Провадження № 22-ц/ 812/1986/25 Суддя першої інстанції Кузьменко В.В.
Суддя-доповідач апеляційного суду Царюк Л.М.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

18 листопада 2025 року м. Миколаїв Справа № 489/739/25

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Царюк Л.М.,

суддів Базовкіної Т.М., Крамаренко Т.В.,

при секретарі судового засідання Богуславській О.М.,

за участі представника позивачки Цюпи В.П.,

представника відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Обласного комунального підприємства «Миколаївоблтеплоенерго» на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 11 вересня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Кузьменка В.В., в залі судового засідання в м. Миколаїв, за позовом ОСОБА_2 до Обласного комунального підприємства «Миколаївоблтеплоенерго» про визнання дій по нарахуванню плати за теплову енергію протиправними,

В С Т А Н О В И В:

05 лютого 2025 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до Обласного комунального підприємства «Миколаївоблтеплоенерго» (далі ОКП «Миколаївоблтеплоенерго») про визнання дій по нарахуванню плати за теплову енергію протиправними.

Позов обґрунтовано тим, що протягом 2024 року ОКП «Миколаївоблтеплоенерго» здійснює нарахування позивачці плати за постачання теплової енергії та плати за абонентське обслуговування постачання теплової енергії.

Такі дії відповідача є незаконними та такими, що порушують права позивачки. ОСОБА_2 є власницею квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Її квартира розташована на окремій огородженій частині земельної ділянки.

На підставі акту від 25 листопада 2010 року в квартирі ОСОБА_2 виконано відключення від центральної системи опалення. Через квартиру не проходять транзитні трубопроводи, чи будь-які елементи системи опалення, що відносяться до загально-будинкових. У будинку відсутні внутрішньо-будинкова система гарячого водопостачання, місця загального користування та допоміжні приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців. Для функціонування внутрішньо-будинкових систем опалення будівлі не використовуються ні горища, ні підвали. Елементи системи опалення частини будинку, яка не відключена від централізованого опалення розміщується в середині кожної квартири, яка безпосередньо отримує послугу. Подача теплоносія до зазначених квартир здійснюється через трубопроводи, які розташовані безпосередньо всередині квартири, яка отримує послуги централізованого опалення. У зв`язку з відсутністю у будинку загальних і допоміжних приміщень, які відносяться до всього житлового будинку, їх опалення не здійснюється.

Оскільки відповідач не надає послуги постачання теплової енергії загальних і допоміжних приміщень, у зв`язку з технічною неможливістю надання такої послуги, ОСОБА_2 звернулась до відповідача із заявою про зняття нарахувань за неї, але відповідач відмовив у такому зняті і зазначив, що воно є законним та обов`язковим.

У зв`язку з тим, що чинне законодавство передбачає, що оплата здійснюється лише за фактично надану послугу опалення, яку відповідач не надає, позивачка вважає незаконним нарахування їй плати за послугу з постачання теплової енергії на загально-будинкові потреби.

Також ОСОБА_2 зазначила, що вона не є споживачем, у зв`язку з чим нарахування їй плати за абонентське обслуговування є неправомірним.

Крім того, жодного договору з відповідачем на отримання від нього послуг вона також не укладала. Нею також не вчинялось жодних дій, які могли б свідчити про факт приєднання до договору.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_2 просила суд визнати протиправними дії ОКП «Миколаївоблтеплоенерго» по нарахуванню їй за особовим рахунком № 33/5330 плати за постачання теплової енергії у частині витрат на загальнобудинкові потреби за адресою АДРЕСА_1 та скасувати нарахування. Визнати протиправними дії ОКП «Миколаївоблтеплоенерго» по нарахуванню ОСОБА_2 за особовим рахунком № НОМЕР_1 плати за абонентське обслуговування з постачання теплової енергії за адресою АДРЕСА_1 та скасувати нарахування.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 11 вересня 2025 року, з урахуванням ухвали про виправлення описки від 10 жовтня 2025 року, позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії ОКП «Миколаївоблтеплоенерго» по нарахуванню ОСОБА_2 плати за постачання теплової енергії в чистині витрат на загальнобудинкові потреби за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнано протиправними дії ОКП «Миколаївоблтеплоенерго» по нарахуванню ОСОБА_2 плати за абонентське обслуговування за постачання теплової енергії по особовому рахунку № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОКП «Миколаївоблтеплоенерго» на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 1 211,20 грн та 4 800,00 грн витрат понесених на експертизу.

