Справа № 346/4521/25
Провадження № 2/346/2541/25
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 листопада 2025 р.м. Коломия Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області
у складі головуючого судді Яремин М.П.
з участю секретаря Урбанович І.Д.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-
ВСТАНОВИВ:
свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 16.09.2015 року між публічним акціонерним товариством «Банк Михайлівський» та відповідачем укладено кредитний договір № 200342158, відповідно до якого вказане товариство надало відповідачу як позичальнику у користування кредитні кошти в розмірі 15 250 грн. із встановленим строком користування по 16.09.2020 року, на умовах повернення, строковості та платності, а остання зобов`язалася повернути кредит та сплатити проценти за користування ним в порядку та на умовах, визначених цим договором. 20.07.2020 року між ПАТ «Банк Михайлівський» та позивачем укладено договір про відступлення прав вимоги №7_БМ, згідно з яким право грошової вимоги за кредитним договором №200342158 від 16.09.2015 року, укладеного між ПАТ «Банк Михайлівський» та відповідачем, перейшло до позивача.
В порушення умов договору відповідач зобов`язання за договором належним чином не виконала, в результаті чого утворилася заборгованість, загальний розмір якої станом на 13.08.2025 року позивачем визначено як 31 390,18 грн., з яких: 10 381,54 грн. - заборгованість за кредитом; 21 008,64 грн. - за відсотками. У зв`язку з невиконанням відповідачем зобов`язань за кредитним договором, позивач відповідно до ст. 625 ЦК України здійснив нарахування 3 % річних в сумі 2 822,54 грн. та 6 863,92 грн. інфляційних втрат ( за період з 25.02.2019 року по 23.02.2022 року ). Тому позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за вказаним договором в загальному розмірі 41 076,64 грн. та судові витрати, які складаються із 2 422,40 грн. сплаченого судового збору та 7 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, в позовній заяві вказав клопотання про розгляд справи у його відсутності, не заперечує проти заочного розгляду справи (а.с.1-11).
Відповідач в судове засідання повторно не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, а саме за зареєстрованим місцем проживання. Причин своїх неявок відповідач суду не повідомила, не звернулася із заявою про розгляд справи в її відсутності та не подала відзив на позов.
Відповідно до ч. 4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Тому відповідно до положень ч. 4 ст. 223 та ч.1 ст.280 ЦПК України суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи.
В зв`язку з неявкою в судове засідання сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, що відповідає правилам ч.2 ст.247 ЦПК України.
Суд, перевіривши матеріали справи, та, оцінивши досліджені докази в сукупності, дійшов наступних висновків.
Відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставою для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.
Судом встановлено, що 16.09.2015 року відповідачем заповнено анкету № 1771198 та підписано заяву (оферту) № 200342158 (договір про надання та використання платіжної картки), згідно з якою відповідачу відкрито поточний рахунок та видано кредитну карту з кредитним лімітом, який становив 10 200 грн. (при цьому встановлений розмір за рішенням банку може бути змінений, про що клієнт буде повідомлений шляхом направлення sms-повідомлення або в порядку, передбаченому Умовами по картах). Кредитний договір укладено у формі заяви, в якій відповідач погодилася з тим, що Умови та Тарифи по картках, з якими вона ознайомилася, є невід`ємною частиною договору. В цій заяві також зазначено кредитний ліміт, максимальна ставка ліміту (58,8 % річних), реальна процента ставка (90,19 % річних), абсолютне подорожчання кредиту (24 793,16 грн.) та № рахунку НОМЕР_1 (том 1, а.с.23-24 ).
На виконання умов договору ПАТ «Банк Михайлівський» відкрив відповідачу картковий рахунок та видав платіжну картку, про що остання надала відповідну розписку про отримання платіжної картки (том 1, а.с. 32).
16.09.2015 року відповідачем підписано тарифи по продукту «Прибуткова картка + Кредитка» із зазначенням строку дії платіжної картки (5 років), здійснення операцій з рахунком, умови кредитування з використанням картки (із зазначенням розміру процентів, що нараховуються за кредитом, пільговий період користування кредитними коштами, розмір обов`язкового щомісячного мінімального платежу за договором ) та додаткові послуги (том 1, а.с.30-31).
