Справа № 487/6349/25
Провадження № 2/487/3116/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

25.11.2025 року м. Миколаїв

Заводський районний суд м. Миколаєва, у складі головуючого судді Притуляк І.О., за участю секретаря судового засідання Янковець Г.А. розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом Приватне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу,

ВСТАНОВИВ:

29.08.2025 представник ПАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» - Бутенко М.О., шляхом формування у системі «Електронний суд», звернулася до Заводського районного суду м. Миколаєва з позовною заявою, у якій просила стягнути з ОСОБА_1 , завдані збитки у розмірі 117 734,28 грн. Також просила стягнути витрати по сплаті судового збору у розмірі 2422,40 грн..

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначила, що 17.03.2021 року між ПАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» та ОСОБА_2 було укладено Договір добровільного стахування наземного транспорту №06/107-61-005569/21.

16.09.2021 року автодорозі Н-24 зі сполученням «Миколаїв-Благовіщенське» сталось ДТП за участю автомобіля «Mercedes - Вenz Atego 101 5L» д.н.з. НОМЕР_1 , яким керував водій ОСОБА_1 та автомобіля «Mercedes - Вenz Sprinter 515 CDI» д.н.з. НОМЕР_2 , водій якого ОСОБА_3 через технічну несправність зупинився на узбіччі. Ввнаслідок чого було завдано тілесних ушкоджень ОСОБА_3 .. Ухвалою Новоодеського районного суду Миколаївської області від 10.02.2025 року (справа №482/2610/24), ОСОБА_1 звільнено від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.286 КК України, на підставі п.2 ч.1 ст. 49 КК України, у зв`язку з закінченням строків давності. Кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України закрито.

Страхувальник звернувся до позивача з повідомленням про настання події, що має ознаки страхового випадку за заявою на виплату страхового відшкодування за договором добровільного страхування транспортного засобу. Відповідно до страхових актів №78 від 16.02.2022 року та №78-1 від 05.04.2022 року від 23.09.2021 року, розмір страхового відшкодування склав 166834,28 грн та 78300 грн. відповідно, яке позивачем було сплачено за відновлювальний ремонт пошкоджено транспортного засобу власнику транспортного засобу та ФОП ОСОБА_4 згідно платіжних доручень №3РО014285 від 17.02.2022 року та №3Р025862 від 07.04.2022 року. 17.05.2024 року відповідачу було направлено претензію за вих. №15137/ІНС. Однак відповідачем завдана шкода відшкодована не була.

Враховуючи вищевикладене позивач звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 08.09.2025 року відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження.

21.11.2025 року від представника позивача надійшло клопотання про долучення доказів.

До судового засідання представник позивача не з`явилася, у позовній заяві зазначила про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, проти винесення заочного рішення по справі не заперечувала..

Відповідач у судове засідання також не з`явився, про дату та час повідомлявся належним чином, причин неявки суду не повідомив, відзив до суду не надавав.

У відповідності до положень ст. 280-281 ЦПК України, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення по справі.

Суд, дослідивши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду і вирішення справи по суті, приходить до наступного.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Як передбачено ст.ст.12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що 17.03.2021 року між ПАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» та ОСОБА_2 було укладено Договір добровільного стахування наземного транспорту №06/107-61-005569/21.

Предметом вказаного Договору, були майнові інтереси страхувальника, що пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням застрахованим транспортним засобом «Mercedes - Вenz Sprinter 515 CDI» д.н.з. НОМЕР_2 та застрахованим додатковим обладнанням.

Згідно інформаційного листа (з бази НПУ) стосовно ДТП, 16.09.2021 року на автодорозі Н-24 зі сполученням «Миколаїв-Благовіщенське» сталася дорожньо-транспортна за участю автомобіля марки "Mercedes - Вenz Atego 101 5L" д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля марки "Mercedes - Вenz Sprinter 515 CDI" д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3

22.06.2021 року, ОСОБА_3 звернувся до ПАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» з заявою про настання події (КАСКО).

Так, 16.09.2021 року близько 05:35 хв. водій ОСОБА_1 , керуючи технічно справним автомобілем марки «Mercedes - Вenz Atego 101 5L» д.н.з. НОМЕР_1 , рухався на автодорозі Н-24 зі сполученням «Миколаїв-Благовіщенське» поблизу с. Баловне, Миколаївського району, Миколаївської області, зі сторони м. Нова Одеса в напрямку м. Миколаїв.