Рішення суду мотивовано тим, що в будинку за адресою: АДРЕСА_2 , в якому розташована квартира позивачки, відсутні внутрішньобудинкова система гарячого водопостачання, місця загального користування та допоміжні приміщення, які відносяться до всього житлового будинку та призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців, опалення місць загального користування та допоміжних приміщень не здійснюється. При цьому ні горища, ні підвали не використовуються для функціонування внутрішньобудинкової системи опалення будівлі, яка не відключена від централізованого опалення. Відповідно, відповідачем не здійснюється опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, а також не витрачається теплова енергія на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання. За такого, суд зробив висновок, що нарахування позивачу плати за постачання теплової енергії в частині витрат на загальнобудинкові потреби за адресою: АДРЕСА_1 є протиправним, відповідно позовні вимоги в цій частині визнання таких дій протиправними підлягають до задоволення.

Оскільки нарахування плати за абонентське обслуговування безпосередньо пов`язано з наданням послуги з постачання теплової енергії на загальнобудинкові потреби, які позивачка фактично не отримує від ОКП «Миколаївоблтеплоенерго», суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині визнання протиправними дій відповідача по нарахуванню позивачці плати за абонентське обслуговування за постачання теплової енергії на загальнобудинкові потреби, також є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Що стосується позовних вимог про скасування нарахованої суми за постачання теплової енергії на загальнобудинкові потреби та нарахованої суми за абонентське обслуговування, суд вважав такі вимоги зайвими та такими, що не відповідають ефективному способу захисту порушених прав і інтересів позивачки, поновлення яких у даному випадку має здійснюватися шляхом визнання протиправними дій відповідача із нарахування вартості наведених послуг, які фактично ним не надаються.

Не погодившись з рішення суду ОКМ «Миколаївоблтеплоенерго» подало апеляційну скаргу, де посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просило рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_2 є індивідуальним споживачем у розумінні закону.

Відповідно до положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги» з 01 листопада 2021 року між відповідачем та ОСОБА_2 було укладено типовий індивідуальний договір (публічний договір приєднання) на надання послуг з постачання теплової енергії, що підтверджує правомірність нарахування відповідачем нарахування за послуги з постачання теплової енергії в частині витрат на загальнобудинкові потреби та абонентського обслуговування.

Співвласники квартир повинні брати участь у витратах на утримання будинку пропорційно займаній площі житла, а відключення від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання не є підставою для звільнення мешканців від такої участі.

Теплопостачальна організація здійснює комерційний облік споживання теплової енергії, наданої для всього будинку, як єдиного майнового комплексу. А співвласники будинку оплачують теплову енергію, яка використовується для опалення всього будинку: як квартир і належних приміщень, так і місць загального користування, в тому числі і втрати тепла внутрішньобудинкових мереж системи опалення будинку. У тому числі теплову енергію виділену на загальнобудинкові потреби оплачують і співвласники, що мають встановлене індивідуальне опалення, зокрема за втрачену теплову енергію в транзитних трубопроводах.

Підтримка температури вище 0? С у загальних та технічних приміщеннях будинку, особливо в зимовий період, є необхідним для забезпечення належного технічного стану багатоквартирного будинку, в якому розташована квартира позивачки. Це також стосується інженерних споруд, систем водопостачання та каналізації, з метою запобігання їх промерзанню та руйнуванню конструкцій будинку через різкі температурні зміни. Температурний режим у таких приміщеннях підтримується за рахунок тепловтрат трубопроводів розподільчої системи.

Плата за абонентське обслуговування нараховується всім споживачам. Споживач не звільняється від плати за абонентське обслуговування у разі відключення (відокремлення) його квартири або нежитлового приміщення від джерел (систем) централізованого теплопостачання.

Висновок експерта, наданий ОСОБА_2 не є належним та достатнім доказом у справі, який підтверджує відсутність елементів системи внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання, транзитних трубопроводів, будь-яких елементів систем опалення у кв. АДРЕСА_3 .

