Справа № 462/9179/25
УХВАЛА

про повернення позовної заяви

26 листопада 2025 року суддя Залізничного районного суду м. Львова Постигач О. Б., вивчивши матеріали позовної заяви Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановила:

представниця позивача Ніколенко В. В. через систему «Електронний суд» звернулась до Залізничного районного суду м. Львова з позовом, в якому просить стягнути з відповідачки на користь позивача заборгованість за кредитним договором від 29.10.2014 року № б/н у розмірі 58 998,95 грн. та вирішити питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 21.11.2025 року указану позовну заяву залишено без руху з підстав, викладених у мотивувальній частині такої та встановлено процесуальний строк для усунення недоліків.

26.11.2025 року від представниці позивача ОСОБА_2 через систему «Електронний суд» надійшла заява про усунення недоліків, у якій остання зазначила, що поряд із державною мовою при здійсненні повноважень місцевими органами виконавчої влади, органами Автономної Республіки Крим та органами місцевого самоврядування можуть використовуватися російська та інші мови національних меншин у межах і порядку, визначених законами України. Зазначає, що чинне законодавство України не містить обов`язку для учасників справи подавати до суду документи виключно українською мовою або обов`язково забезпечувати їх переклад українською мовою та не містять категоричної заборони надання до суду документів, складених російською мовою. Документи, подані позивачем російською мовою, на її переконання, не порушують вимог процесуального законодавства, а тому не можуть бути підставою для залишення позовної заяви без руху, без розгляду або її повернення.

Вивчивши заяву про усунення недоліків, дослідивши матеріали справи, суддя дійшла наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 ЦПК України цивільне судочинство в судах провадиться державною мовою.

Статтею 10 Конституції України визначено, що держава забезпечує всебічний розвиток і функціонування української мови в усіх сферах суспільного життя на всій території України. В Україні гарантується вільний розвиток, використання і захист російської, інших мов національних меншин України. Держава сприяє вивченню мов міжнародного спілкування. Застосування мов в Україні гарантується Конституцією України та визначається законом.

У рішеннях Конституційного Суду України від 14.12.1999 № 10-рп/99 та від 14.07.2021 № 1-р/2021 зазначено, що українська мова як державна є обов`язковим засобом спілкування на всій території України при здійсненні повноважень органами державної влади та органами місцевого самоврядування (мова актів, роботи, діловодства, документації тощо), а також в інших публічних сферах суспільного життя, які визначаються законом.

Згідно із ч. 1 ст. 12 Закону України «Про судоустрій і статус судів» судочинство і діловодство в судах України провадиться державною мовою. Відповідно до ст. 14 Закону України «Про забезпечення функціонування української мови як державної» у судах України судочинство провадиться, а діловодство здійснюється державною мовою. У судовому процесі може застосовуватися інша мова, ніж державна, у порядку, визначеному процесуальними кодексами України та Законом України «Про судоустрій і статус суддів».

Суди ухвалюють рішення та оприлюднюють їх державною мовою у порядку, встановленому законом. У п. 5.2 Рішення Конституційного Суду України від 22.04.2008 № 8-рп/2008 зазначено, що державною мовою здійснюються ведення судового процесу, складання судових документів та інші процесуальні дії і відносини, що встановлюються між судом та іншими суб`єктами на всіх стадіях розгляду і вирішення адміністративних та цивільних справ.

За ч. 6 ст. 13 Закону України «Про забезпечення функціонування української мови як державної» органи державної влади, органи влади Автономної Республіки Крим та органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації державної і комунальної форм власності беруть до розгляду документи, складені державною мовою, крім випадків, визначених законом.

В той же час, як вбачається з наявних в матеріалах справи доказів, представницею позивача надано суду витяг з «Умов та правил надання банківських послуг» викладені іноземною (російською) мовою без надання офіційного перекладу їх змісту.

Як встановлено, ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч. 2 ст. 89 ЦПК України)

За змістом статей 77, 78, 79 ЦПК України докази мають бути належними, допустимими та достовірними і кожний доказ суд оцінює окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Тож для здійснення оцінки письмових доказів суд повинен розуміти зміст таких документів, що дозволить виявити суперечливості, забезпечить узгодженість дій усіх учасників процесу та дотримання верховенства права. Тобто процесуальні документи, що подаються до суду і можуть бути предметом судового розгляду, повинні бути викладені українською (державною), зрозумілою суду мовою.

До письмових доказів, викладених іноземною мовою, повинні додаватися переклади українською мовою, засвідчені належним чином. Вірність перекладу документів юридичного характеру повинна бути нотаріально засвідченою в порядку ст. 79 Закону України «Про нотаріат».

Докази, не перекладені з іноземної мови на українську мову та не засвідчені належним чином в порядку ст. 79 Закону України «Про нотаріат», не є належними документами, оскільки вони не оформлені в установленому законом порядку.

Така позиція викладена в постановах Касаційного господарського суду Верховного Суду від 12.03.2025 року у справі № 910/20940/21, від 03.03.2025 року у справі № 910/628/20.

