зробили протилежний висновок щодо порушення прав ОСОБА_7 . Так, у згаданій справі ОСОБА_7 звернувся з позовом до Харківської районної державної адміністрації Харківської області, третя особа ОСОБА_4 , про визнання незаконним та скасування розпорядження голови Харківської районної державної адміністрації від 27 квітня 2009 року № 807 «Про припинення права постійного користування частиною земельної ділянки приватним підприємством «В`ячеслав» та передачу у власність земельної ділянки громадянину ОСОБА_6 » Суд апеляційної інстанції, з яким погодився суд касаційної інстанції, виснував, що відповідно до вимог статті 15 Цивільного кодексу України лише порушене цивільне право підлягає захисту, водночас ОСОБА_7 не довів порушення своїх прав спірним розпорядженням, оскільки він придбав земельну ділянку 14 грудня 2013 року, отже, його права та інтереси цим розпорядженням не могли бути порушені на час його ухвалення.

Таким чином, встановивши, що при ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції не вирішувалося питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки ОСОБА_7 , який звернулася з апеляційною скаргою на це судове рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність підстав для закриття апеляційного провадження відповідно до пункту 3 частини першої статті 362 ЦПК України.

В зв`язку із викладеним, апеляційне провадження слід закрити.

Керуючись ст.ст.259, 362 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

У Х В А Л И В:

Апеляційне провадження №22-ц/817/945/25 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду від 27 квітня 2012 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи: Перша Тернопільська державна нотаріальна контора, Безлюдівська селищна рада Харківського району Харківської області, про визнання права власності на спадкове майно закрити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Дата складення повного тексту ухвали 24 листопада 2025 року.

Головуючий О.З. Костів

Судді: Б.О. Гірський

М.В. Хома