Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17.11.2025 Справа №607/18873/25 Провадження №2/607/5351/2025

м. Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Вийванка О. М.

за участю секретаря судового засідання Дудченко Ю. Р.

представника позивача Гнатів О. Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом Комунального підприємства «Тернопільелектротранс» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу,

ВСТАНОВИВ:

Позивач КП «Тернопільелектротранс» звернулося в суд із позовом до відповідача ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу.

В обґрунтування позовних вимог позивачем викладено обставини, що з 02.06.2020 по 19.06.2023 відповідач працював водієм КП «Тернопільелектротранс». 17 лютого 2021 року близько 07 год. 40 хв. водій ОСОБА_1 , керуючи технічно справним автобусом марки «МАЗ 206086», д.н.з. НОМЕР_1 , рухався із пасажирами в салоні вул. Львівською в напрямку вул. Мазепи м. Тернополя порушуючи правила дорожнього руху, чим пошкодження автомобілів марки «Suzuki Vitara», д.н.з. НОМЕР_2 та марки «Volkswagen Passat», д.н.з. НОМЕР_3 , також унаслідок ДТП середньої тяжкості тілесні ушкодження отримала пішохід потерпіла ОСОБА_2 . Винуватість відповідача підтверджено ухвалою суду.

Рішенням господарського суду Тернопільської області від 23.04.2024 стягнуто з КП «Тернопільелектротранс» на користь Акціонерного товариства "Страхова компанія "Інго" 104 678,41 грн, суми страхового відшкодування та 3028,00 грн судового збору.

КП «Тернопільелектротранс» виплатило страхове відшкодування і в нього виникло право регресу до працівника в межах його середнього заробітку.

У зв`язку із недосягненням згоди щодо досудового врегулювання спору, з підстав викладених у позові, позивач просить позов задовольнити та стягнути з відповідача в свою користь шкоду в порядку регресу в розмірі 16 454,38 грн. та судові витрати.

У судовому засіданні представник позивача зміст позовних вимог підтримав, з підстав та обґрунтувань, викладених у позові та просив його задовольнити.

Відповідач відзиву не подав.

Відповідач у судове засідання не з`явився, не повідомивши суду про причини своєї неявки, хоча про день та час слухання справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Правом на подання відзиву відповідач не скористався та не подав заяву про розгляд справи без його участі.

Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, через неявку всіх учасників справи.

Суд, постановив ухвалу про заочний розгляд справи та ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів.

При розгляді справи судом, учасниками справи подано заяви та клопотання та судом було вчинено інші процесуальні дії, зокрема.

Ухвалою суду відкрито провадження у справі.

Ухвалою суду постановлено заочний розгляд справи.

Перевіривши, дослідивши об`єктивно та оцінивши зібранні у справі докази, суд дійшов наступного висновку, виходячи з фактичних обставин справи, мотивів та застосованих норм права.

Судом встановлено фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин.

Суд встановив, що ОСОБА_1 прийнятий на роботу в КП «Тернопільелектротранс» з 02.06.2020 та припинено з ним трудовий договір з 19.06.2023, що підтверджуються наказами №145 к від 01.06.2020 та №119-к від 16.06.2023.

Відповідно до ухвали Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області 12.10.2021 у справі №607/7907/21, ОСОБА_1 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинене ним кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.286 КК України, а кримінальне провадження, внесене 17.02.2021 до ЄРДР за №0000181 за даним фактом закрито у зв`язку із примиренням обвинуваченого з потерпілою.

З ухвали суду вбачається, що 17 лютого 2021 року близько 07 год. 40 хв. водій ОСОБА_1 , керуючи технічно справним автобусом марки «МАЗ 206086», д.н.з. НОМЕР_1 , рухався із 27 пасажирами в салоні вул. Львівською в напрямку вул. Мазепи м. Тернополя в порушення вимог п.12.4. ПДР України із швидкістю 53...57 км/год, де, під час руху не був достатньо уважним та не стежив належно за дорожньою обстановкою, щоб мати змогу своєчасно реагувати на її зміну та не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху, чим порушив вимоги п.2.3. (б, д) ПДР України.