В цей же час біля правого краю проїздної частини вищевказаної дороги, на відстані близько 300 м. від повороту на с. Баловне, через технічну несправність, зупинився автомобіль марки «Mercedes - Вenz Sprinter 515 CDI» д.н.з. НОМЕР_2 , та водій якого ОСОБА_3 виконував ремонтні роботи.

Під час руху по вищевказаній ділянці проїздної частини водій ОСОБА_1 проявив неуважність, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не реагував на її зміни, при виявленні перешкоди в напрямку свого руху у вигляді статичного автомобіля «Mercedes - Вenz Sprinter 515 CDI» д.н.з. НОМЕР_2 , який об`єктивно був спроможний виявити, не вжив заходів до зменшення швидкості аж до повної запинки або безпечного для інших учасників руху об`їзду вищевказаної перешкоди, в результаті чого допустив наїзд на нерухому перещкоду із подальшим наїздом на потерпілого ОСОБА_3 .

Дана дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення водієм ОСОБА_1 вимог п.п. 2.3б та 12.3 ПДР України, які знаходяться в прямому причинному зв`язку з наслідками, що настали.

Таким чином, ОСОБА_1 підозрюється у вчинені кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, а саме, порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Ухвалою Новоодеського районного суду Миколаївської області від 10.02.2025 року (справа №482/2610/24), ОСОБА_1 звільнено від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.286 КК України, у зв`язку з закінченням строків давності. Кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України закрито.

Частиною 1 ст.1177 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, зокрема, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 2 (абз. 5) постанови від 23.12.2005 № 12 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» при вирішенні питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності суд (суддя) під час попереднього, судового, апеляційного або касаційного розгляду справи повинен переконатися (незалежно від того, надійшла вона до суду першої інстанції з відповідною постановою чи з обвинувальним висновком, а до апеляційного та касаційного судів - з обвинувальним вироком), що діяння, яке поставлено особі за провину, дійсно мало місце, що воно містить склад злочину і особа винна в його вчиненні, а також що умови та підстави її звільнення від кримінальної відповідальності передбачені Кримінальним Кодексом.

Інститут звільнення від кримінальної відповідальності не означає декриміналізації діяння, а звільняє конкретних осіб від відповідальності за злочин, що ними було вчинено.

Відтак звільнення від кримінальної відповідальності не означає виправдання особи чи визнання її невинуватою, а визначені в Кримінальному Кодексі підстави для звільнення від кримінальної відповідальності не є реабілітуючими, а тому в такому разі потерпілий не позбавлений можливості звернутися до суду з позовом про відшкодування заподіяної злочином шкоди в порядку цивільного судочинства.

У постанові Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі № 398/571/15-ц (провадження № 61-1059св20) висловлено правову позицію, що звільнення від кримінальної відповідальності в контексті розглядуваного правового інституту не свідчить про виправдання особи, про визнання її невинною у вчиненні злочину. У такому випадку КК України виходить із встановлення факту вчинення особою кримінально-караного діяння, тому вказані підстави звільнення від кримінальної відповідальності є нереабілітуючими.

У постанові Верховного Суду від 17 серпня 2022 року у справі № 346/4425/18 (провадження № 61-7008св21) зроблено висновок про те, що звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі статті 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності та закриття кримінального провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 284 КПК України є нереабілітуючими обставинами, тому відповідач повинен відшкодувати позивачу заподіяну з його вини шкоду.

Подібна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 27 лютого 2023 року в справі № 367/6377/17 (провадження № 61-975св23).

Відповідно до ч.ч. 4, 6 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, звільнення від кримінальної відповідальності з підстав ч. 1 ст. 49 КК України не звільняє особу від обов`язку відшкодувати заподіяну кримінальним правопорушенням шкоду, що кореспондується з положеннями ч. 1 ст. 1177 ЦК України.

Відповідно до Рахунку на оплату №1402 від 24.12.2021 року, наданого ТОВ «Інтеркарготрак», вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля марки «Mercedes - Вenz Sprinter 515 CDI» д.н.з. НОМЕР_2 складає 166834,28 грн., у тому числі ПДВ 27805,71 грн.

Крім того, згідно Акту виконаних робіт №081 від 21.02.2022 року, наданого ФОП ОСОБА_4 , вартість відновлювального ремонту автомобіля «Mercedes - Вenz Sprinter 515 CDI» д.н.з. НОМЕР_2 , складає 78300 грн.