Від ОСОБА_2 , в інтересах якої діяв її представник ОСОБА_3 , надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивачка просила в задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

За приписами частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції та матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_2 на праві приватної власності належить квартира за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно даних технічного паспорту МБТІ на квартиру посімейного заселення за адресою: АДРЕСА_1 , квартира розташована на першому поверсі одноповерхового будинку та складається з: 1 кімнати житловою площею 17,7 кв.м; коридор площею 3,3 кв.м, санвузол площею 2,1 кв.м, передпокій площею 9,5 кв.м, кухня площею 7,3 кв.м. Загальні відомості про будинок, зокрема, матеріал зовнішніх стін камінь черепашник, цегла, матеріал перекриття дерев`яні по балках. Інженерне обладнання будинку: електрика, газопровід; опалення центральне.

На підставі акту від 25 листопада 2010 року, складеного Товариством з обмеженою відповідальністю «Ліски-М» квартиру позивачки було відключено від системи централізованого опалення.

Відповідно до акту, складеного інспектором тепло інспекції ОКП «Миколаївоблтеплоенерго» 25 жовтня 2010 року в квартирі позивачки встановлено 2х контурний газовий котел для опалення площі 32.6 кв.м. Теплова енергія, що відключена від квартири, складає 2, 903 кВт.

Відповідачем не заперечується, що позивачці, як власниці вищевказаної квартири, нараховуються суми за послугу з постачання теплової енергії з урахуванням розподілу теплової енергії на загальнобудинкові потреби та плата за абонентське обслуговування.

30 серпня 2024 року та 25 вересня 2024 року ОКП «Миколаївоблтеплоенерго» направило на адресу позивачки досудову вимогу, в якій зазначено про необхідність терміново сплатити заборгованість за особовим рахунком № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з висновком будівельно-технічного дослідження судового експерта Регіональної торгово-промислової палати Миколаївської області від 17 вересня 2024 року № 125-167/2 квартира АДРЕСА_3 , розташована в серединній частині житлового будинку на огородженій частині земельної прилеглої ділянки з окремим входом через металеву хвіртку з боку АДРЕСА_2 . В квартирі АДРЕСА_4 виконане відключення від системи центрального опалення та виконана індивідуальна система опалення від 2-х контурного газового котлу, встановленого в приміщенні кухні. Квартира АДРЕСА_3 є окремою частиною житлового будинку, через неї не проходять будь-які системи опалення, що відносяться, до загально-будинкових, квартира розташована на окремій огороджені частині земельної ділянки. У будинку відсутні внутрішньо-будинкова система гарячого водопостачання, місця загального користування та допоміжні приміщення, які відносяться до всього житлового будинку та призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців. Всі елементи внутрішньо-будинкової системи опалення через яку здійснюється подача теплоносія до частини будинку, яка не відключена від централізованого опалення, розміщується в середині кожної квартири, яка безпосередньо отримує послугу централізованого опалення. Для функціонування внутрішньо-будинкової системи опалення будівлі, яка не відключена від централізованого опалення, не використовуються ні горища, ні підвали. Опалення місць загального користування та допоміжних приміщень не здійснюється.

Відповідно до частини 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, визначені Законом України "Про житлово-комунальні послуги".

Відповідно до пункту 5 статті 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Згідно зі пунктом 1 частини 1 статті 7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів.

Відповідно до частини 2 статті 7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" індивідуальний споживач зобов`язаний: укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; своєчасно вживати заходів до усунення виявлених неполадок, пов`язаних з отриманням житлово-комунальних послуг, що виникли з його вини; забезпечувати цілісність обладнання приладів (вузлів) обліку комунальних послуг відповідно до умов договору та не втручатися в їхню роботу; власним коштом проводити ремонт та заміну санітарно-технічних приладів і пристроїв, обладнання, іншого спільного майна, пошкодженого з його вини, яка доведена в установленому законом порядку; оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Отже, пунктом 5 частини другої статті 7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" визначено обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором.

Згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Аналогічні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі № 712/8916/17 та постановах Верховного Суду: від 26 вересня 2018 року у справі № 750/12850/16-ц від 06 листопада 2019 року, у справі № 642/2858/16, від 04 вересня 2022 року у справі № 201/1807/21, від 07 листопада 2023 року у справі № 643/17352/20, від 22 грудня 2023 року у справі № 607/2611/22.

Відповідно до частини 1 статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

У частині 3 статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 1 статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, оцінивши надані докази, подані сторонами, дійшов висновку про протиправність дій відповідача по нарахуванню позивачці плати за постачання теплової енергії в частині витрат на загальнобудинкові потреби за адресою: АДРЕСА_1 та плати за абонентське обслуговування за постачання теплової енергії по особовому рахунку № НОМЕР_1 за цією ж адресою.

Апеляційний суд не погоджується з висновками суду першої інстанції в частині задоволення цих позовних вимог ОСОБА_2 та зауважує наступне.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про теплопостачання» від 02 червня 2005 року № 2633-ІV (з подальшими змінами) визначені наступні терміни: постачання теплової енергії (теплопостачання) - господарська діяльність, пов`язана з наданням теплової енергії (теплоносія) споживачам за допомогою технічних засобів транспортування та розподілом теплової енергії на підставі договору;

споживач теплової енергії - фізична або юридична особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору;

суб`єкти відносин у сфері теплопостачання - фізичні та юридичні особи незалежно від організаційно-правових форм та форми власності, які здійснюють виробництво, транспортування, постачання теплової енергії, теплосервісні організації, споживачі, органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування;

Стаття 3 цього Закону визначено, що відносини між суб`єктами діяльності у сфері теплопостачання регулюються цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Проектування, будівництво, реконструкція, ремонт, експлуатація об`єктів теплопостачання, виробництво, постачання теплової енергії регламентуються нормативно-правовими актами, які є обов`язковими для виконання всіма суб`єктами відносин у сфері теплопостачання.

Як встановлено житло позивачки розташоване в одноповерховому багатоквартирному житловому будинку, в якому система опалення є єдиною, а теплова енергія подається в опалювані сезони відповідно до наказів про початок та закінчення опалюваного періоду на підставі рішень виконавчого комітету Миколаївської міської ради.

Отже, в умовах єдиної системи центрального опалення подача теплоносіїв до системи теплоспоживання житлового будинку забезпечує опалення всіх його приміщень, теплове обладнання яких підключено до системи централізованого опалення та здійснюється ОКП «Миколаївоблтеплоенерго».

Відповідно до статті 382 Цивільного кодексу України система опалення належить мешканцям на праві спільної сумісної власності, якщо вона обслуговує більше однієї квартири.

Згідно зі статтею 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно; розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом.

Статтями 4 та 5 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» встановлено, що власники квартир та нежитлових приміщень є співвласниками спільного майна багатоквартирного будинку, спільне майно багатоквартирного будинку є спільною сумісною власністю співвласників. До спільного майна цей Закон відносить приміщення загального користування (у тому числі допоміжні приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців (колясочні, комори, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші підсобні і технічні приміщення)), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди і його прибудинкова територія.

Порядок розподілу між споживачами спожитих у будівлі/будинку послуг з постачання теплової енергії та нарахування плати за загальнобудинкові потреби на опалення проводяться відповідно до Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання від 09 червня 2018 року № 2119-VIII, Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 830 від 21 серпня 2019 року із змінами внесеними Постановою Кабінету Міністрів України від 10 листопада 2021 року № 1209 (надалі - Правила № 830) та укладених договорів відповідно до вимог Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2018 року № 315 у редакції наказу Міністерства розвитку громад та територій України від 26 березня 2022 року № 61 (надалі - Методика № 315) за встановленим тарифом на послугу з постачання теплової енергії у розмірі 1 999,08 грн за 1 Гкал, відповідно до Наказу ОКП «Миколаївоблтеплоенерго» від 26 жовтня 2023 року № 286 та на підставі рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 25 жовтня 2023 року № 1028 «Про встановлення ОКП «Миколаївоблтеплоенерго» двохставкових тарифів на теплову енергію, послугу з постачання теплової енергії та транспортування теплової енергії ПрАТ «Миколаївська ТЕЦ» тепловими мережами підприємства».