Згідно з довідкою про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість споживчого кредиту в рамках карткового продукту «Прибуткова картка + Кредитка» від 16.09.2015 року, яка містить підпис відповідача, визначено умови надання кредиту (мета на споживчі потереби; сума до 50 000 грн.; тип процентної ставки - фіксована); орієнтовну сукупну вартість кредиту (в грошовому виразі 24 793,16 грн.; в процентному значенні 90,19 %); строк - 5 років; обсяг щомісячно платежу мінімальний платіж 3% від фактичного використання кредиту в розрахунковому періоді на розрахункову дату, а також комісійні винагороди та плати, додаткові нарахування за договором; процентну ставку за кредитом 58,8 % річних; пільговий період користування кредитними коштами; платежі за програмами страхування (згідно з договором страхування (том 1, а.с. 27)).
Судом також встановлено, що 16.09.2015 року між товариством з додатковою відповідальністю "Страхова компанія " М-Лайф " та ОСОБА_1 укладено договір добровільного страхування життя держателів платіжних карток ПАТ «Банк Михайлівський» № NSK200342158, об`єктом страхування за яким є майнові інтереси, що не суперечать чинному законодавству України, пов`язанні з життям, здоров`ям та працездатністю застрахованої особи (том 1, а.с. 28-29 ).
20.07.2020 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» (новий кредитор) та ПАТ «Банк Михайлівський» (банк) укладено договір №7_БМ про відступлення прав вимоги відповідно до результатів відкритих торгів (аукціону), оформлених протоколом електронного аукціону № UA-ЕА-2020-06-09-000032-b від 15.06.2020 року, згідно з п.1 якого банк, в порядку та на умовах, визначених договором, відступає новому кредитору належні банку права вимоги банку до позичальників та/або заставодавців (іпотекодавців) та/або поручителів та/або фізичних осіб, зазначених у Додатку №1 до цього договору (боржники), включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників, за кредитними договорами, згідно реєстру у Додатку №1 до цього договору (том 1, а.с. 13-16).
Відповідно до платіжного доручення № 25 від 09.07.2020 року ТОВ «Діджи Фінанс» сплатило на рахунок ПАТ «Банк Михайлівський» 5 307 308,39 грн., призначення платежу - протокол № UA-ЕА-2020-06-09-000032-b від 15.06.2020 року (том 1, а.с. 17).
Згідно з Додатком №1 до вказаного договору, позивач набув права вимоги до ОСОБА_1 за заборгованістю, яка виникла за договором №200342158 від 16.09.2015 року, в загальній сумі 31 390,18 грн., з яких: 10 381,54 грн. - сума заборгованості за тілом кредиту; 21 008,64 грн. сума - за відсотками (том 2, а.с. 118-122 ).
Позивачем вказано, що відповідач порушила умови кредитного договору і має заборгованість в загальній сумі 31 390,18 грн., з яких: за тілом 10 381,54 грн.; за відсотками 21 008,64 грн., що підтверджується копією виписки по особовому рахунку відповідача (том 1, а.с.37-250, том 2, а.с.1-117). Крім того, за невиконання зобов`язань за договором позивачем здійснено нарахування 3% річних на кредитну заборгованість 2 822,54 грн., та за інфляційними втратами 6 863,92 грн. за період з 25.02.2019 року по 23.02.2022 року (том 1, а.с. 34-35 ). Таким чином, загальний розмір заборгованості визначено як 41 076,64 грн.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
У частинах 1, 3 ст. 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Згідно зі ст. ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Положеннями ст. 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
Відповідно до ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник обв`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Статтею 1056-1 ЦК України визначено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору.
Згідно з ч. 2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
Згідно з частиною 1 статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
За приписами пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до частин 1, 5, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно зі ст.ст. 76, 77 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Доказів належного виконання зобов`язань по сплаті кредиту (позики) відповідач суду не надала, не подала будь-яких доказів на спростування користування нею наданими їй кредитними коштами, а також не подала будь-яких доказів на спростування розрахунку заборгованості.
