Справа №755/5103/22 2-п/760/3/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2025 року м. Київ

Солом`янський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Ішуніної Л. М.

за участю:

секретаря судового засідання Воловіченко Л. В.,

заявника (відповідача) ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням,

ВСТАНОВИВ:

Заочним рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 16 жовтня 2023 року було задоволено позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 завдану майнову шкоду у розмірі 103 600 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 завдану моральну шкоду у розмірі 10 000 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 1 136 грн.

12 вересня 2024 року відповідач звернулася до Солом`янського районного суду міста Києва з заявою про перегляд вищевказаного заочного рішення. В обґрунтування заяви зазначає, що у судові засідання по справі вона не могла з`явитися по незалежним від неї причинам, оскільки не знала про час та місце їх проведення, судові повістки їй не направлялись, повідомлень з пошти не надходило, а вебпорталом судової влади вона не користується та не обізнана щодо наявності такого способу інформування. Також їй не були надіслані копія позовної заяви та копія заочного рішення суду. Про наявність заочного рішення їй стало відомо лише 15 серпня 2024 року від працівників банку, які заблокували її поточні рахунки. Таким чином, вона була позбавлена можливості знати про час і місце розгляду справи, що свідчить про поважність причин її неявки у судові засідання.

Крім того, відповідач не погоджується з рішенням ухваленим судом, оскільки зазначені у ньому відомості як встановлені не відповідають дійсності. Зокрема, сума збитку визначена не правильно відповідно до умов договорів, а наявність моральних страждань у ОСОБА_3 нічим не підтверджено.

Зазначає, що виконання договірних зобов`язань призупинено на підставі заяви замовника ОСОБА_3 про розірвання договору згідно з пунктом 8 договорів поставки від 12 серпня 2011 року, за місяць до терміну поставки виробів, а за одним із договорів поставка була здійснена у повному обсязі. При цьому, під час здійснення ліквідаційної процедури та після виходу оголошення у виданні «Голос Країни» у період часу з 2011 року по 2021 рік кредиторські вимоги ОСОБА_3 були відсутні.

Разом з тим, цивільний позов ОСОБА_3 був заявлений у кримінальному провадженні, однак експертиза щодо встановлення розміру майнової шкоди не проводилась.

Окрім того, в заочному рішенні суду зазначено, що ухвалою Київського апеляційного суду від 25 листопада 2021 року встановлено, що ОСОБА_1 незаконно отримала від ОСОБА_3 кошти в якості авансу за договорами поставки, після чого розпорядилась ними на власний розсуд, однак апеляційна скарга не розглядалась по суті, оскільки захисник заявив клопотання про закриття провадження. До того ж, згідно з вироком суду ОСОБА_1 було виправдано в частині обвинувачення за частиною другою статті 364-1, тобто, встановлено відсутність в її діях злочину як посадової особи підчас укладання договорів поставки з ОСОБА_4 .

Також зауважила, що вона як фізична особа не є стороною за договорами поставки, укладеними з ОСОБА_4 , оскільки вони були укладені між ним та ТОВ «Імперія.Ідея.Якість.Результат» в особі директора ОСОБА_1 , яка діяла відповідно до пункту 11 Статуту Товариства у межах своїх повноважень, будучи представником юридичної особи.

Так, між Товариством та ОСОБА_4 було укладено 5 договорів на поставку виробів для оздоблення його приватного будинку.

Згідно з договором 16/11 термін здачі 01 вересня 2011 року, однак для початку виготовлення виробів (дверних блоків) ОСОБА_3 не було виконано вимоги договорів щодо затвердження ним робочих креслень та наявності на об`єкті підлогового покриття. Замовником було сплачено передплату 42 000 грн, у свою чергу, Товариством в особі директора ОСОБА_1 сплачено конструктору ОСОБА_5 - 1 666 грн за виконані роботи (замір - 200 грн, розробка ТЗ - 400 грн, розробка креслень - 1 066 грн). Сплачено авансові кошти виробнику ПП ОСОБА_6 в розмірі 15 000 грн, які у подальшому, ОСОБА_3 забрав самостійно у виробника, що не було передбачено договором та підтверджено актом взаєморозрахунків, що свідчить про відсутність наміру привласнити кошти позивача.

Моральні та душевні страждання у ОСОБА_3 не могли виникнути, оскільки до поставки виробів ще залишався місяць, а договори були розірвані за його ініціативою.