З січня 2024 року споживачам ОКП «Миколаївоблтеплоенерго» нарахування за послуги теплопостачання здійснюються з урахуванням розподілу теплової енергії на загальнобудинкові потреби. Загальнобудинкові потреби на опалення (далі - ЗБП) - це витрати на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень, функціонування внутрішньобудинкових систем опалення будівлі/будинку, без врахування обсягу теплової енергії, витраченої на функціонування внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання, та обсягу теплової енергії, який надходить від ділянок транзитних трубопроводів до приміщень з індивідуальним опаленням та/або окремих приміщень з транзитними мережами опалення («Методика розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг», затверджена наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України 22 листопада 2018 року № 315 (у редакції наказу Міністерства розвитку громад та територій України від 28 грудня 2021 року № 358).

Внутрішньобудинкова система опалення кожного багатоквартирного будинку це складна гідравлічна конструкція, що вимагає розробки проектної документації, грамотного монтажу та відповідного налагодження.

Відповідно до пункту 6 статті 10 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» від 22 червня 2017 року № 2119-VIII обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, а також на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання, розподіляється відповідно до правил, встановлених цією статтею, також на власників (співвласників) приміщень, обладнаних індивідуальними системами опалення та/або гарячого водопостачання.

Відповідно до пункту Правил № 830 відокремлення (відключення) від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) не звільняє власників квартир та нежитлових приміщень від обов`язку відшкодування витрат за обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень та на функціонування внутрішньобудинкових систем опалення будівлі/будинку. Внутрішньобудинкові мережі центрального опалення якраз і належать до інженерного (технічного обладнання) житлового будинку і є його невід`ємною частиною. І за рахунок тепловиділень від розподільчих трубопроводів, які розташовані в місцях загального користування будинку, створюються сприятливі умови для нормальної роботи мереж водопостачання, водовідведення, інших комунікацій для всіх мешканців будинку, незалежно від того. Приєднані їх помешкання до центрального опалення чи від`єднанні.

На підставі пункту 38 Правил № 830 споживач не звільняється від оплати послуг у частині відшкодування витрат за частину обсягу теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення, який складається з обсягу теплової енергії на опалення місць загального користування і допоміжних приміщень будинку та обсягу теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції), у разі відключення (відокремлення) його квартири або нежитлового приміщення від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання).

Згідно пункту 24 Правил № 830, обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, а також на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання, розподіляється також на споживачів, приміщення яких обладнанні індивідуальними системами опалення та/або гарячого водопостачання або відокремлені (відключені) від системи (мережі) централізованого опалення (теплопостачання) гарячої води.

Такий обсяг теплової енергії розраховується та розподіляється між всіма споживачами відповідно до Методики № 315.

Згідно абзацу 2 пункту 3 розділу І Методики № 315, розподіл обсягів спожитих у будівлі/будинку комунальних послуг здійснюється між споживачами для житлових та нежитлових приміщень (в тому числі приміщень з індивідуальним опаленням, вбудованих, вбудовано-прибудованих або прибудованих приміщень, а також приміщень, які обладнані окремим входом), які є самостійними об`єктами нерухомого майна, не є самостійними об`єктами нерухомого майна, але перебувають у користуванні різних споживачів, відповідних комунальних послуг, та власниками майнових прав на об`єкти нерухомого майна у завершеній будівництвом будівлі, право власності на які не зареєстровано.

Пунктом 8 Розділу IV Методики № 315 передбачено, що у разі відсутності у виконавця розподілу комунальних послуг наданих щодо площ МЗК та допоміжних приміщень та/або даних щодо трубопроводів внутрішньобудинкової системи опалення у підвалах, техпідпіллях та на горищах, то обсяг теплової енергії, витрачений на загальнобудинкові потреби опалення, може бути визначений спрощено: як частка від загального обсягу споживання теплової енергії на опалення будівлі/будинку:

- для 1-5 поверхової будівлі/будинку 25 %;

- для 6-10 поверхової будівлі-будинку 20%;

- для будівлі/будинку вище 10 поверхів 15%;

- для будівель/будинків комбінованої поверховості-відсоток, визначений як середнє арифметичне значення вищевказаних відсотків в залежності від поверховості частин будівлі/будинку.

