РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2025 року м. Володимир

Володимирський міський суд Волинської області в складі:

головуючого-судді Каліщука А.А.

за участю секретаря судового засідання Кравчук А.М.,

прокурора Сулімук Ю.М.,

представника КП «Управляюча житлова компанія» Володимирської міської ради

Янець Р.М.,

відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Володимирського міського суду цивільну справу за позовною заявою прокурора Володимирської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Національного агентства з питань запобігання корупції до Комунального підприємства «Управляюча житлова компанія» Володимирської міської ради, ОСОБА_1 про визнання цивільно-правового договору про надання послуг, додаткової угоди до цивільно-правового договору про надання послуг недійсними та стягнення вартості послуг отриманих на підставі цивільно-правового договору та додаткової угоди до договору,

встановив:

Прокурор Володимирської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Національного агентства з питань запобігання корупції звернувся з позовом до Комунального підприємства «Управляюча житлова компанія» Володимирської міської ради, ОСОБА_1 про визнання цивільно-правового договору про надання послуг, додаткової угоди до цивільно-правового договору про надання послуг недійсними та стягнення вартості послуг отриманих на підставі цивільно-правового договору та додаткової угоди до договору.

В обгрунтування позовних вимог посилається на те, що постановою Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 17.08.2023, яка набрала законної сили 29.08.2023 (справа № 154/3249/23), директора комунального підприємства «Управляюча житлова компанія» Володимирської міської ради ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні корупційних адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1, ч. 2 ст. 172-7 КУпАП.

Зокрема, ОСОБА_2 , будучи директором комунального підприємства «Управляюча житлова компанія» Володимирської міської ради, відповідно до п.п. «а» п.2 ч.1 ст.3 Закону України «Про запобігання корупції» є суб`єктом, на якого поширюється дія зазначеного Закону, не повідомив у встановлених цим Законом випадках та порядку Володимирську міську раду про наявність у нього реального конфлікту інтересів, чим порушив вимоги п. 2 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції».

Згідно з розпорядження Володимир-Волинського міського голови №54-р від 16.02.2022 «Про призначення директора комунального підприємства «Управляюча житлова компанія» Володимир-Волинської міської ради, ОСОБА_2 призначено на посаду директора комунального підприємства «Управляюча житлова компанія» Володимир-Волинської міської ради.

Згідно з контракту, укладеного між Володимир-Волинською міською радою в особі голови ради, ОСОБА_3 та громадянином ОСОБА_2 , директор зобов`язується безпосередньо та через адміністрацію здійснювати поточне управління (керівництво) підприємством, забезпечувати його високоприбуткову діяльність, ефективне використання і збереження закріпленого за підприємством державного майна. Керівник, який уклав контракт є повноважним представником підприємства під час реалізації повноважень, функцій, обов`язків підприємства передбачених актами законодавства, статутом підприємства. Окрім цього, керівник підприємства у межах компетенції видає накази та інші акти, обов`язкові для виконання всіх підрозділів.

Рішенням Володимирської міської ради №15/34 від 27.07.2022 «Про перейменування комунального підприємства «Управляюча житлова компанія» Володимир-Волинської міської ради та внесення змін до статуту» комунальне підприємство «Управляюча житлова компанія» Володимир-Волинської міської ради перейменоване у комунальне підприємство «Управляюча житлова компанія» Володимирської міської ради.

01.09.2022 Володимирською міською радою в особі міського голови та ОСОБА_2 укладено додаткову угоду №1 до контракту щодо внесення змін до назви підприємства, юридичної адреси, органу управління майном, відомостей про керівника комунального підприємства «Управляюча житлова компанія» Володимирської міської ради.

Протоколами про адміністративні правопорушення № 230, 231, 232, 233 від 28.07.2023, зафіксовано, що директор комунального підприємства «Управляюча житлова компанія» Володимирської міської ради ОСОБА_2 уклав з громадянкою ОСОБА_1 цивільно-правовий договір №48 від 19.06.2023 про надання послуг з виконання малярних робіт на дитячих майданчиках за адресами: АДРЕСА_1, АДРЕСА_2 на загальну суму 6 700 гривень.

В подальшому директор комунального підприємства «Управляюча житлова компанія» Володимирської міської ради ОСОБА_2 уклав додаткову угоду №1 від 29.06.2023 до цивільно-правового договору про надання послуг №48 від 19.06.2023, на підставі якої сторони погодили збільшення винагороди ще на 14 542,23 гривень та 30.06.2023 на підставі акту приймання-передачі наданих послуг громадянці ОСОБА_1 оплачено виконання малярних робіт на загальну суму 21 242,23 гривень.

Згідно з даних Державного реєстру актів цивільного стану громадян, громадянка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є рідною сестрою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Однак, директор комунального підприємства «Управляюча житлова компанія» Володимирської міської ради ОСОБА_2 уклав цивільно-правовий договір про надання послуг з громадянкою ОСОБА_1 №48 від 19.06.2023.

Таким чином, встановлено та підтверджено сімейний (родинний) зв`язок між директором комунального підприємства «Управляюча житлова компанія» Володимирської міської ради ОСОБА_2 та громадянкою ОСОБА_1 , які є близькими особами відповідно до ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції».

ОСОБА_2 , перебуваючи на посаді директора комунального підприємства «Управляюча житлова компанія» Володимирської міської ради, будучи суб`єктом, на якого поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції», в порушення ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції», вчинив дію та прийняв рішення в умовах реального конфлікту інтересів, що підтверджено вищезазначеним судовим рішенням.

Закон України «Про запобігання корупції» визначає правові та організаційні засади функціонування системи запобігання корупції в Україні, зміст та порядок застосування превентивних антикорупційних механізмів, правила щодо усунення наслідків корупційних правопорушень.

Так, відповідно до ст. 67 Закону України «Про запобігання корупції» нормативно-правові акти, рішення, видані (прийняті) з порушенням вимог цього Закону, підлягають скасуванню органом або посадовою особою, уповноваженою на прийняття чи скасування відповідних актів, рішень, або можуть бути визнані незаконними в судовому порядку за заявою заінтересованої фізичної особи, об`єднання громадян, юридичної особи, прокурора, органу державної влади, зокрема Національного агентства, органу місцевого самоврядування.

