Справа № 180/1602/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2025 р.

Марганецький міський суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Нанічкіної Н.М.

з секретарем судового засідання Лебедєвою К.Є.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Товарна біржа «Українська», про визнання правочину дійсним,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовомпро визнання правочину дійсним, в якому зазначає, що 18.03.2002 року він, ОСОБА_1 , через Товарну біржу «Українська» в м.Марганець придбав у ОСОБА_2 згідно договору купівлі-продажу нерухомості, зареєстрованого на Товарній біржі «Українська» № 209850 від 18.03.2002 року, будинок АДРЕСА_1 . До складу об`єкту нерухомості входять: житловий будинок із шпал під «шубу» житловою площею 44,7 кв.м., позначений на плані під літ.А, гараж з цегли під літ.Б, сарай з цегли під літ.В, уборна дощата під літ.Г, та спорудження. Вказаний об`єкт нерухомості належав продавцю на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого приватним нотаріусом Марганецького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Кучугурним М.А. за р.№ 540 від 19.03.1999 року. За договором купівлі-продажу від 18.03.2002 року він сплати відповідачці 10600,00 гривень. Після укладення договору купівлі-продажу, він почав володіти та користуватися на власний розсуд будинком АДРЕСА_1 , проживає в ньому, переоформив на себе особові рахунки зі сплати комунальних платежів, оформив технічний паспорт на будинок та прибудови, зареєстрував в Марганецькому БТІ. У 2025 році він вирішив зареєструвати у Державному реєстрі своє право власності на будинок, однак йому було в тому відмовлено, оскільки через відсутність нотаріального посвідчення договір купівлі-продажу є недійсним. При укладенні договору купівлі-продажу нерухомості сторони керувалися ЗУ «Про товарну біржу» від 10.12.1991 року, відповідно до якого, угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Про необхідність нотаріального посвідчення договору йому не було відомо. Він вважав, що угода купівлі-продажу нерухомості укладена згідно вимог чинного законодавства, оскільки він зареєстрував договір в Марганецькому БТІ. В укладеній угоді він та відповідач повністю оговорили усі істотні умови; всі зобов`язання за договором купівлі-продажу нерухомості сторонами виконані в повному обсязі. Також факт купівлі-продажу будинку та прибудов і виконання умов укладеної угоди ніким не оскаржено та не оспорюється. На сьогоднішній день він не має можливості розпоряджатися належним йому будинком з прибудовами через відсутність нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу та державної реєстрації.

Просить суд визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомості між ним, ОСОБА_1 та продавцем, ОСОБА_2 , згідно якого був придбаний об`єкт нерухомості: будинок АДРЕСА_1 та належав продавцю на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого приватним нотаріусом Марганецького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Кучугурним М.А. за р.№ 540 від 19.03.1999 року, зареєстрованому в міжміському БТІ за р.№267; судові витрати віднести за рахунок позивача.

Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України, справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідачка повідомлялась про розгляд справи, своїм правом на подачу відзиву не скористалась; заяви, клопотання відсутні.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється (ч.2 ст.247 ЦПК України).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст.13 ЦПК України).

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

З наданих позивачем доказів вбачається, що 18.03.2002 року ОСОБА_2 продала ОСОБА_1 об`єкт нерухомості: житловий будинок АДРЕСА_1 на земельній ділянці площею 569 кв.м. На цій земельній ділянці розташовані: житловий будинок із шпал під «шубу» житловою площею 44,7 кв.м., позначений на плані під літ.А, гараж з цегли під літ.Б, сарай з цегли під літ.В, уборна дощата під літ.Г, та спорудження. Об`єкт нерухомості належав ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого приватним нотаріусом Марганецького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Кучугурним М.А. за р.№ 540 від 19.03.1999 року, зареєстрованому в міжміському БТІ за р.№ 267. Ціна фактично становить 10600 гривень.

Відповідно до ст.15 ЗУ від 10.12.1991 року «Про Товарну Біржу», договір зареєстровано на Товарній Біржі «Українська» 18.03.2002 року за № 209850.

26.03.2002 року домоволодіння по АДРЕСА_1 було зареєстроване за ОСОБА_1 в МБТІ, за № 67-267.

Згідно запису у технічному паспорті на житловий будинок індивідуального житлового фонду по АДРЕСА_1 , власником є ОСОБА_1 з 26.03.2002 року.