Відповідно до пункту 9 Розділу IV Методики № 315, крім зазначених відсотків, ще застосовується коефіцієнт, що враховує відношення опалювальної площі квартир з автономним опаленням до опалювальної площі всіх приміщень будинку, який змінює вказаний відсоток.

Отже, співвласники квартир повинні брати участь у витратах на утримання будинку, пропорційно займаній площі житла, а відключення від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання не є підставою для звільнення мешканців від такої участі.

Доводи позивачки, що її квартира є відокремленою від інших квартир житлового будинку, має окремий вхід, що підтверджується висновком експерта, є неприйнятними, оскільки квартира розташована в багатоквартирному будинку, об`єднує більше десяти квартир під одним дахом та загальними стінами одного багатоквартирного будинку. У відповідача відсутня технічна документація на цей багатоквартирний будинок та висновки енергоаудиту, що давало б можливість дійти висновку про відсутність місць загального користування та допоміжних приміщень у будинку та/або даних щодо трубопроводів внутрішньо будинкової системи опалення у підвалах, техпідпіллях та на горищах.

За такого, доводи апеляційної скарги про те, що висновок експерта щодо будівельно-технічного дослідження квартири позивачки, є неналежним доказом у розумінні статті 77 ЦПК України, з огляду на зазначене заслуговують на увагу.

Плата за абонентське обслуговування визначена пунктом 11 статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» як платіж, який споживач сплачує виконавцю комунальної послуги за індивідуальним договором про надання комунальних послуг (далі-індивідуальний договір) або за індивідуальним договором з обслуговування внутрішньобудинкових систем про надання комунальних послуг (крім послуг з постачання та розподілу природного газу із постачання та розподілу електричної енергії), що включає витрати виконавця, пов`язані з укладенням договору про надання комунальної послуги, здійсненням розподілу обсягу спожитих послуг між споживачами, нарахуванням та стягнення плати за спожиті комунальні послуги, обслуговуванням та заміною вузла комерційного обліку води і теплової енергії (у разі їх наявності у будівлі споживача), крім випадків, визначених цим Законом, а також за виконання інших функцій, пов`язаних з обслуговуванням виконавцем абонентів за індивідуальними договорами (крім обслуговування та поточного ремонту внутрішньобудинкових систем теплопостачання, водопостачання, водовідведення та постачання гарячої води).

Відповідно до пункту 33 Правил № 830 плата за абонентське обслуговування вноситься споживачем виконавцю щомісяця.

Плата за абонентське обслуговування не є комунальною послугою, тому, згідно з Постановою Кабінету Міністрів України «Про встановлення граничного розміру плати за абонентське обслуговування у розрахунку на одного абонента для комунальних послуг, що надаються споживачам багатоквартирних будинків за індивідуальними договорами» від 21 серпня 2019 року № 808, держава регулює її граничний рівень. Станом на 01 січня 2024 року граничний розмір плати за абонентське обслуговування з розрахунку на одного абонента становить 42,94 грн (з ПДВ), але наказом ОКП «Миколаївоблтеплоенерго» від 22 грудня 2023 року № 376 плата за абонентське обслуговування склала 42,02 грн (з ПДВ).

Доводи позивачки про те, що між нею та відповідачем не укладався договір про надання послуг з теплопостачання не заслуговують на увагу, оскільки як встановлено ОСОБА_2 є споживачем таких послуг та не зверталась до відповідача із заявою про відмову від них.

Отже, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Такі висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі № 712/8916/17, Верховного Суду від 15 березня 2018 року у справі № 401/710/15-ц, від 26 вересня 2018 року у справі № 750/12850/16-ц, від 06 листопада 2019 року у справі № 642/2858/16, від 16 вересня 2020 року у справі № 755/10683/17, від 13 березня 2019 року у справі № 521/3743/17-ц.