За договором 17/11 (дерев`яні сходи, обшивка металокаркасу) позивач не надав можливості здійснити контрольний замір сходів відповідно до умов договору, тому у Товариства були відсутні підстави для початку робіт щодо розміщення замовлення на виробництві у відповідності до договору.

Відповідно до договору 18/11 (металокаркас сходів) роботи виконано та здано вчасно, кошти в сумі 13 806 грн належним чином оприбутковані, рекламації згідно з умовами договору відсутні.

Договір 21/11 (металеві двері) - дата поставки 29 вересня 2011 року, передплата внесена 2-ма частинами: 30 травня 2011 року - 11 200 грн, 30 червня 2011 року - 13 800 грн. За указаним договором було розроблено техзавдання, що було затверджено замовником, однак розміщення замовлення на виготовлення внутрішньої накладки та тамбура у ФОП ОСОБА_6 не було здійснено, так як до моменту готовності металевої частини замовник забажав повернення грошових коштів.

Договір 22/11 (кухня) - дата поставки 03 жовтня 2011 року, замовником внесено авансові платежі 4 частинами: 30 травня 2011 - 12 000 грн, 14 червня 2011 року - 20 000 грн, 30 червня 2011 року - 9 200 грн, 04 липня 2011 року - 15 000 грн. За умовами зазначеного договору було розроблено ескізний проект та відправлено на прорахунок співробітнику ФОП ОСОБА_7, здійснено виїзд на замір Товариством, розроблено технічні креслення, надано розкладку по робочій стінці та висновки для будівельників, виїзд на контрольний замір на об`єкт, зміна проекту за бажанням замовника, розробка нового проекту та його відправка на погодження замовнику, здійснено оплату ТОВ Меблеві технології для бронювання фасадів, фурнітури, внесено оплату в розмірі 10 000 грн ФОП ОСОБА_7 , яку він у подальшому зарахував на поточні замовлення. Разом з тим, позивач кінцевий проект не затвердив, тому 09 серпня 2011 року він отримав наручно першу суму повернення.

Таким чином, з 09 серпня 2011 року Товариство почало здійснювати повернення коштів ОСОБА_3 , який 12 серпня 2011 року подав заяву про розірвання договорів.

Враховуючи вищевикладене, позивачем було сплачено авансові кошти в розмірі 160 000 грн, за умовами договорів робіт було виконано на 16 268 грн, повернуто ОСОБА_3 41 850 грн. Разом з тим, умовами договору поставки було визначено, що у разі розірвання договору по середині терміну виконання за ініціативою замовника, замовник сплачує на користь торгового представника суму в розмірі 25% від вартості договору (пункт 6 договорів), що становить 55 672,67 грн. Отже, сума коштів, що підлягає поверненню позивачу за умовами договорів становить 46 209,33 грн.

Відповідач зазначає, що після вимоги позивача про розірвання договору Товариством повертались йому грошові кошти у період з 09 серпня 2011 року по грудень 2012 року, однак, у подальшому, виплати були зупинені через обставини, що не залежали від волі відповідача як директора Товариства, оскільки рахунки підприємства були арештовані, описано все майно виконавчою службою, та підприємство набуло ознак неплатоспроможності та знаходились в стані ліквідації шляхом банкрутства.

Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги, що відповідач був позбавлений можливості подавати докази та заперечувати, заочне рішення підлягає скасуванню, тому просила заяву задовольнити.

Відповідач у судовому засіданні підтримала заяву з підстав, викладених у ній та просила її задовольнити.

Представник позивача в судовому засіданні заперечувала проти задоволення заяви, посилаючись на те, що у заяві про перегляд заочного рішення відповідач зазначила ту саму адресу реєстрації, що була зазначена у позові, на яку судом направлялись повістки про виклик, однак будь-яких доказів поважності причин їх неотримання відповідачем не надано, не наведено обставин, що перешкоджали їй отримувати поштову кореспонденцію. Таким чином, судом належним чином дотримано усіх вимог ЦПК України щодо повідомлення відповідача про слухання справи. Крім того, відповідачем не були надані суду докази, що не були досліджені судом при ухваленні заочного рішення та могли б вплинути на зміст вже прийнятого рішення. Враховуючи вищевикладене, просила залишити заяву без задоволення.

