Романівський районний суд Житомирської області
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

18 листопада 2025 рокуселище Романів

Вступна частина

Романівський районний суд Житомирської області у складі

Головуючого судді Шакалова А.В.,

за участю секретарів судового засідання Нестерук М.О., Кліменчук С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку позовного провадження цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 до ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , АДРЕСА_3 , ОСОБА_4 , АДРЕСА_4

про стягнення матеріальної та моральної шкоди,

Описова частина.

1.Рух справи.

1.1. ОСОБА_1 11 лютого 2025 року звернулася з позовом ОСОБА_2 ТДВ «Страхова група «Оберіг», треті особи ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення моральної та матеріальної шкоди завданої внаслідок ДТП, визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії до Житомирського районного суду Житомирської області

1.2. Справа розподілена судді Буткевичу М.І., яким здійснено запит щодо місця реєстрації відповідачки.

1.3.Ухвалою Житомирського районного суду Житомирської області від 24 лютого 2025 року матеріали справи направлено до Романівського районного суду Житомирської області.

1.4.19 березня 2025 року матеріали справи №278/698/25 надійшли до Романівського районного суду. У цей же день справа розподілена судді Шакалову А.В.

1.5.Ухвалою суду від 20 березня 2025 року відкрито провадження по справі. Підготовче судове засідання призначене на 23 квітня 2025 року.

1.6.28 березня 2025 року надійшло пояснення третьої особи ОСОБА_5 .

1.7.31 березня 2025 року надійшов відзив від відповідача ТДВ «Страхова група «Оберіг».

1.8.2 квітня 2025 року від позивачки надійшла відповідь на відзив.

1.9.Всі учасники процесу заявили клопотання про участь у судовому процесі в режимі відеоконференцзв`язку. Ці клопотання задоволені судом.

1.10.18 квітня 2025 року надійшов відзив на позовну заяву від ОСОБА_2

1.11.23 квітня 2025 року від позивачки надійшла відповідь на відзив.

1.12.23 квітня 2025 року проведено підготовче судове засідання за результатами якого розгляд справи відкладено на 21 травня 2025 року, ухвалою суду позовні вимоги ОСОБА_1 роз`єднано, виділено в окреме провадження вимоги ОСОБА_1 про визнання відмови у виплаті страхового відшкодування ТДВ «Страхова Група «Оберіг» від 18.12.2024 № 1812-06 протиправною. Зобов`язання ТДВ «Страхова Група «Оберіг» переглянути європротокол 5Е6А145АFBC19 від 08.11.2024 та виплату позивачу відшкодування у вказаній події, справі присвоєно номер 290/509/25.

1.13.30 квітня 2025 року від відповідачки ОСОБА_2 надійшло заперечення на відповідь на відзив.

1.14.13 травня 2025 року від позивачки надійшли заперечення на пояснення ОСОБА_2

1.15.21 травня 2025 року судове засідання не проводилось через неявку сторін.

1.16.27 травня 2025 року надійшло клопотання ОСОБА_2 про зупинення провадження у справі до набрання законної сили судового рішення по цивільній справі № 290/509/25 за позовом ОСОБА_1 до ТДВ «Страхова Група «Оберіг».

1.17.Судове засідання 28 травня 2025 року відкладене на 13 червня 2025 року через неявку позивачки.

1.18.Ухвалою суду від 13 червня 2025 року провадження у цій справі зупинене до набрання законної сили рішенням по справі № 290/509/25.

1.19.Рішенням Романівського районного суду Житомирської області від 20 серпня 2025 року по справі № 290/509/25 у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ТДВ «Страхова група «Оберіг» відмовлено. Рішення набрало законної сили 20 вересня 2025 року.

1.20.Ухвалою суду від 23 вересня 2025 року поновлено провадження у справі, підготовче судове засідання призначене на 20 жовтня 2025 року.

