З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І м е н е м У к р а ї н и
17 листопада 2025 року м. Черкаси
Черкаський районний суд Черкаської області в складі:
головуючого судді Волкової Н.С.,
за участю секретаря Костроміної Л.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини , -
1.Позиції сторін, процесуальні дії
1.1. ОСОБА_1 звернулася до Черкаського районного суду Черкаської області з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.
В обґрунтування позовних вимог позивачка посилається на те, що з 21.02.2009 сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 24.09.2010 розірвано. Сторони мають дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Судовим наказом Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 06.09.2024 у цивільній справі № 703/4811/24 стягнуто з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти розмірів прожиткового мінімуму, починаючи з 03.09.2024 і до досягнення дитиною повноліття. До пред`явлення заяви про видачу судового наказу позивачка неодноразово зверталася до відповідача з проханням надавати допомогу на утримання сина, проте відповідач такі звернення ігнорував та з моменту припинення шлюбних відносин жодної допомоги на утримання спільної дитини не надавав.
На підставі викладеного позивач звернулася до суду з даним позовом, в якому просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/4 частини від всіх видів доходів відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 20.09.2018.
1.2. У судове засідання позивачка не з`явилася, надала суду заяву, в якій просила розглядати справу без її участі.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про причину неявки суд не повідомив, про день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Заяви про розгляд справи без його участі до суду не надходило, відзиву на позов від відповідача також не надходило.
1.3. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Позивачка не заперечувала проти заочного розгляду справи за відсутності відповідача. У зв`язку з наведеним, суд вважав за можливе слухати справу за відсутністю відповідача, а матеріали, що є у справі, достатніми для цього, про що було постановлено ухвалу, яка відображена в протоколі судового засідання.
2. Обставини справи, зміст спірних правовідносин
2.1. Відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 12.08.2009 Відділом реєстрації актів цивільного стану Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області, ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що 12.08.2009 складено відповідний актовий запис № 1357. Батьком записаний ОСОБА_2 , матір`ю ОСОБА_4 .
Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 24.09.2010 у справі №2-2471/2010р. шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 розірвано. Рішення набрало законної сили 05.10.2010.

Згідно з свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 виданого 27.09.2017 Святошинським районним у місті Києві відділом реєстрації актів цивільного стану Головного теріторіального управління юстиції у місті Києві, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 27.09.2017 зареєстрували шлюб, про що складено актовий запис № 1153. Прізвище після державної реєстрації шлюбу: чоловіка ОСОБА_6 , дружини ОСОБА_6 .

Відповідно до витягів з реєстру територіальної громади № 2023/009351577 та № 2023/009351767 від 15.11.2024, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстровані за адресою АДРЕСА_1 .

2.2. Судовим наказом Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 06.09.2024 у цивільній справі № 703/4811/24 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти розмірів прожиткового мінімуму, починаючи з 03.09.2024 і до досягнення дитиною повноліття. Судовий наказ набрав законної сили 06.09.2024.

Постановою державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у м. Смілі Черкаського району Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Дубовенка Р.О. відкрито виконавче провадження з виконання судового наказу № 703/4811/24 виданого 06.09.2024 Смілянським міськрайонним судом Черкаської області.

3. Релевантні джерела права та акти їх застосування

3.1. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, що була ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27.02.1991 року, Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

3.2. Постановою Верховного Суду від 18.05.2020 року (справа № 215/5867/17) сформовано правову позицію, про те, що ч. 2ст. 191 СК України передбачено, що аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Аналіз наведеної норми закону дає підстави для висновку, що для стягнення аліментів за минулий час позивач повинен довести такі обставини як вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача та ухилення відповідача від надання утримання дитині.

Стягнення аліментів за час, що передує пред`явленню позову, є можливим у порядку виключення лише за наявності наступних умов: до моменту звернення з позовом до суду аліменти не стягувались; особа, яка вимагає аліментів, приймала заходи щодо одержання аліментів, але вони не були одержані у результаті ухилення особи, зобов`язаної сплачувати аліменти (відповідача), від їх сплати. Заходи, що вживав позивач щодо одержання аліментів можуть бути різноманітними, наприклад, він звертався до батьків відповідача з проханням вплинути на нього, щоб той платив аліменти на дитину або направляв йому листи з такою вимогою чи на адресу його місця роботи тощо). Ухилення може виражатися у тому, що зобов`язана особа - відповідач ухилявся від укладення договору про сплату аліментів на утримання дитини, приховував своє місцезнаходження або свій заробіток (доходи) та інші подібні дії. Таким чином, ухилення від сплати аліментів є винною протиправною поведінкою, тобто це свідоме невиконання своїх обов`язків в умовах, коли позивач звертався до відповідача особисто або через суд з вимогою про сплату грошової суми, необхідної для утримання дитини. На що неодноразово звертав увагу й Верховий Суд, зокрема в постановах від 19.12.2019 року у справі № 635/6268/18; від 27.01.2020 року у справі № 672/198/19; від 29.01.2020 року у справі № 756/14483/18. Присудження аліментів за минулий час являється правом, а не обов`язком суду, з позовом до якого звернувся позивач (постанова Верховного Суду від 09.04.2020 року (справа №199/3429/18)).