З огляду на встановлені обставини та надані сторонами доказами, апеляційний суд дійшов висновку, що дії ОКП «Миколаївоблтеплоенерго» щодо нарахування споживачу послуг з постачання теплової енергії ОСОБА_2 плати за постачання теплової енергії в частині витрат на загальнобудинкові потреби та плати за абонентське обслуговування за адресою: АДРЕСА_2 квартира виконуються відповідно до наведених норм законів та нормативно-правових актів між суб`єктами відносин у сфері теплопостачання, та є обов`язковими для виконання, а тому відсутні правові підстави вважати такі дії протиправними.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що висновок суду першої інстанції про протиправність дій ОКП «Миколаїоблтеплоенерго» є необґрунтованим та не ґрунтується на встановлених обставинах справи, наданих доказах та наведених норм матеріального права.

Скаржник в апеляційній скарзі просить скасувати рішення суду першої інстанції в цілому, проте оскаржуваним рішення відмовлено позивачці в задоволенні вимог щодо скасування нарахованих сум за постачання теплової енергії на загальнобудинкові потреби та нарахованої суми за абонентське обслуговування, однак апеляційна скарга не містить доводів незгоди з рішенням суду в цій частині, а тому апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Ураховуючи те, що при вирішенні позовних вимог в частині протиправності дій ОКП «Миколаївоблтеплоенерго», судом не враховано в повній мірі фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, та норми матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, оскаржуване судове рішення в цій частині не відповідає вимогам щодо законності й обґрунтованості.

Відповідно до статті 376 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, оскаржене рішення суду першої інстанції в частині визнання протиправними дії ОКП «Миколаїоблтеплоенерго», слід скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні цих позовних вимог.

Щодо стягнення судового збору.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до частин 1, 2 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Так, за подання позову позивачкою було сплачено судовий збір 2 422.40 грн.

Проте, ОСОБА_2 помилково сплатила судовий збір за звернення до суду з даним позовом, оскільки відповідно до частин 3 статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» вона, як позивачка, яка є споживачем послуг наданих ОКП «Миколаївоблтеплоенерго», звільнена від сплати судового збору за подання такого позову.

Водночас, ОСОБА_2 відповідно до статті 7 Закону України «Про судовий збір» має право звернутись до суду першої інстанції з клопотанням про повернення помилково сплаченого судового збору.

Звертаючись з апеляційною скаргою ОКП «Миколаїоблтеплоенерго» сплатило судовий збір у розмірі 4 542 грн.

Проте, повинно було сплатити судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 3 633. 60 грн (2 422.40 грн (по 1 211.20 грн за кожну позовну вимогу) х 150% = 3 633.60).

Враховуючи, що судом апеляційної інстанції частково задоволено апеляційну скаргу, ОКП «Миколаїоблтеплоенерго» слід компенсувати за рахунок держави судовий збір у розмірі 1 816 грн 80 коп. та повернути надмірно сплачений судовий збір у розмірі 908 грн 40 коп.

Керуючись статтями 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Обласного комунального підприємства «Миколаївоблтеплоенерго» задовольнити частково.

Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 11 вересня 2025 року в частині задоволених позовних вимог та розподілу судових витрат скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Обласного комунального підприємства «Миколаївоблтеплоенерго» про визнання протиправними дій по нарахуванню їй плати за постачання теплової енергії в частині витрат на загальнобудинкові потреби за адресою: АДРЕСА_1 та плати за абонентське обслуговування за постачання теплової енергії по особовому рахунку № НОМЕР_1 за цією ж адресою, відмовити.

В іншій частині оскаржене рішення залишити без змін.

Компенсувати Обласному комунальному підприємству «Миколаївоблтеплоенерго» за рахунок держави судовий збір у розмірі 1 816 грн 80 коп.

Повернути Обласному комунальному підприємству «Миколаївоблтеплоенерго» (UA0787452, Код платника: 31319242, надавач платіжних послуг платника: АТ «ВСТ Банк») з державного бюджету, надмірно сплачений на р/р: UA0014478, отримувач: Миколаїв. ГУК/тг м. Миколаїв/22030101, код отримувача: 37992030, надавач платних послуг отримувача: Казначейство України, судовий збір в сумі 908 (дев`ятсот вісім) грн 40 коп. згідно платіжної інструкції від 25 вересня 2025 року № 33253.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до вимог статті 389 ЦПК України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Л.М. Царюк

Судді: Т.М. Базовкіна

Т.В. Крамаренко

Повне судове рішення складено 21 листопада 2025 року.