1.21.У підготовчому судовому засіданні проведені всі належні підготовчі дії, ухвалою від 27 жовтня 2025 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду.

1.22.10 жовтня 2025 року від позивачки надійшла заява про уточнення позовних вимог.

1.23.27 жовтня 2025 року проведено судовий розгляд, справу відкладено для підготовки до судових дебатів на 7 листопада 2025 року.

1.24.За клопотанням позивачки розгляд справи відкладено на 11 листопада 2025 року. У цей день проведені судові дебати, суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення.

2.Позиція позивача.

2.1. Позивачка є власником автомобіля VOLKSWAGEN PASSAT державний номерний знак НОМЕР_3 . 08.11.2024 приблизно о 08:10 год її чоловік ОСОБА_4 , перебуваючи за кермом вищевказаного транспортного засобу, разом з ОСОБА_1 рухались вулицею Лесі Українки у м. Житомир. Автомобіль «HYUNDAI» державний номерний знак НОМЕР_4 був припаркований за адресою вул. Лесі Українки, 17, м. Житомир у невстановленому для паркування місці, цей автомобіль належить ОСОБА_3 .. В момент, коли автомобіль позивачки майже порівнявся з цим автомобілем, пасажирка ОСОБА_2 відкрила двері, внаслідок чого було повністю відбито праве дзеркало її автомобіля та нанесено шкоду правим переднім дверям.

2.2. Постановою Богунського районного суду міста Житомира від 04.12.2024 у справі №295/17812/24 визнано винною громадянку ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП.

2.3. Вважає, що саме через дії ОСОБА_2 їй завдано матеріальної та моральної шкоди.

2.4. Позивачка з урахуванням уточнених позовних вимог просила суд стягнути з відповідачки 25000 грн моральної шкоди та 27085,84 грн матеріальної шкоди, яка складається з:

15160,94 грн вартість матеріального збитку;

3342,78 грн витрати на проведення експертизи;

4500 грн встановлення дзеркала;

230 грн витрати на поштові відправлення учасникам процесу;

852,12 грн різниця заробітної плати за вимушений лікарняний.

2.5. У судовому засіданні позивачка підтримала свої позовні вимоги у повному обсязі та просила їх задоволити. Щодо розміру моральної шкоди повідомила, що під час ДТП вона перебувала у стані вагітності та через пережитий стрес перебувала на лікарняному із діагнозом «Загроза переривання вагітності».

3.Позиція відповідачки.

3.1. Відповідачка у відзиві на позовну заяву заперечила проти задоволення позовних вимог у повному обсязі. Вважає, що винуватцем ДТП є водій ОСОБА_3 , оскільки шкоду завдано джерелом підвищеної небезпеки.

3.2. Зазначила, що витрати вартості встановлення дзеркал є не обґрунтованими, відсутності первинні фінансові документи по справі. Також, вказала, що витратити на поштові повідомлення не відносяться відповідно до ст. 133 ЦПК України до судових витрати, а тому стягненню не підлягають. Також, заперечила щодо розміру моральної шкоди.

3.3. Проте у судовому засіданні частково визнала позовні вимоги, а саме: не заперечувала, щодо стягнення 5000 грн матеріальної шкоди. Просила суд врахувати, що відповідачка добровільно відшкодувала 1500 грн матеріальних витрат.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

1. Обставини справи.

1.1. Встановлено, що 08.11.2024 в м. Житомирі сталася дорожньо-транспортна пригода, за участю транспортного засобу «HYUNDAI Tucson» д.н.з. НОМЕР_4 та транспортного засобу "VOLKSWAGEN PASSАТ" д.н.з. НОМЕР_3 . Внаслідок події транспортні засоби отримали механічні пошкодження, таким чином їх власникам було завдано матеріальних збитків.