Оскільки судом встановлено, що відповідач уклала кредитний договір, та, взявши на себе зобов`язання з повернення кредитних коштів та сплати процентів за їхнє використання, належним чином їх не виконала, що призвело до виникнення заборгованості, право вимоги на які набув позивач за укладеним між ним та кредитодавцем відповідача договором відступлення прав вимоги, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за тілом в сумі 10 381,54 грн. та процентами 21 008,64 грн. підлягають задоволенню.
За змістом ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
У постановах Великої Палати Верховного Суду уже неодноразово вказувалося на те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно.
Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані частиною першою статті 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення. Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством.
У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною першою статті 1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення статті 625 цього Кодексу.
За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти, встановлені статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання.
Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною другою статті 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність.
Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.
У розумінні ст. 625 ЦК України позивач вправі вимагати стягнення в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання.
При цьому, базою (основою) для нарахування 3% річних та інфляційних втрат, згідно з вимогами наведеної норми, є сума основного боргу, необтяжена іншими нарахуваннями.
Окрім того, необхідно зазначити, що з 17.03.2022 року набрав чинності пункт 18 «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, відповідно до якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
В силу положень ст. 625 ЦК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути 2270,07 грн. інфляційних втрат (індекс інфляції за весь час прострочення) та 933,50 грн. 3 % річних. (Розрахунок інфляційних втрат здійснюється в межах заявленого позивачем строку з 25.02.2019 року по 23.02.2022 року (тобто до дня запровадження в Україні воєнного стану (24.02.2022 року) за формулою ІІС = ( ІІ1 : 100 ) x ( ІІ2 : 100 ) x ( ІІ3 : 100 ) x ... ( ІІZ : 100 ) ІІ1 - індекс інфляції за перший місяць прострочення, ...... ІІZ - індекс інфляції за останній місяць прострочення. Останній період IIc (100.9 : 100) x (101.0 : 100) x (100.7 : 100) x (99.5 : 100) x (99.4 : 100) x (99.7 : 100) x (100.7 : 100) x (100.7 : 100) x (100.1 : 100) x (99.8 : 100) x (100.2 : 100) x (99.7 : 100) x (100.8 : 100) x (100.8 : 100) x (100.3 : 100) x (100.2 : 100) x (99.4 : 100) x (99.8 : 100) x (100.5 : 100) x (101.0 : 100) x (101.3 : 100) x (100.9 : 100) x (101.3 : 100) x (101.0 : 100) x (101.7 : 100) x (100.7 : 100) x (101.3 : 100) x (100.2 : 100) x (100.1 : 100) x (99.8 : 100) x (101.2 : 100) x (100.9 : 100) x (100.8 : 100) x (100.6 : 100) x (101.3 : 100) x (101.6 : 100) = 1.218664. Інфляційні втрати: 10 381,54 x 1.218664 - 10 381,54 = 2 270,07 грн.
Розрахунок 3 % річних здійснюється за формулою: Сума санкції = С x 3 x Д : 365 : 100, де С - сума заборгованості, Д - кількість днів прострочення; з розрахунку 10 381,54 грн. (заборгованість за основним боргом) х 3 (розмір відсотків, встановлених частиною другою статті 625 ЦК України) / 100 / 365 (днів у році) (з 25.02.2019 року по 31.12.2019 року 10 381,54 x 3 % x 310: 366 : 100 = 264,52 грн.; з 01.01.2020 року до 31.12.2020 року - 10 381,54 x 3 % x 366: 366: 100= 311,45 грн., з 01.01.2021 року до 31.12.2021 року - 10 381,54 x 3 % x 365 : 365 : 100= 311,45 грн., з 01.01.2022 року до 23.02.2022 року - 10 381,54 x 3 % x 54 : 366 : 100= 46,08 грн., всього 933,50 грн. Період прострочення грошового зобов`язання 1 095 днів.