Суд, вислухавши учасників справи, дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до висновку, що заява не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з частиною першою статті 284 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Відповідно до частини третьої статті 287 ЦПК України, у результаті розгляду заяви про перегляд заочного рішення суд може своєю ухвалою: залишити заяву без задоволення; скасувати заочне рішення і призначити справу до розгляду в загальному порядку.

Частиною першою статті 288 ЦПК України визначено, що заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Наявність вищенаведених обставин повинна бути у їх сукупності, при відсутності хоча б однієї з них, заочне рішення скасуванню не підлягає.

Так, з матеріалів справи вбачається, та не заперечується відповідачем ОСОБА_1 , що адресою її реєстрації та фактичного проживання є: АДРЕСА_1 .

Копія ухвали суду про відкриття провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін разом з копією позовної заяви та додатками до неї супровідним листом направлялися за вищевказаною адресою, проте кореспонденцію ОСОБА_1 не отримала та конверт повернувся до суду з відміткою поштової служби «за закінченням терміну зберігнання».

Враховуючи викладене, ухвалою суду від 26 грудня 2022 року змінено порядок судового провадження та постановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Про судові засідання відповідач повідомлялася шляхом направлення за вищевказаною адресою судових повісток, проте поштову кореспонденцію суду не отримувала, тому судом також здійснювалося її повідомлення шляхом розміщення оголошення про її виклики на офіційному вебсайті суду.

Крім того, у поданій до суду заяві про перегляд заочного рішення відповідачем вказується адреса її місця проживання: АДРЕСА_1 .

Згідно з пунктами 3, 4 частини восьмої статті 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є: 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

До того ж, судом було розміщено оголошення про виклик відповідача у судове засідання на офіційному вебпорталі суду у порядку, передбаченому частиною одинадцятою статтею 128 ЦПК України.

Таким чином, відповідач була належним чином, у встановленому законом порядку, повідомлена про дату, час та місце судових засідань, а судом вживались всі можливі заходи, передбачені чинним законодавством, з метою її належного повідомлення.

Таким чином, той факт, що відповідач - ОСОБА_1 фактично не отримувала судових повісток за місцем реєстрації (фактичного проживання) не означає, що остання не була повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, оскільки таке повідомлення було зроблено у відповідності до частини восьмої та чистини одинадцятої статті 128 ЦПК України.

Отже, відповідача повідомлено про розгляд судом вказаної справи у встановленому законом порядку, але через його неявку судом було ухвалено заочне рішення.

Крім того, суд вважає, що відповідачем не було надано суду доказів, що мають істотного значення для вирішення даної справи. Зокрема, не підтверджено належними доказами, що за умовами договорів поставки відповідачем були виконані роботи на суму 16 268 грн. Сума вже повернутих відповідачем коштів позивачу, навіть у більшому розмірі, ніж було визначено самою відповідачем у заяві про перегляд заочного рішення, була врахована судом при ухваленні заочного рішення. При цьому, відповідач не заперечувала, що позивачем на виконання умов договорів на рахунок Товариства було сплачено 160 000 грн.

Відповідачем не надано належних та переконливих доказів розірвання договорів поставки з ініціативи замовника, оскільки з доданої заяви від 09 серпня 2011 року вбачається, що ОСОБА_3 звернувся із заявою про повернення коштів, а не про розірвання договору. Відповідно, не підтверджено можливість застосування пункту 6 договорів, відповідно до яких, у разі розірвання договору по середині терміну виконання за ініціативою замовника, замовник сплачує на користь торгового представника суму в розмірі 25% від вартості договору.

Щодо наявності виправдувального вироку відносно відповідача в частині обвинувачення за частиною другою статті 364-2, то дані обставини були досліджені судом при ухвалені заочного рішення.

Посилання відповідача на те, що моральна шкода завдана позивачеві нічим не підтверджується є її власною оцінкою обставин справи. При цьому, судом в ухваленому заочному рішенні встановлено обставини, що свідчать про наявність підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу, на противагу чому, відповідачем не надано переконливих доказів на їхнє спростування.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що підстави для скасування заочного рішення суду відсутні.

Керуючись статтями 260, 280-289, 353-355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Солом`янського районного суду міста від 16 жовтня 2023 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Роз`яснити заявнику, що у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Суддя Л. М. Ішуніна