1.2. Відповідно до постанови Богунського районного суду м. Житомира 04.12.2024 р. по справі № 295/17812/24 пасажира транспортного за «HYUNDAI Tucson» д.н.з. НОМЕР_4 ОСОБА_2 було визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Таким чином, було встановлено факт, що вищевказана подія стала безпосередньо з вини пасажира транспортного засобу «HYUNDAI Tucson» д.н.з. НОМЕР_4 ОСОБА_2 , а не власника автомобіля ОСОБА_3 .

1.3. Відповідно до ч. 4 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше встановлено законом.

1.4. Відповідно до ч. 6 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України вирок у кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального проваджу звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

1.5. Оскільки обставини вчинення ДТП та вина відповідачки вже встановлені у постанові Богунського районного суду Житомирської області від 04.12.2024, суду залишається лише визначити обґрунтованість розмірів завданої шкоди.

1.6. Позивачка заявила про нанесення їй майнової шкоди у розмірі 27085,84 грн, яка складається з: 15160,94 грн вартість матеріального збитку; 3342,78 грн витрати на проведення експертизи; 4500 грн встановлення дзеркала; 230 грн витрати на поштові відправлення учасникам процесу, 852,12 грн різниця заробітної плати за вимушений лікарняний.

1.7. Відповідно до заяви ОСОБА_1 про проведення транспортно-товарознавчої експертизи автомобіля "VOLKSWAGEN PASSАТ" д.н.з. НОМЕР_3 , 2011 року виготовлення Житомирським науково-дослідним експертно криміналістичним центром МВС 30.12.2024 зроблено висновок експертного дослідження № ЕД-19/106-24/18827-АВ. Відповідно до цього висновку вартість матеріального збитку становить 18160,94 грн.

1.8. Згідно з рахунком вартості проведення транспортно-товарознавчих досліджень їх вартість становила 3342,78 грн.

1.9. Згідно з видатковою накладної № 266 від 25 листопада 2024 року позивачка придбала у ФОП « ОСОБА_6 » дзеркало заднього виду праве, Alkar 6450163 за ціною 4570,00 грн.

1.10. Відповідно до квитанцій, позивачкою сплачено за поштові послуги 230 грн.

1.11. Для обґрунтування упущеної вигоди позивачка надала Розрахункові-платіжні відомості за жовтень-листопад 2024 року.

2. Аналіз доказів, які обґрунтовують матеріальну шкоду.

2.1. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

2.2. Основним доказом матеріальної шкоди, яка отримана позивачкою є висновок експертного дослідження № ЕД-19/106-24/18827-АВ, проте, суд визнає цей доказ недопустимим.

2.3. Свій висновок про недопустимість висновку експерта як доказу суд робить на підставі такого, відповідно до ч. 1 ст. 102 ЦПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Згідно із ч. 7 цієї статті у висновку експерта має бути зазначено, що він попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а у випадку призначення експертизи судом - також про відповідальність за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків.

2.4. Відповідно до ч. 1 ст. 106 ЦПК учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. Згідно із частиною 5 цієї статті у висновку експерта зазначається, що висновок підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

2.5. Всупереч вимогам ч. 7 ст. 102 та ч. 5 ст. 106 у висновку експертного дослідження № ЕД-19/106-24/18827-АВ не зазначено, що він зроблений для подання до суду та відсутнє повідомлення експерта, що проводив експертизу про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Отже, такий висновок не може бути визнаний судом належним та допустимим доказом (Аналогічна позиція викладена у постанові Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 23 квітня 2025 року по справі № 305/641/17).

2.6. Суд визнає належними та допустимими доказами матеріальної шкоди видаткову накладну № 266 від 25 листопада 2024 року, яка підтверджує матеріальну шкоду на 4570 грн та з рахунком вартості проведення транспортно-товарознавчих досліджень їх вартість становила 3342,78 грн. І хоча суд визнав недопустими доказом висновок експерта, проте, кошти за нього були сплачені, відповідно позивачка отримала збитки.