У справі про витребування майна із чужого незаконного володіння Касаційний цивільний суд Верховного Суду зазначив, що перелік майна містить найменування російською мовою, що є недопустимим, оскільки це суперечить положенням Закону України «Про забезпечення функціонування української мови як державної» та ч. 1 ст. 9 ЦПК України (мова цивільного судочинства) (постанова КЦС ВС від 18.09.2024 року у справі № 751/1620/23)

В ухвалі Касаційний цивільний суд Верховного Суду від 11.03.2025 року у справі № 203/7115/24 не взяв до уваги наявні у матеріалах справи документи викладені іноземною мовою та які не мають офіційного перекладу, оскільки до письмових доказів, викладених іноземною мовою, повинні додаватися переклади українською мовою, засвідчені належним чином

Аналогічна позиція Касаційного цивільного суду Верховного Суду міститься в ухвалах від 03.03.2025 року у справі № 990SCCV/20/25 (провадження № 61-44вп25), від 19.02.2025 у справі № 367/12826/24 (провадження № 61-38вп25), від 19.06.2024 року у справі № 754/7193/24 (провадження № 61-147вп24).

У постанові від 04.02.2025 у справі № 420/9715/24 (провадження № К/990/1883/25 Касаційний адміністративний суд Верховного Суду підкреслив, що згідно із ч. 6 ст. 13 Закону України «Про забезпечення функціонування української мови як державної» органи державної влади, органи влади Автономної Республіки Крим та органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації державної і комунальної форм власності беруть до розгляду документи, складені державною мовою, крім випадків, визначених законом. КАС ВС вказав на те, що в разі звернення до суду із позовною заявою або подання відзиву, письмових пояснень, інших процесуальних документів разом із документами, які виготовлені на іноземній мові, повинні бути подані належним чином засвідчені переклади на державну мову.

Крімм цього, Великою Палатою Верховного Суду неодноразово наголошувалося, що процесуальні документи мають подаватися до суду лише державною мовою (справа № 9901/12/20, провадження № 11-56заі20, справа № 826/7329/17, провадження № 11-28заі21).

Переклад таких документів надає можливість суду перевірити дотримання нею передбачених ЦПК України вимог щодо змісту документа і його додатків, адже право на доступ до суду не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення (п. 37 рішення Європейського Суду з прав людини від 18 листопада 2010 року у справі «Мушта проти України» (заява № 8863/06)).

Відтак, указані в ухвалі Залізничного районного суду м. Львова від 21.11.2025 року є не проявом надмірного формалізму, оскільки з аналізу наведених судових рішень Верховного Суду вбачається, що відсутність належним чином засвідченого перекладу українською мовою документа, складеного іноземною мовою, унеможливлює встановлення судом його змісту, а також фактичних обставин, пов`язаних із вчиненням певної дії, визначенням особи, яка вчинила таку дію, і на чию користь вона була вчинена. Верховний Суд наголошує, що офіційним мовним засобом здійснення судочинства є державна мова українська, а тому усі документи, які подаються до суду, повинні бути викладені або перекладені українською мовою із відповідним засвідченням перекладу.

Що ж до використання російської мови під час складання документів, які долучають до матеріалів справи як докази, то варто зауважити, що російська мова є іноземною мовою на території України. Гарантування в судочинстві використання російської та інших мов національних меншин України цілком узгоджується з Європейською хартією регіональних мов або мов меншин, ратифікованою Законом України від 15.05.2003 року № 802-IV, водночас сам факт знання учасниками процесу російської мови чи розуміння змісту документів, викладених цією мовою, не надає їй привілейованого статусу порівняно з іншими іноземними мовами і не звільняє особу, яка звертається до суду, від обов`язку перекладу таких документів українською мовою. Переклад документів українською мовою сприяє здійсненню судочинства, дотриманню принципів рівності та змагальності сторін й ухваленню справедливого судового рішення.

На думку суду, позивач не був позбавлений можливості звернутися до перекладача, з метою проведення перекладу документів. Залишаючи позовну заяву без руху, суд надав позивачу час для здійснення такого перекладу, тобто для усунення недоліків.

Згідно з ч. 4 ст. 9 ЦПК України, учасники судового процесу, які не володіють або недостатньо володіють державною мовою, мають право робити заяви, надавати пояснення, виступати в суді і заявляти клопотання рідною мовою або мовою, якою вони володіють, користуючись при цьому послугами перекладача, в порядку, встановленому цим Кодексом.

За таких обставин, виходячи із системного аналізу положень Конституції України, ЦПК України, Законів України «Про судоустрій і статус суддів», «Про забезпечення функціонування української мови як державної», документи, за результатами перевірки яких вирішується питання про прийняття їх до розгляду, мають бути викладені українською мовою (в перекладі на українську мову).

Такий висновок узгоджується з висновком, викладеним у постанові Об`єднаної палати ККС ВС від 19 вересня 2022 року у справі № 521/12324/18.

Відтак, недоліки, зазначені в ухвалі Залізничного районного суду м. Львова від 21.11.2025 року не усунуто, що перешкоджає суду вирішити питання про відкриття провадження у цій справі.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Суд при цьому враховує, що Європейський суд у своїй практиці широко тлумачить дане питання, основним у якому є доступ до суду в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

У той же час, Європейський суду своїх рішеннях неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у ст. 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання.

Відповідно до ч. 3 ст. 185 ЦПК України якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

У зв`язку з тим, що позивач не усунув вказані в ухвалі недоліки, суддя дійшла висновку, що позовну заяву слід вважати неподаною та повернути останньому.

На підставі викладеного, керуючись ст. 9, 14, 95, 185, 272 ЦПК України, суддя, -

постановила:

позовну заяву Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості вважати неподаною та повернути позивачу.

Роз`яснити позивачу, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із такою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення позовної заяви.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання шляхом подачі апеляційної скарги до Львівського апеляційного суду.

Суддя: Постигач О. Б.