В цей же час, попереду автобуса марки «МАЗ 206086», д.н.з. НОМЕР_1 в попутному із ним напрямку рухався автомобіль марки «Suzuki Vitara», д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_3 , яка неподалік храму «Вознесіння Господнього» почала зменшувати швидкість, на що ОСОБА_1 , як водій, в порушення вимог п.п. 12.3, 13.1 ПДР України не обрав безпечної дистанції відповідно до швидкості його руху та дорожньої обстановки, внаслідок чого поставив себе в такі умови, при яких, реагуючи на зменшення швидкості автомобілем марки «Suzuki Vitara», д.н.з. НОМЕР_2 та уникаючи із ним зіткнення, змушений був виїхати на смугу, призначену для зустрічного руху, де в цей момент, назустріч автобусу марки «МАЗ 206086», д.н.з. НОМЕР_1 , рухався автомобіль марки «Volkswagen Passat», д.н.з. НОМЕР_3 під керування водія ОСОБА_4 .

Своїми односторонніми діями, які виразились у виїзді на смугу, призначену для зустрічного руху ОСОБА_1 , як водій, створив аварійну обстановку для водія ОСОБА_4 , унаслідок чого останній, реагуючи на небезпеку для його руху та уникаючи зіткнення із автобусом марки «МАЗ 206086», д.н.з. НОМЕР_1 , змушений був виїхати на зустрічний бік дороги, де відбулось зіткнення автомобіля марки «Volkswagen Passat», д.н.з. НОМЕР_3 із автомобілем марки «Suzuki Vitara», д.н.з. НОМЕР_2 із подальшим наїздом автомобіля марки «Volkswagen Passat», д.н.з. НОМЕР_3 на пішохода ОСОБА_2 , яка рухалась біля правого краю дороги назустріч автомобілю марки «Volkswagen Passat», д.н.з. НОМЕР_3 .

Унаслідок ДТП середньої тяжкості тілесні ушкодження отримала пішохід потерпіла ОСОБА_2 . Порушення ОСОБА_1 , як водієм вимог п.п. 12.3, 13.1 ПДР України, перебуває у причинному зв`язку з настанням вказаної ДТП та заподіянням середньої тяжкості тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_2

09 грудня 2020 року між Акціонерним товариством Страхова компанія Інго як Страховиком та Товариством з обмеженою відповідальністю ОТП Лізинг як Страхувальником укладено договір страхування №250527-033.20_006 добровільного страхування засобів наземного транспорту цивільної відповідальності водія та пасажирів від нещасних випадків, предметом якого є страхування транспортного засобу - автомобіля марки "Suzuki Vitara", д.н.з. НОМЕР_2 , 2020 року випуску від будь-яких пошкоджень транспортного засобу, його складових частин, деталей або обладнання, зокрема, внаслідок ДТП. Вигодонабувачем з цим договором є ТОВ "ОТП ЛІЗИНГ"

Рішенням господарського суду Тернопільської області від 23.04.2024, стягнуто з КП «Тернопільелектротранс» на користь Акціонерного товариства "Страхова компанія "Інго" 104 678,41 грн, суми страхового відшкодування та 3028,00 грн судового збору.

Відповідно до платіжних інструкцій №4690 від 13.09.2024 та №4691 від 13.09.2024, КП «Тернопільелектротранс» сплатив на користь Акціонерного товариства "Страхова компанія "Інго" 104 678,41 грн, суми страхового відшкодування та 3028,00 грн судового збору.

Як вбачається із довідки про доходи №12 від 09.09.2025, ОСОБА_1 мав середньомісячну заробітну плату в розмірі 16 454,38 грн.

Згідно ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною 2 статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Позивач як на підставі заявлених вимог посилається на те, що слід стягнути з відповідача на його користь шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, оскільки через виплату страхового відшкодування до нього перейшло право вимоги до відповідача в межах фактичних витрат за договором майнового страхування.

Суд погоджується з такими аргументами позивача, виходячи з наступних норм права, які підлягають застосуванню та мотиви їх застосування.

Так, за змістом ч. 1 ст. 3 КЗпП України трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулює законодавство про працю.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством.

Умовами настання матеріальної відповідальності працівника є: 1) порушення працівником покладених на нього трудових обов`язків; 2) нанесення прямої дійсної шкоди; 3) вина в діях або бездіяльності працівника; 4) прямий причинний зв`язок між протиправною та винною дією чи бездіяльністю працівника та шкодою, яка настала.

Відповідно до статті 132 КЗпП України, за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків, працівники, крім працівників, що є посадовими особами, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку.

Згідно із роз`яснень, викладених у пункті 4постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року № 14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» за правилами статті 132 КЗпП України за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків, працівники, з вини яких її заподіяно, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку, крім випадків, коли законодавством вона передбачена у більшому, ніж цей заробіток, розмірі. Якщо межі матеріальної відповідальності були визначені в укладеному з працівником контракті, вона покладається на нього відповідно до умов договору.