2.7. Що стосується необхідності стягнення упущеної вигоди за три дні перебування позивачки на лікарняному. Суд вважає, що зазначена вимога не може бути задоволена.

2.8. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

2.9. З матеріалів справи вбачається, що позивачка працює на посаді торгового агента у ТОВ «Люцина». Відповідно до медичного висновку А4Р4-3ТЕЗ-4Р93-Т3ЕМ від 12.11.2024 позивачка перебувала на лікарняному з 11.11.2024 по 13.11.2024, тобто лише три дні.

2.10. Оплата лікарняних здійснюється на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (№ 1105) та сформованого на основі медичного висновку листка непрацездатності. Додаткові нормативні акти включають Постанову Кабінету Міністрів України № 1266 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу)» та Постанову КМУ № 440 «Про затвердження Порядку оплати перших п`яти днів тимчасової непрацездатності". Отже, позивачці був компенсований заробіток, шляхом оплати її тимчасової непрацездатності. Відповідно, підстав для задоволення позовної вимоги про стягнення упущеної вигоди немає.

2.11. Також, суд відмовляє у задоволенні вимоги про стягнення витрат на поштові послуги у розмірі 230 грн, оскільки ці витрати не є збитками, а також не відносяться до судових витрат у розумінні ст. 133 ЦПК України.

2.12. Також, суд враховує, що сторони не заперечують факт добровільної сплати відповідачкою 1500 грн на покриття матеріальної шкоди.

2.13. На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що позивачці завдано збитків на 6412,28 грн (4570 грн + 3342,78 грн 1500 грн = 6412,28 грн)

3. Аналіз доказів щодо наявності моральної шкоди.

3.1. Позивачка заявила вимогу про стягнення моральної шкоди у розмірі 25000 грн.

3.2. Обґрунтовує розмір моральної шкоди, тим, що через ДТП отримала сильний стрес через те, що перебувала у стані вагітності, змушена була звернутися до лікаря та перебувала три дні на лікарняному через загрозу передчасних пологів.

3.3. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

3.4. Тлумачення статті 23 ЦК України свідчить, що вона є нормою, яка має поширюватися на будь-які цивільно-правові відносини, в яких тій чи іншій особі було завдано моральної шкоди. Це, зокрема, підтверджується тим, що законодавець вживає формулювання «особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав».

3.5. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди.

3.6. У разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Завдання моральної шкоди - явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи.

3.7. Позивачка вказувала, що через пошкодження її транспортного засобу вона зазнала моральної шкоди. Неправомірні дії відповідачки призвели до її душевних страждань, стану постійного стресу, порушення звичних комфортних умов проживання її та членів її сім`ї, та спричиняє їй не лише моральні страждання, але і змушує звертатись до суду за захистом своїх порушених прав, що потребує не лише матеріальних витрат, а й витрат часу й емоційних затрат, що негативно впливає на здоров`я.

3.8. Суд, враховуючи розмір матеріальної шкоди, відсутність тяжких наслідків для здоров`я позивачки чи її близьких, керуючись принципом розумності та співмірності, вважає, що на користь позивачки підлягає стягненню 2 000 грн як грошової компенсації моральної шкоди.

4. Обґрунтування рішення щодо необхідності стягнення саме з відповідачки.

4.1. Основною проблемою цієї справи стало те, що ДТП було вчинене з вини пасажирки, яка не мала страхового поліса, аналізуючи матеріали справи, судову практику, суд дійшов таких висновків.

4.2. Законодавство визначає пасажира окремим учасником дорожнього руху зі своїми правами та обов`язками. За Правилами дорожнього руху України учасниками руху є, зокрема, водії, пішоходи та пасажири. Кожен учасник дорожнього руху зобов`язаний діяти так, щоб не створювати небезпеки чи перешкод для інших та не завдавати матеріальних збитків своїми діями або бездіяльністю. Отже, пасажир на законодавчому рівні зобов`язаний дотримуватися правил безпеки, так само як і інші учасники руху.