У зв`язку з наведеним слід позовні вимоги задовольнити частково, стягнувши з відповідача на користь позивача заборгованість за вказаним кредитним договором в загальному розмірі 34 593,75 грн., яка складається із заборгованості; за тілом 10 381,54 грн.; за процентами за користування кредитом 21 008,64 грн.; за інфляційними втратами 2 270,07 грн. та 933,50 грн. 3 % річних.
Отже, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки судом задоволено позов у розмірі 34 593,75 грн., що становить 84,22 % від заявлених вимог в розмірі 41 076,64 грн., то з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви у розмірі 2039,81 грн.
Вирішуючи вимогу позивача про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 7 000 грн., суд виходить з наступного.
Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Водночас, за змістом ч.4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним з: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Велика Палата Верховного Суду вже вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19).
Отже, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони, тощо.
Тобто у застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині 4 статті 137 ЦПК України.
Як встановлено судом, 15.02.2024 року між ТОВ Діджи фінанси та адвокатським бюро «Анастасії Міньковської» укладено договір про надання правової допомоги № 26, згідно з умовами клієнт доручає, а адвокатське бюро приймає на себе зобов`язання надавати юридичну допомогу в обсязі та на умовах, передбачених цим договором (том 2, а.с. 131-135 ).
Згідно з п. 4.1 договору загальна вартість послуг, що надається адвокатським бюро, складається з вартості наданих юридичних послуг (поточне супроводження), згідно тарифної сітки, вказаної у п.4.7 даного договору, а також гонорар, який зазначений у п.4.8 договору.
Відповідно до умов додаткової угоди від 15.02.2024 року до договору про надання правової допомоги №26 від 15.02.2024 року, адвокатське бюро зобов`язується здійснити представництво та захист клієнта у справі щодо стягнення кредитної заборгованості зі ОСОБА_1 ( том 2, а.с. 123).
Відповідно до акту про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом (виконання робіт, надання послуг) від 14.08.2025 року вартість правничої допомоги складає 7 000,00 грн. та складається з підготовки позовної заяви з додатками про стягнення кредитної заборгованості (загальна вартість 7 000 грн. ( том 1, а.с. 36 )).
Згідно з детальним описом робіт (наданих послуг), сторони підтверджують, що адвокатське бюро надало, а клієнт прийняв правничу допомогу загальною вартістю 7 000 грн. за підготовку позовної заяви з додатками про стягнення кредитної заборгованості (том 2, а.с. 130 ).
Разом з тим, суд вважає, що заявлений розмір витрат на оплату послуг адвоката в сумі 7 000 грн. є завищеним, зважаючи на складність справи, час, витрачений на виконання відповідних робіт, обсяг наданих адвокатом послуг, ціну позову. Крім того, вартість вказаних послуг є необґрунтованою, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру та з конкретних обставин справи, пов`язаність витрат з розглядом справи. Оскільки вказаний розрахунок витрат на професійну правничу допомогу є дещо завищеним, суд вважає за необхідне обмежити розмір заявлених позивачем до стягнення витрат до 2 500 грн.
На підставі ст. ст. 207, 509, 512, 525, 526, 530, 610, 625, 628, 638, 1048, 1049, 1050, 1054, 1055 ЦК України та, керуючись ст. ст. 10, 12, 13, 81, 89, 137, 141, ч.2 ст. 247, ст.ст. 263-265, 268, 273, 280-289, 354 ЦПК України, суд,-
У Х В А Л И В :
позов задовольнити частково.
В решті вимог відмовити в зв`язку з їхньою безпідставністю.
Стягнути із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , на користь товариства з обмеженою відповідальністю " Діджи Фінанс ", 2 500 (тдві тисячі п`ятсот) гривень витрат на професійну правничу допомогу та 2 039 (дві тисячі тридцять дев`ять) гривень 81 копійка сплаченого судового збору.
Заочне рішення може бути переглянуте Коломийським міськрайонним судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його ухвалення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана позивачем до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його ухвалення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених законом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Найменування сторін:
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 .
Повний текст рішення складено 24 листопада 2025 року.
Суддя: Яремин М. П.