Під прямою дійсною шкодою, зокрема, слід розуміти втрату, погіршення або зниження цінності майна, необхідність для підприємства, установи, організації провести затрати на відновлення, придбання майна чи інших цінностей або провести зайві, тобто викликані внаслідок порушення працівником трудових обов`язків, грошові виплати.

Згідно зі статтею 130 КЗпП України не одержані або списані в доход держави прибутки з підстав, пов`язаних з неналежним виконанням працівником трудових обов`язків (так само як і інші неодержані прибутки) не можуть включатися до шкоди, яка підлягає відшкодуванню.

При матеріальній відповідальності в межах середнього місячного заробітку він визначається відповідно до затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року N 100 Порядку обчислення середньої заробітної плати (зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 1995 року N 348, а саме виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, які передують вирішенню судом справи про відшкодування шкоди, або за фактично відпрацьований час, якщо працівник пропрацював менше двох місяців, а в разі коли працівник останні місяці перед вирішенням справи не працював або справа вирішується після його звільнення - виходячи з виплат за попередні два місяці роботи на даному підприємстві (в установі, організації).

Згідно зі ст. 134 КЗпП України відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, зокрема, коли шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку.

У частині першій статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, заподіяна майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, що її заподіяла. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Відповідно до частини першої статті 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Зазначена норма, що регулює правовідносини щодо відшкодування шкоди, передбачає право регресу особи в разі, якщо вона відшкодувала потерпілому шкоду, завдану іншою особою в рамках деліктних правовідносин між нею та потерпілим.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчиненні вони цією особою.

Отже, встановивши, що дорожньо транспортна пригода, в результаті якого було пошкоджено автомобілі марки «Suzuki Vitara», реєстраційний номер НОМЕР_2 та марки «Volkswagen Passat», реєстраційний номер НОМЕР_3 , та отриманням середньої тяжкості тілесні ушкодження пішоходом потерпілою ОСОБА_2 , сталося з вини працівника КП «Тернопільелектротранс» - ОСОБА_1 під час виконання ним трудових обов`язків, і він не підпадає під випадки повної матеріальної відповідальності, що передбачені статтею 134 КЗпП України, тому до спірних правовідносин мають бути застосовані норми частини 1 статті 132 КЗпП України.

Оскільки, КП «Тернопільелектротранс» відшкодувало Акціонерному товариству "Страхова компанія "Інго" завдані відповідачем збитки в розмірі 104 678,41 грн, суд вважає, що слід стягнути із відповідача в порядку регресу шкоду в розмірі його середньомісячного заробітку, який становить 16 454,38 грн.

За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення, шляхом стягнення з ОСОБА_1 на комунального підприємства «Тернопільелектротранс» шкоду в порядку регресу в розмірі 16 454,38 грн.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає.

Згідно ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За таких обставин, оскільки позов задоволено, суд вважає, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача 3 028,00 грн сплаченого судового збору.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 2, 4, 12, 13, 76-78, 258-268, 273, 352-355 ЦПК України, ст. 22, 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. ст. 1166, 1987, 1988, 1191, 1192, 1194 ЦК України, суд,

УХВАЛИВ:

Задовольнити позов комунального підприємства «Тернопільелектротранс» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь комунального підприємства «Тернопільелектротранс» шкоду в порядку регресу в розмірі 16 454,38 грн (шістнадцять тисяч чотириста п`ятдесят чотири гривні 38 копійок),3 028,00 грн (три тисячі двадцять вісім гривень 00 копійок) сплаченого судового збору.

Відповідачу направити копію заочного рішення суду, в порядку, передбаченому статтею 272 ЦПК України.

Заочне рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про перегляд заочного рішення суду або апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційної скарги не було подано.

У разі подання апеляційної скарги заочного рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення суду може бути переглянуто Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення суду може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення суду без задоволення, відповідачем може бути оскаржене заочне рішення суду в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на заочне рішення суду подається до Тернопільського апеляційного суду протягом тридцяти днів, відповідачем з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення суду без задоволення, іншими учасниками справи з дня його проголошення, якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину заочного рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного заочного рішення суду.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Учасники справи:

позивач Комунальне підприємство «Тернопільелектротранс», унікальний ідентифікаційний номер юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України 05447987, місцезнаходження м. Тернопіль вул. Тролейбусна, буд. 7;

відповідач ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , місце проживання АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення суду складено та підписано 21 листопада 2025 року.

Головуючий суддяО. М. Вийванко