4. Оцінка доказів та аргументів сторін

4.1. Суд звертає увагу, що відповідно до ч. 2 ст. 191 СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років.

Аналіз наведеної норми закону дає підстави для висновку, що для стягнення аліментів за минулий час позивач повинен довести: (а) вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача; (б) ухилення відповідача від надання утримання дитині.

Вказаних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 18 травня 2020 року (справа № 215/5867/17).

Вимоги позивача про стягнення аліментів за минулий час мають бути підтверджені офіційними зверненнями стягувача до платника аліментів, за відсутності таких доказів, вимоги є необґрунтованими й задоволенню не підлягають.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 07 грудня 2022 року у справі №756/11185/20.

Позивачка у позовній заяві, на підтвердження вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача, посилається на те, що вона писала у месенджерах відповідачу і нагадувала про його обов`язок з утримання дитини, про що позивачкою до позовної заяви долучено скріншоти особистого листування.

Однак, наявні в матеріалах справи скріншоти листування у месенжерах хоча і містять повідомлення щодо необхідності надання матеріальної допомоги на утримання сина, в той же час не містять жодних відомостей щодо особи відправника відповідних повідомлень, тому суд не може встановити, чи є відправник та одержувач повідомлень сторонами у цій справі.

Крім того, суд зауважує, що відповідні паперові відтворення електронної інформації не можуть слугувати належними та допустимими доказами, з огляду на те, що роздруківка електронного листування не може вважатись електронним документом (копією електронного документа) в розумінні положень частини першої статті 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», тобто не може вважатися доказом, бо не містить електронного підпису, який є обов`язковим реквізитом електронного документа, оскільки у такому разі неможливо ідентифікувати відправника повідомлення і зміст такого документа не захищений від внесення правок і викривлення.

Аналогічні правові позиції викладені в постановах Верховного Суду від 11 червня 2019 року у справі № 904/2882/18, від 24 вересня 2019 року у справі № 922/1151/18, від 28 грудня 2019 року у справі № 922/788/19, від 16 березня 2020 року у справі № 910/1162/19).

Також, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 21 червня 2023 року у справі № 916/3027/21 наголосила на тому, що слід враховувати, що суд може розглядати електронне листування між особами у месенджері (як і будь-яке інше листування), як доказ у справі лише в тому випадку, якщо воно дає можливість суду встановити авторів цього листування та його зміст. Відповідні висновки щодо належності та допустимості таких доказів, а також обсяг обставин, які можливо встановити за їх допомогою, суд робить у кожному конкретному випадку, із врахуванням всіх обставин справи за своїм внутрішнім переконанням.

Ураховуючи викладене вище, суд не може прийняти до уваги надані позивачкою роздруківки скріншотів переписки у месенджері в якості належного та допустимого доказу, у розумінні приписів статей 77,78 ЦПК України. Інших доказів, на підтвердження вказаних у позові обставин позивачем не надано, клопотання про витребування таких доказів не заявлено.

Більш того, згоди іншого користувача на розкриття особистого листування вказаний доказ не містить.

Суд зазначає, що наявність судового наказу від 06.09.2024, яким з відповідача стягнуто аліменти з 03 вересня 2024 року, відсутність в матеріалах справи письмових, нотаріально посвідчених домовленостей сторін щодо порядку виховання дитини та способу участі у її вихованні та утриманні, відсутність заяви, поданої за місцем роботи відповідача в порядку ч. 1 ст. 187 СК України, не надають суду підстав вважати, що між сторонами узгоджена домовленість щодо розміру та порядку сплати аліментів у грошовій формі на утримання ОСОБА_3 та що відповідач свідомо ухилявся від сплати таких аліментів у вказаний період. Інших же доказів ухилення відповідача від обов`язку, встановленого ст. 180 СК України позивачкою до позову не додано.

Отже, у судовому засіданні не встановлено та не надано суду належних і допустимих доказів того, що позивачка вживала належних заходів щодо одержання аліментів з відповідача, та не надано доказів ухилення відповідача від сплати аліментів у розумінні ч. 2 ст. 191 СК України.

4.2. Таким чином, оцінюючи досліджені судом докази та встановлені в ході розгляду справи обставини, в їх сукупності, суд не вбачає визначених законом підстав для стягнення з відповідача аліментів за минулий період у зв`язку з недоведеністю вимог у цій частині, а тому у задоволенні позову ОСОБА_1 слід відмовити.

5. Розподіл судових витрат, інші процесуальні питання

5.1. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, з урахуванням положень ст. 141 ЦПК України, оскільки суд прийшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, а позивачка звільнена від сплати судового збору, судові витрати слід віднести за рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 76, 141, 247, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354, 430 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини.

Позивач:ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач:ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_2 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Заочне рішення може бути оскаржено позивачем шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя: Н. С. Волкова