Справа № 283/1883/25
Провадження №2/283/1071/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

14 листопада 2025 року м. Малин

Малинський районний суд Житомирської області у складі головуючої судді Саланди О.М., за участю секретаря судового засідання Кравець Л.Ю., позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , відповідача ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Малині цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні нерухомим майном,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Малинського районного суду Житомирської області з позовом до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні нерухомим майном.

Позовна заява обґрунтована тим, що згідно зі свідоцтвом про право власності на житло від 14.01.1995 року позивач та відповідач разом з іншими трьома особами приватизували квартиру АДРЕСА_1 в рівних частках - по 1/5 кожному. 05.05.2025 позивач спробував зайти до належного йому помешкання, однак у вхідних дверях було змінено замок, а відповідач фізично перешкоджала йому потрапити до квартири. На прохання надати ключі від вхідних дверей відповідач відмовила, зазначивши, що позивач не проживає у квартирі вже тридцять років. Неправомірна поведінка відповідачки позбавляє позивача права користування належним йому майном.

Позивач просить суд заборонити відповідачці чинити фізичні перешкоди у користуванні та володінні помешканням.

Ухвалою судді від 22.09.2025 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження з викликом сторін та призначено справу до розгляду.

Ухвалою суду від 10.10.2025 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав позовну заяву та просив її задовольнити.

Представник позивача, адвокат Барановський І.І., просив задовольнити позов у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_3 у судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позову, зазначила, що позивач давно не проживає у квартирі, між ними тривалий конфлікт у відносинах.

Суд, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, врахувавши подані докази, приходить до наступного висновку.

Статтею 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відновлення становища, яке існувало до порушення. Цей спосіб пов`язаний з застосуванням певних заходів, спрямованих на відновлення порушеного суб`єктивного права особи у тому стані, в якому воно існувало до його порушення. Тобто, для того, щоб подати цей позов необхідно, щоб суб`єктивне право не було припинене, і його можна було відновити шляхом усунення наслідків правопорушення. Цей спосіб захисту може знаходити свій прояв у вимогах про усунення перешкод у здійсненні права спільної власності між співвласниками.

Подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2019 року у справі № 761/5115/17.

Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Звертаючись із позовом до суду, ОСОБА_1 посилається на те, що одним із співвласників квартири, а саме ОСОБА_3 , вчиняються дії, які перешкоджають йому користуватися спільною власністю.

Судом встановлено, що згідно з копією свідоцтва про право власності на житло від 14.01.1995 року квартира за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві приватної спільної власності ОСОБА_1 та членам його сім`ї - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

Відповідно до інформаційної довідки, виданої КП «Коростенське міжміське бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради від 05.03.2024 № 115, станом на 29.12.2012 право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровано та занесено до реєстрової книги 2 ПВД р. № 99 за ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у рівних частинах - на підставі свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 від 14.01.1995 року.

Як убачається з вищевказаних доказів, позивач ОСОБА_1 є власником 1/5 частки (у спільній частковій власності) квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до статті 316 ЦКУ правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно з частиною першою статті 319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю (частина перша статті 356 ЦК України).

Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Частиною першою статті 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

У постанові Верховного Суду України від 17 лютого 2016 року у справі № 6-1500цс15 зроблено висновок, що при здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна необхідно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно.

Судом під час розгляду справи встановлено, а відповідачкою не заперечується факт встановлення у квартирі нового замка на вхідних дверях, ключі від якого позивачу не надавалися.

У постанові Верховного Суду від 20 листопада 2023 року у справі № 397/355/22 (провадження № 61-12938св23) зазначено, що співвласник майна, яке перебуває у спільній сумісній власності без виділення часток у натурі, має право на вільне користування цим майном у повному обсязі та може вимагати усунення перешкод у такому користуванні у будь-який час.

Заперечення співвласника щодо задоволення позову про усунення перешкод у користуванні майном та відсутність можливості у власника самостійно реалізувати свої права (зокрема, відсутність ключів від вхідних дверей квартири) за умов відсутності вільного доступу до належного йому майна є підставою вважати, що інший співвласник чинить перешкоди у користуванні власністю позивача.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_3 , установленням нового замка у вхідних дверях квартири, фактично перешкоджала позивачу ОСОБА_1 у повному користуванні зазначеною квартирою, яка перебуває у їхній спільній частковій власності.

Підтвердженням цього є письмове звернення позивача до відділення поліції № 1 Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області.

Позивач неодноразово вживав заходів досудового врегулювання спору, повідомляв відповідача про наявність перешкод у користуванні належним йому майном, однак станом на момент звернення до суду відповідачем зазначені перешкоди усунуті не були.

Верховний Суд у своїй постанові від 28.04.2022 року у справі 334/815/21, звертав увагу на те, що саме по собі звернення позивача до суду з відповідним позовом про усунення перешкод у користуванні власністю й заперечення відповідачів щодо його задоволення, свідчить про наявність таких перешкод.

Згідно з частиною першою статті 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Суд звертає увагу, що встановлення нового замка у вхідних дверях квартири, яка перебуває у спільній власності, повинно бути погоджене зі співвласниками, чого відповідач не зробила.

За таких обставин суд доходить висновку, що необхідно усунути перешкоди ОСОБА_1 у користуванні та володінні квартирою, розташованою за адресою: АДРЕСА_1 , - шляхом заборони ОСОБА_3 чинити фізичні перешкоди у користуванні та володінні позивача ОСОБА_1 до зазначеної квартири.

Аналізуючи наведені обставини справи та беручи до уваги всі докази в їх сукупності, суд доходить висновку, що під час розгляду справи встановлено факт перешкоджання ОСОБА_3 доступу позивача до квартири за адресою: АДРЕСА_1 . У зв`язку з вищевикладеним позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні до суду позивачем було сплачено 1211,20 грн судового збору.

Враховуючи задоволення позовних вимог позивача у повному обсязі, суд вважає за необхідне стягнути ОСОБА_3 на користь позивача сплачний ним судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Керуючись ст. ст.10, 12, 13, 18, 76, 81, 83, 89, 137, 141, 247, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні нерухомим майном -задовольнити.

Усунути перешкоди ОСОБА_1 у користуванні та володінні квартирою, розташованою за адресою: АДРЕСА_1 , - шляхом заборони ОСОБА_3 чинити фізичні перешкоди у доступі позивача ОСОБА_1 до зазначеної квартири.

Стягнути зі ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору в розмірі 1211,20 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач ОСОБА_3 , адреса проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя: О. М. Саланда