У відповідності до ч. 2 ст. 67 Закону України «Про запобігання корупції» правочин, укладений внаслідок порушення вимог цього Закону, може бути визнаним недійсним.

Згідно з частинами 1, 2 статті 228 ЦК правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

У зазначеній статті визначено правові наслідки вчинення правочинів, що порушують публічний порядок, а також встановлено їх перелік.

Виділяючи правочин, що порушує публічний порядок, як окремий вид нікчемних правочинів, ЦК виходить зі змісту самої протиправної дії, її антисоціального характеру, а також значимості порушених прав і свобод людини та громадянина внаслідок вчинення такого правочину.

При цьому категорія публічного порядку застосовується не до будь-яких правовідносин у державі, а лише щодо тих, які стосуються суттєвих основ правопорядку.

З огляду на зазначене, публічний порядок - це публічно-правові відносини, які мають імперативний характер і визначають основи суспільного ладу держави.

Об`єктивна сторона такого правочину вказує на суперечність його нормативно-правовим актам, в яких закріплюються конституційні права та свободи людини і громадянина; право державної, комунальної та приватної власності тощо.

Суб`єктивна ознака правочину, що порушує публічний порядок, полягає у спрямованості дії стороні (сторони) на досягнення протиправного результату, яка вказує на умисне вчинення такого правочину.

Отже, для нікчемного за статтею 228 ЦК правочину очевидним є те, що особа має намір вчинити такі дії, які є суспільно небезпечними, порушують норми публічного права; зазвичай такі дії цілеспрямовано порушують публічний порядок, тобто особа саме це має на меті, усвідомлює, що її дії насправді не є правочином, а суспільно небезпечним правопорушенням.

При кваліфікації правочину за статтею 228 ЦК потрібно враховувати вину, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін (аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 13.10.2020 у справі № 910/12692/18).

Як неодноразово зазначав Верховний Суд у своїх постановах при вирішенні справ у спорах про визнання недійсними договорів відповідно до статті 228 ЦК, зокрема частини 3 цієї норми, ознаками недійсного господарського договору, що суперечить інтересам держави і суспільства, є спрямованість цього правочину на порушення правового господарського порядку та наявність умислу (наміру) його сторін, які усвідомлювали або повинні були усвідомлювати протиправність укладеного договору. Метою такого правочину є його кінцевий результат, якого бажають досягти сторони. Мета завідомо суперечить інтересам держави та суспільства.

Отже, для правильного вирішення спору необхідно встановити, у чому конкретно полягала завідомо суперечна інтересам держави і суспільства мета укладення господарського договору, якою із сторін і в якій мірі виконано зобов`язання, а також наявність наміру (умислу) у кожної із сторін.

Наявність такого наміру (умислу) у сторін (сторони) означає, що вони (вона), виходячи з обставин справи, усвідомлювали або повинні були усвідомлювати протиправність договору, що укладається, і суперечність його мети інтересам держави і суспільства та прагнули або свідомо допускали настання протиправних наслідків. Намір юридичної особи визначається як намір тієї посадової або іншої фізичної особи, яка підписала договір, маючи на це належні повноваження. За відсутності останніх наявність наміру у юридичної особи не може вважатися встановленою (зокрема постанови Верховного Суду від 20.03.2019 у справі № 922/1391/18, від 20.10.2021 у справі № 910/4089/20, від 15.12.2021 у справі № 910/6271/17).

Відповідно до частини 3 статті 228 ЦК у разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Якщо визнаний судом недійсний правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання правочину обома сторонами - в дохід держави за рішенням суду стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання правочину однією стороною з іншої сторони за рішенням суду стягується в дохід держави все одержане нею і все належне - з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави.

У правових позиціях Верховного Суду у справах № 922/1391/18 (постанова від 20.03.2019), № 910/6271/17 (постанова від 15.12.2021) та № 910/4089/20 (постанова від 20.10.2021) зазначено наступне: «Здійснивши правовий аналіз частини 3 статті 228 ЦК України можна дійти висновку, що ознаками недійсного господарського договору, що суперечить інтересам держави і суспільства, є спрямованість цього правочину на порушення правового господарського порядку та наявність умислу (наміру) його сторін, які усвідомлювали або повинні були усвідомлювати протиправність укладеного договору. Метою такого правочину є його кінцевий результат, якого бажають досягти сторони. Мета завідомо суперечить інтересам держави та суспільства».

Порушення норм Закону України «Про запобігання корупції» під час укладання оспорюваного цивільно-правового договору, що встановлені постановою Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 17.08.2023, яка набрала законної сили 29.08.2023, у справі № 154/3249/23, є порушенням правового порядку та завідомо суперечать інтересам держави та суспільства.

За наведених обставин, цивільно-правовий договір №48 від 19.06.2023 з додатковою угодою №1 від 29.06.2023 підлягають визнанню судом недійсними з підстав їх невідповідності інтересам держави та суспільства у відповідності до положень ч. 3 ст. 228 ЦК України та ч. 2 ст. 67 Закону України «Про запобігання корупції», оскільки останні укладені всупереч встановленого законодавством господарського порядку, зокрема вимог ч. 1 ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції».

З огляду на те, що ОСОБА_2 , будучи директором комунального підприємства «Управляюча житлова компанія» Володимирської міської ради постановою Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 17.08.2023, яка набрала законної сили 29.08.2023, у справі № 154/3249/23 притягнутий до відповідальності за вчинення корупційного правопорушення, передбаченого ч. ч. 1, 2 ст. 172-7 КУпАП, його умисел на вчинення вищевказаного правочину від імені комунального підприємства, який суперечить інтересам держави та суспільства, в силу положень ч.ч. 4, 6 ст. 75 ГПК України не підлягає доказуванню.

У свою чергу, відповідач ОСОБА_1 є іншою стороною оспорюваних правочинів. Останній достовірно було відомо, що вона являється сестрою ОСОБА_2 , який і укладає з нею від імені комунального підприємства цивільно-правові договори за бюджетні кошти.

Відповідно остання не могла не розуміти наявність конфлікту інтересів та того, що укладені цивільно-правові договори суперечать вимогам антикорупційного законодавства, інтересам держави та суспільства.