4.3. Правилами дорожнього руху прямо забороняють відчиняти двері транспортного засобу, залишати їх відчиненими чи виходити, якщо це створює небезпеку або перешкоду іншим учасникам руху (п. 15.13 ПДР). Окремо вказано, що пасажири, користуючись транспортним засобом, не повинні створювати загрозу безпеці дорожнього руху своїми діями (п.5.2ґ ПДР). Таким чином, відкриття дверцят автомобіля без належної обережності є порушенням ПДР, яке може призвести до ДТП. Якщо пасажир порушує ці вимоги, його дії кваліфікуються як протиправні.

4.4. Питання компенсації завданої шкоди регулюється цивільним законодавством. Загальний принцип встановлено ст. 1166 Цивільного кодексу України: особа, яка своїми неправомірними діями завдала майнової шкоди, зобов`язана її відшкодувати в повному обсязі. Щодо ДТП за участю транспортних засобів, спеціальна норма ст. 1187 ЦК України визначає відповідальність володільця джерела підвищеної небезпеки (як правило, власника/водія автомобіля). Однак, Верховний Суд роз`яснив, що застосування ст. 1187 залежить від характеру діяльності: якщо автомобіль не рухався і не проявив мимовільно своїх небезпечних властивостей, то випадок не підпадає під поняття діяльності підвищеної небезпеки. Відкриття дверей стоячого авто пасажиром не є цілеспрямованим використанням транспортного засобу для руху чи його неконтрольованим проявом це самостійна дія пасажира. Отже, відповідальність настає за загальними деліктними нормами: пасажир як завдавач шкоди відповідає перед потерпілими самостійно. Такий підхід узгоджується із принципом особистої вини: необхідно довести протиправність дій пасажира, наявність шкоди, причинний зв`язок і вину і за сукупності цих умов саме пасажир буде зобов`язаний відшкодувати збитки.

4.5. Пасажир, який порушує правила дорожнього руху і своїми діями спричиняє ДТП, виступає самостійним суб`єктом відповідальності. Його дії кваліфікуються як особисте цивільне правопорушення (делікт). Науковці в галузі цивільного права підкреслюють, що шкода, завдана діями пасажира, не є прямим проявом небезпечних властивостей транспортного засобу, а виникає через винну поведінку конкретної особи. Як зазначено в роз`ясненнях Верховного Суду, у таких випадках відшкодування шкоди здійснюється за загальним принципом вини особою, яка цю шкоду завдала. Ця позиція відповідає теоретичному підходу: володілець автомобіля (джерела підвищеної небезпеки) не може автоматично відповідати за дії пасажира, які він безпосередньо не контролював, якщо транспортний засіб не перебував у русі чи іншому режимі підвищеної небезпеки. Пасажир у момент відкриття дверей фактично виступає джерелом небезпеки сам по собі як окремий учасник руху, що допустив необережність.

4.6. Отже, є всі підстави для стягнення матеріальної та моральної шкоди з відповідачки.

5. Судові витрати.

5.1. Відповідно до положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 814,40 грн. (3028 грн помножити на 23,68 % задоволених позовних вимог = 717,51 грн судовий збір за майнову вимогу; 1211,20 помножити на 8 % = 96,89 грн задоволених позовних вимог) судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

5.2.При ухваленні рішення суд керувався ст.ст. 2-5, 76-81, 89, 141, 259, 263-265, 273, 352, 354 ЦПК України.

Резолютивна частина

1.1. Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити частково.

1.2. Стягнути з ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_1 6412,28 грн матеріальної шкоди.

1.3. Стягнути з ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_1 2000 грн моральної шкоди.

1.4.Стягнути з ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_1 понесені нею судові витрати у сумі 814,40 грн.

1.5. У решті позовних вимог відмовити.

1.6. Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

1.7. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

1.8. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СуддяАндрій ШАКАЛОВ