В 2005 році ОСОБА_1 звернувся до державного реєстратора прав на нерухоме майно Ткаченко С.В. з метою проведення реєстраційних дій щодо домоволодіння АДРЕСА_2 , однак отримав відмову (рішення № 79860377 від 11.07.2025) з тих підстав, що подані документи не відповідають вимогам, встановленим Законом, а саме: заявником для проведення державної реєстрації подано договір купівлі-продажу житлового будинку від 18.03.2002 року № 209850, укладений на товарній біржі «Українська», який не був нотаріально посвідчений. Згідно Цивільного кодексу, який діяв на час виникнення правовідносин, договір купівлі-продажу житлового будинку повинен бути нотаріально посвідченим, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Недодержання цієї вимог тягне недійсність договору купівлі-продажу. Також, державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам. Вказані юридичні обставини позбавляють державного реєстратора можливості вчинити дії, спрямовані на проведення державної реєстрації права власності.

Статтями 41, 55 Конституції України визначено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Відповідно до п.4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного Кодексу України від 16.01.2003 року № 435-IV, який набрав чинності з 01.01.2004 року, даний Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Оскільки договір купівлі-продажу сторонами було укладено у 2002 році, суд застосовує відповідні положення Цивільного кодексу УРСР, що діяли на момент укладення договору.

Положеннями ст.47 ЦК УРСР передбачено, що нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими ч.2 ст.48 цього Кодексу.

Якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконувала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.

Статтею 48 ЦК УРСР передбачено, що недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону, в тому числі ущемлює особисті або майнові права неповнолітніх дітей.

Відповідно до вимог ст.224 ЦК УРСР, за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 227 ЦК УРСР передбачено, що договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 27 цього Кодексу).

Разом з тим, відповідно до ст.15 Закону України «Про товарну біржу» від 10.12.1991 року біржовою операцією визнається угода, що відповідає сукупності зазначених умов: а) якщо вона являє собою купівлю-продаж, обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі; б) якщо її учасниками є члени біржі; в) якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню.

Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі.

На дату укладання договору купівлі-продажу, товарні біржі в Україні реєстрували подібні договори, посилаючись на ст.ст.3, 15, 17 Закону України «Про товарні біржі».

Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Частинами 3, 4 ст.3 Закону України від 01.07.2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.

Як зазначено в п.1.5 Розділу 1 Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 09.06.98 № 121, яка була чинною на час укладення сторонами відповідного договору купівлі-продажу та яка визначала порядок здійснення державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна в Україні, - державну реєстрацію права власності на об`єкти нерухомого майна здійснюють комунальні підприємства бюро технічної інвентаризації.

Відповідно до п.9 Додатку 1 до вказаної Інструкції, - договори купівлі-продажу, міни, зареєстровані біржею, віднесено до переліку правовстановлювальних документів, на підставі яких провадиться державна реєстрація права власності на об`єкти нерухомого майна.

В статті 650 ЦК України визначено, що особливості укладення договорів на біржах, аукціонах, конкурсах тощо встановлюються відповідними актами цивільного законодавства.

Відповідно до ч.2 ст.220 ЦК України, якщо сторони домовились щодо істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна зі сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У такому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Оскільки на момент укладення договору сторони керувались положеннями спеціального законодавства щодо укладення договорів на товарній біржі, під час оформлення договору купівлі-продажу сторони були ознайомлені з його умовами, ніяких претензій з питання оформлення договору не виникало; договір було укладено з дотриманням вимог діючого на той час законодавства, за спільною згодою сторін та на прийнятних для сторін умовах, умови договору сторонами повністю виконано, право власності позивача на придбане нерухоме майно зареєстроване відповідно до законодавства, що діяло на момент його виникнення, зокрема з дотриманням вимог Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлового політики України від 09.06.98 № 121, суд приходить до висновку, що позивач на законних підставах набув право власності на придбане майно і не взмозі розпоряджатися ним на власний розсуд з причин, що не залежать від нього, у зв`язку з чим вважає, що право власності позивача підлягає захисту відповідно до ст.16 ЦК України, а тому позов підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись статтями ст.ст.12, 13, 77-81, 141, 259, 263-265, 268, 279, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомості між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , згідно якого був придбаний об`єкт нерухомості: будинок АДРЕСА_1 , до складу якого входять: житловий будинок із шпал під «шубу» житловою площею 44,7 кв.м., позначений на плані під літ.А, гараж з цегли під літ.Б, сарай з цегли під літ.В, уборна дощата під літ.Г, та спорудження, який належав продавцю на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого приватним нотаріусом Марганецького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Кучугурним М.А. за р.№ 540 від 19.03.1999 року, зареєстрованому в міжміському БТІ за р.№ 267.

Судові витрати віднести за рахунок позивача ОСОБА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено в день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження за умов, визначених в ч.2 ст.354 ЦПК України.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_4 .

Повне судове рішення складено 20.11.2025 року.

Суддя: Н. М. Нанічкіна