Укладення оспорюваних цивільно-правових договорів ОСОБА_2 зі своєю сестрою, спрямоване ні на що інше, як на збагачення власної родини, всупереч інтересам держави та суспільства.

З огляду на те, що ОСОБА_2 , будучи директором комунального підприємства «Управляюча житлова компанія» Володимирської міської ради постановою Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 17.08.2023, яка набрала законної сили 29.08.2023, у справі № 154/3249/23 притягнутий до відповідальності за вчинення корупційного правопорушення, передбаченого ч. ч. 1, 2 ст. 172-7 КУпАП, його умисел на вчинення вищевказаного правочину від імені комунального підприємства, який суперечить інтересам держави та суспільства, в силу положень ч.ч. 4, 6 ст. 75 ГПК України не підлягає доказуванню.

Оплата за цивільно-правовим договором №48 від 19.06.2023 з додатковою угодою №1 від 29.06.2023 на суму 21 242, 23 гривень підтверджується зведеною відомістю сум для зарахування на картрахунки за червень 2023 року та розрахунком заробітної плати згідно ДБН за червень 2023 року, акту приймання-передачі наданих послуг від 30.06.2023.

Таким чином, враховуючи, що оскаржувані цивільно-правові договори виконані обома сторонами, все одержане ними за договором, що суперечить інтересам держави та суспільства, на підставі ч. 3 ст. 228 ЦК України, підлягає стягненню в дохід держави.

ОСОБА_1 на виконання умов оскаржуваних цивільно-правових договорів отримала грошові кошти у сумі 21 242, 23 гривень, у зв`язку із чим вказані кошти підлягають стягненню з останньої в дохід держави.

Комунальне підприємство «Управляюча житлова компанія» Володимирської міської ради на виконання умов оскаржуваних цивільно-правових договорів отримано послуги у вигляді малярних робіт, у зв`язку із чим стягненню в дохід держави підлягає вартість отриманих за цивільно-правовими договорами послуг в сумі 21 242, 23 гривень (ч. 1 ст. 216 ЦК України).

Прокурор просить визнати недійсним цивільно-правовий договір про надання послуг №48 від 19.06.2023, укладений між комунальним підприємством «Управляюча житлова компанія» Володимирської міської ради та ОСОБА_1 . Визнати недійсною додаткову угоду №1 від 29.06.2023 до цивільно-правового договору про надання послуг №48 від 19.06.2023, укладеного між комунальним підприємством «Управляюча житлова компанія» Володимирської міської ради та ОСОБА_1 . Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) в дохід держави 21 242, 23 гривень, отриманих на підставі цивільно-правового договору про надання послуг №48 від 19.06.2023 та додаткової угоди №1 від 29.06.2023 до нього (отримувач коштів - ГУК у Волин.обл/м. Вол-Волинс./21080600, код отримувача (код за ЄДРПОУ) 38009371, банк отримувача - Казначейство України(ел. адм. подат.), рахунок отримувача - UA0003552). Стягнути з комунального підприємства «Управляюча житлова компанія» Володимирської міської ради () в дохід держави вартість послуг, отриманих на підставі цивільно-правового договору про надання послуг №48 від 19.06.2023 та додаткової угоди №1 від 29.06.2023 до нього, в розмірі 21 242, 23 гривень (отримувач коштів - ГУК у Волин.обл/м.Вол-Волинс./21080600, код отримувача (код за ЄДРПОУ) 38009371, банк отримувача - Казначейство України (ел. адм. подат.), рахунок отримувача -UA0003552).

Ухвалою судді від 23.12.2024 відкрито спрощене позовне провадження.

30.12.2024 відповідач ОСОБА_1 подала відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позову. Зазначила, що вчиненим ОСОБА_5 адміністративним правопорушенням, передбаченим ч.ч. 1, 2 ст. 172-7 КУпАП, не заподіяно матеріальної шкоди. Також робота нею виконаня в повному обсязі і КП «Управляюча житлова компанія» не має претензій до виконаних нею робіт. Володимирська міська рада не зверталась до неї із вимогою про відшкодування завданих збитків. Вона не знала і не могла усвідомлювати порушення процедури укладання договору. Не знала, що не мала права укладати такий договір із комунальним підприємством, керівником якого є її рідний брат. Також Національне агентство з питань запобігання корупції не є органом державної влади, до компетенції якого віднесено повноваження захисту інтересів держави у правовідносинах, пов`язаних із обставинами, встановлених судом у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 172-7 КУпАП, а тому у прокурора відсутні підстави для представництва держави в особі Національного агентства з питань запобігання корупції.

02.01.2025 представник КП «Управляюча житлова компанія» подав відзив на позов, в якому просив відмовити у задоволенні позову. Зазначив, що ОСОБА_1 на момент укладання цивільно-правового договоруне мала статусу фізичної особи - підприємця, а тому не могла знати вимоги ЗУ «Про запобігання корупції». ОСОБА_1 надала послуги за даним договором в повному обсязі та якісно. Жодних недоліків по виконаних роботах не виявлено і громада не зазнала жодних збитків. Національне агентство з питань запобігання корупції не є органом державної влади, до компетенції якого віднесено повноваження захисту інтересів держави у правовідносинах, пов`язаних із обставинами, встановлених судом у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 172-7 КУпАП, а тому у прокурора відсутні підстави для представництва держави в особі Національного агентства з питань запобігання корупції.

03.01.2025 прокурор Володимирської окружної прокуратури подав відповідь на відзив, в якій просив позов задовольнити з підстав викладених у позовній заяві.

В судовому засіданні прокурор позовні вимоги підтримала в повному обсязі, в обґрунтування надала пояснення аналогічні тим, що викладені у позові.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позову, в обгрунтування надала поясненняа аналогічні тим, що викладені у відзиві на позов.

В судовому засіданні представник КП «Управляюча житлова компанія» Янецб Р.М. просив відмовити у задоволенні позову, надав пояснення аналогічні тим, що викладені у відзиві на позов.

Представник Національного агентства з питань запобігання корупції в судове засідання не з`явився, подав письмові пояснення в яких просив розгляд справи проводити у його відсутності. Зазначив, що Національне агентство з питань запобігання корупції не є належним позивачем, оскільки у Національного агентства відсутні правові підстави для вжиття передбачених Законом заходів реагування у вигляді подання до суду позову про визнання недійсним цивільно-правового договору про надання послуг. Тому у Володимирської окружної прокуратури відсутні підстави для представництва інтересів Національного агентства в суді.