Відповідно до страхових актів №78 від 16.02.2022 року та №78-1 від 05.04.2022 року від 23.09.2021 року, розмір страхового відшкодування склав 245134,28 грн., яке позивачем було сплачено за відновлювальний ремонт пошкоджено транспортного засобу власнику транспортного засобу та ФОП ОСОБА_4 згідно платіжних доручень №3РО014285 від 17.02.2022 року на суму 166834,28 грн та №3Р025862 від 07.04.2022 року. на суму 78300 грн.

При цьому, цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Mercedes - Вenz Atego 101 5L» д.н.з. НОМЕР_1 була застрахована у ПрАТ «СК «АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ» що підтверджується витягом з бази МТСБУ.

Як зазначає позивач, ліміт відповідальності ПрАТ «СК «АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ» за шкоду, заподіяну майну, складає 130 000 грн. та в межах ліміту страхового відшкодування ПАТ «Українська страхова компанія « Княжа Вієнна Іншуранс Груп» було виплачено 127000 грн., що підтверджується платіжним дорученням №21505869 від 29.04.2022 року.

Таким чином, позивач просить стягнути суму яка не відшкодовується ПрАТ «СК «АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ» - складає 117734,28 грн.

Згідно ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором.

Відповідно до п. «а» ч. 41.1 ст.41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. Згідно ст.22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно ст.1188 ЦК України шкода завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до ст.1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.

Згідно з частиною другою ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений у випадках, встановлених законом.

Відповідно до ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

У таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика.

Нового зобов`язання з відшкодування збитків не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Отже, страховик виступає замість потерпілого в деліктному зобов`язанні.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Новий кредитор набуває прав та обов`язків свого попередника.

Таким чином, заміною кредитора деліктне зобов`язання не припиняється, оскільки відповідальна за спричинену шкоду особа свій обов`язок з відшкодування шкоди не виконала.

Згідно зі ст.1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

За правилом п.1 ч. 2 ст. 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

При застосуванні наведених норм права підлягає врахуванню правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц, провадження № 14-176цс18 (пункти 68-70): стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону № 1961-IV, з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом № 1961-IV порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 зазначеного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.

Отже, відносини між ПАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп»» та ОСОБА_1 у цій справі регулюються правилами ст.993 ЦК України та ст.27 Закону України «Про страхування». Позивач, як страховик потерпілої особи, виконав свої зобов`язання за договором добровільного страхування відповідно до умов, визначених у ньому, здійснивши відшкодування завданих збитків у повному обсязі.

У зв`язку з виплатою позивачем страхового відшкодування до нього перейшло право вимоги до завдавача шкоди в деліктному зобов`язанні в межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування, тобто, відбулася заміна кредитора у деліктних відносинах, що виникли у зв`язку із завданням шкоди ОСОБА_1 .

Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

З огляду на зазначене, якщо розмір завданої шкоди перевищує належним чином визначену страхову суму, відшкодування шкоди в обсязі такої різниці здійснюється в межах окремого деліктного зобов`язання за участі деліквента (особи, яка винна у скоєнні ДТП) та потерпілого, або іншої особи, до якої у встановленому порядку перейшло право потерпілого вимагати відшкодування завданої шкоди. У спірних правовідносинах такою особою є страховик ОСОБА_2 - ПАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп»», яке забезпечило майнові інтереси потерпілого у відносинах майнового страхування.

Таким чином, до позивача як страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат перейшло право вимоги, яке ОСОБА_2 як страхувальник, що одержала страхове відшкодування, має до ОСОБА_1 як особи, відповідальної за завдані збитки.

Приймаючи до уваги викладене з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума у розмірі 117734,28 грн., понесених ними витрат в якості страхового відшкодування ОСОБА_2 відповідно до умов Договору страхування наземного транспорту №06/107-61-005569/21 від 17.03.2021 року.

Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню витрати по сплаті судового у розмірі 2422,40 грн..

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 280-282, 354, 355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» - 117734,28 грн., сплачених Приватним акціонерним товариством «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» в якості страхового відшкодування ОСОБА_2 відповідно до умов Договору страхування наземного транспорту №06/107-61-005569/21 від 17.03.2021 року.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» витрати зі сплати судового збору в сумі 2422,40 грн..

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду безпосередньо протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач: Приватне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», місце знаходження вул. Глибочинська, 44, м.Київ, .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 .

Головуючий суддя: І.О. Притуляк