Заслухавши пояснення сторін, їхніх представників, дослідивши і оцінивши всі докази в сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Фактичні обставини справи встановлені судом.

Постановою Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 17.08.2023, яка набрала законної сили 29.08.2023 (справа № 154/3249/23), ОСОБА_2 визнано винувати у вчиненні корупційних адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1, ч. 2 ст. 172-7 КУпАП.

Відповідно до частин 4 і 5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

У вищенаведеній адміністративній справі судом встановлено, що ОСОБА_2 , будучи директором комунального підприємства «Управляюча житлова компанія» Володимирської міської ради, відповідно до п.п. «а» п.2 ч.1 ст.3 Закону України «Про запобігання корупції» є суб`єктом, на якого поширюється дія зазначеного Закону, не повідомив у встановлених цим Законом випадках та порядку Володимирську міську раду про наявність у нього реального конфлікту інтересів, чим порушив вимоги п. 2 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції».

Відповідно до розпорядження Володимир-Волинського міського голови №54-р від 16.02.2022 «Про призначення директора комунального підприємства «Управляюча житлова компанія» Володимир-Волинської міської ради ОСОБА_2. призначено на посаду директора комунального підприємства «Управляюча житлова компанія» Володимир-Волинської міської ради.

Згідно з контракту, укладеного між Володимир-Волинською міською радою в особі голови ради, ОСОБА_3 та громадянином ОСОБА_2 , директор зобов`язується безпосередньо та через адміністрацію здійснювати поточне управління (керівництво) підприємством, забезпечувати його високоприбуткову діяльність, ефективне використання і збереження закріпленого за підприємством державного майна. Керівник, який уклав контракт є повноважним представником підприємства під час реалізації повноважень, функцій, обов`язків підприємства передбачених актами законодавства, статутом підприємства. Окрім цього, керівник підприємства у межах компетенції видає накази та інші акти, обов`язкові для виконання всіх підрозділів.

Рішенням Володимирської міської ради №15/34 від 27.07.2022 «Про перейменування комунального підприємства «Управляюча житлова компанія» Володимир-Волинської міської ради та внесення змін до статуту» комунальне підприємство «Управляюча житлова компанія» Володимир-Волинської міської ради перейменоване у комунальне підприємство «Управляюча житлова компанія» Володимирської міської ради.

01.09.2022 Володимирською міською радою в особі міського голови та ОСОБА_2 укладено додаткову угоду №1 до контракту щодо внесення змін до назви підприємства, юридичної адреси, органу управління майном, відомостей про керівника комунального підприємства «Управляюча житлова компанія» Володимирської міської ради.

19.06.2023 директор комунального підприємства «Управляюча житлова компанія» Володимирської міської ради ОСОБА_2 уклав цивільно-правовий договір про надання послуг з громадянкою ОСОБА_1 №48 про надання послуг з виконання малярних робіт на дитячих майданчиках за адресами: АДРЕСА_1, АДРЕСА_2 на загальну суму 6 700 гривень.

В подальшому директор комунального підприємства «Управляюча житлова компанія» Володимирської міської ради ОСОБА_2 уклав додаткову угоду №1 від 29.06.2023 до цивільно-правового договору про надання послуг №48 від 19.06.2023 на підставі якої сторони погодили збільшення винагороди ще на 14 542,23 гривень та 30.06.2023 на підставі акту приймання-передачі наданих послуг громадянці ОСОБА_1 оплачено виконання малярних робіт на загальну суму 21 242,23 гривень.

Згідно з даних Державного реєстру актів цивільного стану громадян, громадянка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є рідною сестрою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Таким чином, встановлено та підтверджено сімейний (родинний) зв`язок між директором комунального підприємства «Управляюча житлова компанія» Володимирської міської ради ОСОБА_2 та громадянкою ОСОБА_1 , які є близькими особами відповідно до ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції».

ОСОБА_2 , перебуваючи на посаді директора комунального підприємства «Управляюча житлова компанія» Володимирської міської ради, будучи суб`єктом, на якого поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції», в порушення ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції», вчинив дію та прийняв рішення в умовах реального конфлікту інтересів, що підтверджено вищезазначеним судовим рішенням.

Володимирською окружною прокуратурою 25.04.2024 до Національного агентства з питань запобігання корупції направлено лист, у якому повідомлено уповноважений орган про невідповідність цивільно-правового договору №48 від 19.06.2023 з додатковою угодою №1 від 29.06.2023 інтересам держави та суспільства у зв`язку із тим, що останні укладені внаслідок порушення антикорупційного законодавства.

Національне агентства з питань запобігання корупції листом від 21.05.2024 №30-10/36319-24 проінформувало окружну прокуратуру про те, що агентство не готувало та не планує здійснювати підготовку позовних заяв про визнання недійсним вищенаведених договорів та укладених в умовах реального конфлікту інтересів. Зазначено, що агентство не вбачає підстав для вжиття у межах власних повноважень заходів реагування щодо стягнення коштів за фактами, встановленими судом у справі №154/3249/23.

На виконання вимог ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» Володимирська окружна прокуратура повідомила 23.10.2024 листом Національне агентство з питань запобігання корупції про пред`явлення позову про визнання недійсними договору та додаткової угоди і стягнення коштів.

Враховуючи вищезазначені обставини, прокурор звернувся до Володимирського міського суду Волинської області з позовом в інтересах держави в особі Національного агентства з питань запобігання корупції та доводить, що цивільно-правовий договір про надання послуг №48 від 19.06.2023, укладений між комунальним підприємством «Управляюча житлова компанія» Володимирської міської ради та ОСОБА_1 та додаткова угода №1 від 29.06.2023 до цивільно-правового договору про надання послуг №48 від 19.06.2023, укладеного між комунальним підприємством «Управляюча житлова компанія» Володимирської міської ради та ОСОБА_1 підлягає визнанню недійсними з підстав їх невідповідності інтересам держави та суспільства у відповідності до положень ч. 3 ст. 228 ЦК України та ч. 2 ст. 67 Закону України "Про запобігання корупції", оскільки останні укладені всупереч вимог ч. 1 ст. 28 Закону України "Про запобігання корупції". Також просить стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави 21 242, 23 гривень, отриманих на підставі цивільно-правового договору про надання послуг №48 від 19.06.2023 та додаткової угоди №1 від 29.06.2023 до нього. Стягнути з комунального підприємства «Управляюча житлова компанія» Володимирської міської ради в дохід держави вартість послуг, отриманих на підставі цивільно-правового договору про надання послуг №48 від 19.06.2023 та додаткової угоди №1 від 29.06.2023 до нього, в розмірі 21 242, 23 гривень.

Мотиви суду та застосовані норми права.

Щодо права звернення прокурора в інтересах держави в особі Національного агентства з питань запобігання корупції із позовом про визнання недійсним договору, укладеного внаслідок порушення вимог ЗУ «Про запобігання корупції», то суд зазначає наступне.

Положеннями пункту 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України унормовано, що в Україні діє прокуратура, яка здійснює, зокрема, представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Підстави представництва інтересів держави прокурором у суді врегульовано положеннями ЦПК України та статтею 23 Закону України "Про прокуратуру".

Відповідно до частини 1, 3, 4 ст. 56 ЦПК України у випадках, встановлених законом, органи державної влади, органи місцевого самоврядування, фізичні та юридичні особи можуть звертатися до суду із заявами про захист прав, свобод та інтересів інших осіб або державних чи суспільних інтересів та брати участь у цих справах. При цьому органи державної влади, органи місцевого самоврядування повинні надати суду документи, що підтверджують наявність передбачених законом підстав для звернення до суду в інтересах інших осіб.

У визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 185 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Аналіз частини 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" дає підстави стверджувати, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох "виключних" випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган; 2) у разі відсутності такого органу.

Прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу.

Бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу.

Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого не звернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтування підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

Такі правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18.

У світі існує чітке бачення того, що корупція становить серйозну загрозу верховенству права, підриває основи демократії, нівелює соціальну справедливість, перешкоджає економічному розвитку та загрожує належному виконанню державою своїх зобов`язань щодо поваги, захисту, сприяння та виконання прав людини, що знайшло своє відображення у Конвенції Організації Об`єднаних Націй проти корупції від 31.10.2003, яка набрала чинності для України з 01.01.2010, та відповідно до статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України (далі - Конвенція ООН проти корупції).

Частиною 1 статті 5 Конвенції ООН проти корупції передбачено, що кожна Держава-учасниця, згідно з основоположними принципами своєї правової системи, розробляє й здійснює або проводить ефективну скоординовану політику протидії корупції, яка сприяє участі суспільства і яка відображає принципи правопорядку, належного управління державними справами й державним майном, чесності й непідкупності, прозорості й відповідальності.

Кожна Держава-учасниця прагне, згідно з основоположними принципами свого внутрішнього права, створювати, підтримувати й зміцнювати такі системи, які сприяють прозорості й запобігають виникненню конфлікту інтересів (частина 4 статті 7 Конвенції ООН проти корупції).

Згідно із частиною 4 статті 8 Конвенції ООН проти корупції кожна Держава-учасниця розглядає, згідно з основоположними принципами свого внутрішнього права, можливість запровадження заходів і систем, які сприяють тому, щоб державні посадові особи повідомляли відповідним органам про корупційні діяння, про які їм стало відомо під час виконання ними своїх функцій.

Статтею 19 Конвенції ООН проти корупції встановлено, що кожна Держава-учасниця розглядає можливість вжиття таких законодавчих та інших заходів, які можуть бути необхідними для визнання злочином умисного зловживання службовими повноваженнями або службовим становищем, тобто здійснення будь-якої дії чи утриманні від здійснення дій, що є порушенням законодавства, державною посадовою особою під час виконання своїх функцій з метою одержання будь-якої неправомірної вигоди для самої себе чи іншої фізичної або юридичної особи.

Статтею 34 Конвенції ООН проти корупції врегульовано щодо наслідків корупційних діянь, а саме з належним урахуванням добросовісно набутих прав третіх осіб кожна Держава-учасниця вживає заходів, відповідно до основоположних принципів свого внутрішнього права, щоб врегулювати питання про наслідки корупції. У цьому контексті Держави-учасниці можуть розглядати корупцію як фактор, що має значення в провадженні про анулювання або розірвання контрактів, або відкликання концесій або інших аналогічних інструментів, або вжиття заходів для виправлення становища, яке склалося.

Таким чином, боротьба з корупцією та подолання її наслідків є одним із пріоритетів роботи держави України, в тому числі за взятими на себе міжнародними зобов`язаннями згідно Конвенції ООН проти корупції.

Окрім того, статтею 1 Закону України "Про основи національної безпеки України" визначено, що національна безпека - захищеність життєво важливих інтересів людини і громадянина, суспільства і держави, за якої забезпечуються сталий розвиток суспільства, своєчасне виявлення, запобігання і нейтралізація реальних та потенційних загроз національним інтересам у сферах правоохоронної діяльності, боротьби з корупцією, соціальної політики та пенсійного забезпечення, житлово-комунального господарства, ринку фінансових послуг, захисту прав власності, фондових ринків і обігу цінних паперів, податково-бюджетної та митної політики, торгівлі та підприємницької діяльності та інших сферах державного управління при виникненні негативних тенденцій до створення потенційних або реальних загроз національним інтересам.

Отже "боротьбу з корупцією" визначено як однією із складових національної безпеки держави.

Відповідно до п. 5-6 ч. 1 ст. 12 Закону України "Про запобігання корупції" Національне агентство з питань запобігання корупції (НАЗК) з метою виконання покладених на нього повноважень, зокрема, має право: звертатися до суду із позовами (заявами) щодо визнання незаконними нормативно-правових актів, індивідуальних рішень, виданих (прийнятих) з порушенням встановлених цим Законом вимог та обмежень, визнання недійсними правочинів, укладених внаслідок вчинення корупційного або пов`язаного з корупцією правопорушення.

З урахуванням положень ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" та правових висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18, Володимирською окружною прокуратурою 25.04.2024 до Національного агентства з питань запобігання корупції направлено лист, у якому повідомлено уповноважений орган про невідповідність цивільно-правового договору №48 від 19.06.2023 з додатковою угодою №1 від 29.06.2023 інтересам держави та суспільства у зв`язку із тим, що останні укладені внаслідок порушення антикорупційного законодавства.

Національне агентство з питань запобігання корупції листом від 21.05.2024 №30-10/36319-24 проінформувало окружну прокуратуру про те, що агентство не готувало та не планує здійснювати підготовку позовних заяв про визнання недійсним вищенаведених договорів та укладених в умовах реального конфлікту інтересів. Зазначено, що агентство не вбачає підстав для вжиття у межах власних повноважень заходів реагування щодо стягнення коштів за фактами, встановленими судом у справі №154/3249/23.

Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 15.10.2019 у справі № 903/129/18 (п.6.43) зазначено, що сам факт незвернення уповноваженого суб`єкта владних повноважень до суду з позовом, який би відповідав вимогам процесуального законодавства та відповідно мав змогу захисти порушені державні інтереси, свідчить про те, що указаний суб`єкт неналежно виконує свої повноваження, у зв`язку із чим у прокурора виникають обґрунтовані підстави для захисту інтересів держави та звернення до суду з позовом, що відповідає нормам національного законодавства та практиці Європейського суду з прав людини.

Вказані обставини, відповідно до ст. 131-1 Конституції України та ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", свідчать про наявність у прокурора права та можливості представляти інтереси держави в суді, шляхом подачі відповідного позову.

На виконання вимог ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" Володимирська окружна прокуратура повідомила 23.10.2024 листом Національне агентство з питань запобігання корупції про пред`явлення позову про визнання недійсними договору та додаткової угоди і стягнення коштів.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що прокурором цілком обґрунтовано визначено Національне агентство з питань запобігання корупції в якості позивача, а тому обгрунтування відповідачів і Національного агентства з питань запобігання корупції, що Національне агентство з питань запобігання корупції не є належним позивачем у справі і відсутність правових підстав для звернення прокурора в інтересах держави в особі Національного агентства з питань запобігання корупції є бкзпідставними і не беруться судом до уваги.

Крім того, суд бере до уваги постанову Верховного Суду від 23.04.2025 у аналогічній справі №154/4289/24, між тими самими сторонами, з тих самих підстав, у якій суд константував, що у даних спірних правовідносинах належним позивачем у справі є Національне агентство з питань запобігання корупції і прокурор має право на звернення до суду в інтересах держави в особі Національного агентства з питань запобігання корупції із позовом про визнання недійсним договорів, укладених внаслідок порушення вимог ЗУ «Про запобігання корупції».

Щодо вимог про визнання недійсним договору, додаткової угоди до договору та стягнення коштів із відповідачів, то суд вважає їх законними, обгрунтованими, виходячи з наступного.

Відповідно до абз. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про запобігання корупції", близькими особами суб`єкта декларування є - чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, рідний та двоюрідний брати, рідна та двоюрідна сестри, рідний брат та сестра дружини (чоловіка), племінник, племінниця, рідний дядько, рідна тітка, дід, баба, прадід, прабаба, внук, внучка, правнук, правнучка, зять, невістка, тесть, теща, свекор, свекруха, батько та мати дружини (чоловіка) сина (дочки), усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, особа, яка перебуває під опікою або піклуванням зазначеного суб`єкта.

Згідно з абз. 11 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про запобігання корупції", реальний конфлікт інтересів - суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень або не вчинення чи не вчинення дій під час виконання зазначених повноважень.

Відповідно до абз. 10 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про запобігання корупції", приватний інтерес - будь-який майновий чи немайновий інтерес особи, у тому числі зумовлений особистими, сімейними, дружніми чи іншими позаслужбовими стосунками з фізичними чи юридичними особами, у тому числі ті, що виникають у зв`язку з членством або діяльністю в громадських, політичних, релігійних чи інших організаціях.

Згідно з п. 1-4 ч. 1 ст. 28 зазначеного Закону України "Про запобігання корупції", особи, зазначені у пунктах 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону, зобов`язані: 1) вживати заходів щодо недопущення виникнення реального, потенційного конфлікту інтересів; 2) повідомляти не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли особа дізналася чи повинна була дізнатися про наявність у неї реального чи потенційного конфлікту інтересів безпосереднього керівника, а у випадку перебування особи на посаді, яка не передбачає наявності у неї безпосереднього керівника, або в колегіальному органі Національне агентство чи інший визначений законом орган або колегіальний орган, під час виконання повноважень у якому виник конфлікт інтересів, відповідно; 3) не вчиняти дій та не приймати рішень в умовах реального конфлікту інтересів; 4) вжити заходів щодо врегулювання реального чи потенційного конфлікту інтересів.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 , як директор КП «Управляюча житлова компанія» Володимирської міської ради, не мав права укладати цивільно-правовий договір про надання послуг№48 від 19.06.2023 та додаткову угоду №1 від 29.06.2023 до цивільно-правового договору про надання послуг №48 від 19.06.2023, укладених між КП «Управляюча житлова компанія» та ОСОБА_1 , оскільки остання є рідною сестрою, та між ними наявний як приватний інтерес, так і реальний конфлікт інтересів.

Вчинення дій з метою врегулювання реального чи потенційного конфлікту інтересів матеріали справи не містять, учасниками справи відповідних доказів суду не надано.

Статтею 11 ЦК України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Підставою недійсності правочину відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави та суспільства, його моральним засадам (ч. 1 ст. 203); особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (ч. 2 ст. 203); волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч. 3 ст. 203); правочин має вчинятись у формі, встановленій законом (ч. 4 ст. 203); правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч. 5 ст. 203).

За змістом ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Закон України "Про запобігання корупції" визначає правові та організаційні засади функціонування системи запобігання корупції в Україні, зміст та порядок застосування превентивних антикорупційних механізмів, правила щодо усунення наслідків корупційних правопорушень.

Так відповідно до ст. 67 Закону України "Про запобігання корупції" нормативно-правові акти, рішення, видані (прийняті) з порушенням вимог цього Закону, підлягають скасуванню органом або посадовою особою, уповноваженою на прийняття чи скасування відповідних актів, рішень, або можуть бути визнані незаконними в судовому порядку за заявою заінтересованої фізичної особи, об`єднання громадян, юридичної особи, прокурора, органу державної влади, зокрема Національного агентства, органу місцевого самоврядування.

У відповідності до ч. 2 ст. 67 Закону України "Про запобігання корупції" правочин, укладений внаслідок порушення вимог цього Закону, може бути визнаним недійсним.

Згідно з ч. 3 ст. 228 ЦК України у разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства такий правочин може бути визнаний недійсним. Якщо визнаний судом недійсний правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави.

Зі змісту ст. 228 ЦК України вбачається, що в ній законодавець передбачив дві окремі обставини, з якими закон пов`язує нікчемність або недійсність правочину, - порушення публічного порядку (ч. 1, 2 цієї статті) та невідповідність інтересам держави та суспільства (ч. 3).

У першому випадку правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним, а тому визнання його недійсним судом не вимагається. При цьому ст. 228 ЦК України не встановлює наслідків такої недійсності правочину.

У п. 68 постанови від 04.06.2019 у справі № 916/3156/17 Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновками Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, викладеними у постанові від 21.11.2018 у справі № 577/5321/17, щодо того, що правочином є правомірна, тобто не заборонена законом, вольова дія суб`єкта цивільних правовідносин, що спрямована на встановлення, зміну чи припинення цивільних прав та обов`язків.

Правомірність є конститутивною ознакою правочину як юридичного факту.

Цивільні правочини, які порушують публічний порядок, є нікчемними.

Натомість, у випадку невідповідності правочину інтересам держави та суспільства, він за ч. 3 ст. 228 ЦК України може бути визнаний судом недійсним, що вказує на його оспорюваний характер. Ця ж правова норма передбачає й наслідки такої недійсності правочину.

У правових позиціях Верховного Суду у справах № 922/1391/18 (постанова від 20.03.2019), № 910/6271/17 (постанова від 15.12.2021) та № 910/4089/20 (постанова від 20.10.2021) зазначено наступне: " Здійснивши правовий аналіз частини 3 статті 228 ЦК України можна дійти висновку, що ознаками недійсного господарського договору, що суперечить інтересам держави і суспільства, є спрямованість цього правочину на порушення правового господарського порядку та наявність умислу (наміру) його сторін, які усвідомлювали або повинні були усвідомлювати протиправність укладеного договору. Метою такого правочину є його кінцевий результат, якого бажають досягти сторони. Мета завідомо суперечить інтересам держави та суспільства".

Порушення норм Закону України "Про запобігання корупції" під час укладання оспорюваного цивільно-правого договору та додаткової угоди до нього, що встановлено постановою Володимирського міського суду Волинської області від 17.08.2023 у справі № 154/3249/24, яка набрала законної сили 29.08.2024, є порушенням правового господарського порядку та завідомо суперечить інтересам держави та суспільства.

За наведених обставин, суд дійшов синовку, що цивільно-правовий договір №48 від 19.06.2023 з додатковою угодою №1 від 29.06.2023 підлягає визнанню судом недійсним з підстав його невідповідності інтересам держави та суспільства у відповідності до положень ч. 3 ст. 228 ЦК України та ч. 2 ст. 67 Закону України "Про запобігання корупції", оскільки останній укладений всупереч встановленого законодавством господарського порядку, зокрема вимог ч. 1 ст. 28 Закону України "Про запобігання корупції".

Згідно з ч. 3 ст. 228 ЦК України, якщо визнаний судом недійсний правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання правочину обома сторонами - в дохід держави за рішенням суду стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання правочину однією стороною з іншої сторони за рішенням суду стягується в дохід держави все одержане нею і все належне - з неї першій стороні на відшкодування одержаного.

При цьому, наслідки, передбачені ч. 3 ст. 228 ЦК України, застосовуються лише в тих випадках, коли завідомо суперечний інтересам держави і суспільства договір був повністю або частково виконаний хоча б однією із сторін. Наслідком визнання правочину недійсним не може бути його розірвання, оскільки відповідні вимоги є за своїм правовим характером взаємовиключними.

Наявність умислу у сторін (сторони) угоди означає, що вона (вони), виходячи з обставин справи, усвідомлювали або повинні були усвідомлювати протиправність укладеної угоди і суперечність її мети інтересам держави та суспільства і прагнули або свідомо допускали настання протиправних наслідків.

Умисел юридичної особи визначається як умисел тієї посадової або іншої фізичної особи, що підписала договір від імені юридичної особи, маючи на це належні повноваження.

Так, згідно з ст. 92 ЦК України юридична особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.

Частиною 1 статті 65 Закону України "Про запобігання корупції" передбачено, що за вчинення корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень особи, зазначені в частині 1 статті 3 цього Закону, притягаються до кримінальної, адміністративної, цивільно-правової та дисциплінарної відповідальності у встановленому законом порядку.

Факт допущення вказаних вище порушень ОСОБА_2 , який є суб`єктом, що підпадає під дію Закону України "Про запобігання корупції", було встановлено під час судвого розгляду справи №154/3249/23, яка розглядалась Володимир-Волинським міським судом Волинської області.

Статтею 129-1 Конституції України визначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до п. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Зазначені норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 12 ЦПК України, згідно з змісту якої цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності.

Суд погоджується із доводами прокурора, що факти та обставини, встановлені постановою Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 17.08.2023 у справі № 154/3249/23, відповідно до ст. 82 ЦПК України, мають приюдиційне значення для цієї справи, тому не підлягають доказуванню.

З огляду на вищевикладене суд дійшов висновку, що цивільно-правовий договір про надання послуг №48 від 19.06.2023 та додаткова угода №1 від 29.06.2023 до цього ж цивільно-правового договору, які укладені між директором КП «Управляюча житлова компанія» Володимирської міської ради ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на суму 21242,23 грн суперечить вимогам Закону України "Про запобігання корупції", що є порушенням частини 1 статті 203, частини 3 статті 228 ЦК України, і вказані обставини згідно зі статтею 215 ЦК України та статтею 67 Закону України "Про запобігання корупції" є підставами для визнання таких договорів недійсними.

Відповідно до ч. 3 ст. 228 ЦК України, у разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Якщо визнаний судом недійсний правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання правочину обома сторонами - в дохід держави за рішенням суду стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання правочину однією стороною з іншої сторони за рішенням суду стягується в дохід держави все одержане нею і все належне - з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави.

Наявність такого наміру (умислу) у сторін (сторони) означає, що вони (вона), виходячи з обставин справи, усвідомлювали або повинні були усвідомлювати протиправність укладеного договору і суперечність його мети інтересам держави і суспільства та прагнули або свідомо допускали настання протиправних наслідків.

Відповідач ОСОБА_1 є іншою стороною оспорюваних договорів. Останній достовірно було відомо, що вона є рідною сестрою ОСОБА_2 та укладає із ним, як директором КП «Управляюча житлова компанія», оспорювані договори, за бюджетні кошти. Відповідно остання не могла не розуміти наявність конфлікту інтересів та того, що укладені договори суперечить вимогам антикорупційного законодавства, інтересам держави та суспільства.

Укладення оспорюваних договорів ОСОБА_2 зі своєю рідною сестрою, спрямоване ні на що інше, як на збагачення власної родини, всупереч інтересам держави та суспільства.

За таких обставин, обидві сторони оспорюваних договорів усвідомлювали протиправність їх укладення, тобто такого, що суперечить Закону України "Про запобігання корупції", та свідомо допускали настання протиправних наслідків, що в свою чергу суперечить інтересам держави та суспільства.

Оплата за цивільно-правовим договором №48 від 19.06.2023 з додатковою угодою №1 від 29.06.2023 на суму 21 242, 23 гривень підтверджується зведеною відомістю сум для зарахування на картрахунки за червень 2023 року та розрахунком заробітної плати згідно з ДБН за червень 2023 року, акту приймання-передачі наданих послуг від 30.06.2023.

Таким чином, враховуючи, що оскаржувані цивільно-правові договори виконані обома сторонами, все одержане ними за договором, що суперечить інтересам держави та суспільства, на підставі ч. 3 ст. 228 ЦК України, підлягає стягненню в дохід держави.

ОСОБА_1 на виконання умов оскаржуваних цивільно-правових договорів перераховано грошові кошти у сумі 21 242, 23 гривень, у зв`язку із чим вказані кошти підлягають стягненню з останньої в дохід держави.

Беручи до уваги, що кошти в розмірі 21 242,23 грн за цивільно-правовим договором та додатковою угоду до договору були оподатковані, а тому з ОСОБА_1 підлягає стягненню 21 242,23 грн, за виключенням податків та загальнообов`язкових зборів, які були утримані державою з цієї суми.

Комунальне підприємство «Управляюча житлова компанія» Володимирської міської ради на виконання умов оскаржуваних цивільно-правових договорів отримано послуги у вигляді малярних робіт, у зв`язку із чим стягненню в дохід держави підлягає вартість отриманих за цивільно-правовими договорами послуг в сумі 21 242, 23 гривень (ч. 1 ст. 216 ЦК України).

Враховуючи, що кошти в загальній сумі 21242,23 грн сплачено відповідачем КП «Управляюча житлова компанія» на підставі договорів, які визнано судом недійсними, як такі що вчинені з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, за наявності умислу у обох сторін, і оскільки договори виконано на зазначену суму обома сторонами (відповідачем КП «Управляюча житлова компанія» одержано послуги у вигляді малярних робіт, відповідачем ОСОБА_1 - грошові кошти), а тому суд дійшов синовку, що вимоги прокурора про стягнення з ОСОБА_1 та КП «Управляюча житлова компанія» в дохід держави по 21242,23 грн є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Оскільки надані ОСОБА_1 послуги по виконанню малярних робіт на суму 21242,23 грн, в повному обсязі отримані відповідачем КП «Управляюча житлова компанія» і дані послуги неможливо повернути, то з КП «Управляюча житлова компанія» підлягає стягненню у дохід держави 21242,23 грн, що становить суму отриманих послуг.

Враховуючи вищевикладене в сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги прокурора є обгрунтованими, підтверджуються долученими до матеріалів справи доказами, у зв`язку з чим підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 12,81,89,265 ЦПК України суд,

ухвалив:

Позов задовольнити.

Визнати недійсним цивільно-правовий договір про надання послуг №48 від 19.06.2023, укладений між Комунальним підприємством «Управляюча житлова компанія» Володимирської міської ради та ОСОБА_1 .

Визнати недійсною додаткову угоду №1 від 29.06.2023 до цивільно-правового договору про надання послуг №48 від 19.06.2023, укладеного між Комунальним підприємством «Управляюча житлова компанія» Володимирської міської ради та ОСОБА_1 .

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави 21 242, 23 гривень, отриманих на підставі цивільно-правового договору про надання послуг №48 від 19.06.2023 та додаткової угоди №1 від 29.06.2023 до нього (отримувач коштів - ГУК у Волин.обл/м. Вол-Волинс./21080600, код отримувача (код за ЄДРПОУ) 38009371, банк отримувача - Казначейство України(ел. адм. подат.), рахунок отримувача -UA0003552), за виключенням податків та загальнообов`язкових зборів, які утримані з цієї суми.

Стягнути з Комунального підприємства «Управляюча житлова компанія» Володимирської міської ради в дохід держави вартість послуг, отриманих на підставі цивільно-правового договору про надання послуг №48 від 19.06.2023 та додаткової угоди №1 від 29.06.2023 до нього, в розмірі 21 242, 23 гривень (отримувач коштів - ГУК у Волин.обл/м.Вол-Волинс./21080600, код отримувача (код за ЄДРПОУ) 38009371, банк отримувача - Казначейство України (ел. адм. подат.), рахунок отримувача -UA0003552).

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Волинської обласної прокуратури 3633,60 грн судового збору.

Стягнути з Комунального підприємства «Управляюча житлова компанія» Володимирської міської ради на користь Волинської обласної прокуратури 3633,60 грн судового збору.

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: Національне агентство з питань запобігання корупції, , м. Київ, бульвар Миколи Міхновського, 28.

Відповідач: Комунальне підприємство «Управляюча житлова компанія» Володимирської міської ради, , Волинська область, м. Володимир, вул. Шевченка, 11.

Відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_3 .

Головуючий: А.А Каліщук