Справа № 509/3027/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2025 року с-ще Овідіополь

Овідіопольський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Панасенка Є.М.,

за участю секретаря судового засідання: Проноза І.В.,

розглянувши в приміщенні суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу № 509/3027/23 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу, Шепелюк Ріта Юріївна, про визнання договорів дарування недійсними внаслідок їх удаваності, визнання укладеними договорів купівлі-продажу та визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та поділ майна,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідачки ОСОБА_2 , в якому, з урахуванням заяви про зміну предмета позову від 11.12.2023 р. (прийнята судом у підготовчому судовому засіданні 12 лютого 2024 року), просив суд:

- визнати договір дарування земельної ділянки, кадастровий номер :02:002:2016 площею 0,065 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , укладений 24.05.2021 між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 та посвідчений приватним нотаріусом Шепелюк Р.Ю., удаваним правочином;

- визнати договір дарування житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , укладений 24.05.2021 між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 та посвідчений приватним нотаріусом Шепелюк Р.Ю., удаваним правочином;

- визнати, що 24.05.2021 між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, кадастровий номер :02:002:2016 площею 0,065 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 ;

- визнати, що 24.05.2021 між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 ;

- визнати земельну ділянку, кадастровий номер :02:002:2016 площею 0,065 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ;

- визнати житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ;

- визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 , укладений 21.08.2009 між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Шепелюк Р.Ю.;

- визнати за ОСОБА_1 право власності на частину земельної ділянки, кадастровий номер :02:002:2016 площею 0,065 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 ;

- визнати за ОСОБА_1 право власності на частину житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 ;

- визнати за ОСОБА_1 право власності на частину квартири АДРЕСА_2 .

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що, на його думку, земельна ділянка та розташований на ній житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , не були безоплатно передані попереднім власником ОСОБА_3 у власність відповідачки, а фактично були придбані за спільні кошти подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 під час їх перебування в шлюбі, а отже є об`єктами спільного майна подружжя. Також позивач зазначив, що квартира АДРЕСА_2 також була придбана за спільні кошти подружжя під час перебування в шлюбі, при цьому відповідачка 21.08.2009 року без його згоди уклала договір купівлі-продажу даної квартири, що є підставою для визнання такого договору недійсним.

Ухвалою суду від 05 червня 2023 року відкрито загальне позовне провадження у вказаній справі та призначено її до розгляду в підготовчому судовому засіданні на 02.08.2023 року.

Також вказаною ухвалою витребувано від приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Шепелюк Ріти Юріївни засвідчені копії договору дарування земельної ділянки, кадастровий номер :00:02:002:2016, площею (га) 0,0650, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , договору дарування житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , договору дарування квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_3 .

Належним чином завірені копії витребуваних документів надійшли до суду.

Ухвалою суду від 15 грудня 2023 року за заявою представника позивача судом вжиті заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, а саме на:

- 1/2 частину земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий № :02:002:2016 площа (га): 0,065, реєстраційний номер нерухомого майна: 237;

- 1/2 частину житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер нерухомого майна: 237;

- 1/2 частину квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер нерухомого майна: 01.

Ухвалою суду від 12 лютого 2024 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Шепелюк Ріту Юріївну.

27.09.2024 року представником відповідачки подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого останній проти позовних вимог заперечує, зазначає, що, сторонами оскаржених договорів було додержано всіх передбачених законом умов щодо таких правочинів, позивач не довів, що ОСОБА_2 передавала ОСОБА_3 грошові кошти за земельну ділянку та житловий будинок. Щодо позовної вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 , представник відповідачки зазначив, що позивач приховав від суду той факт, що 09.02.2009 ОСОБА_1 надав письмову згоду на продаж вищезазначеної квартири, що підтверджено його нотаріальною заявою, посвідченою приватним нотаріусом Столовою Т. В. Також заявив про застосування до позовних вимог наслідків спливу строку позовної давності.

Ухвалою суду від 12 червня 2025 року закрито підготовче провадження у даній справі та призначено справу до розгляду по суті на 29.07.2025 року.

Також вказаною ухвалою витребувано від приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Столової Т. В. копію письмової заяви ОСОБА_1 від 09.02.2009 про згоду на укладання договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 .

На виконання вказаної ухвали від приватного нотаріуса Столової Т. В. до суду надійшов лист № 20/01-16 від 04.07.2025 та виписка з Реєстру для реєстрації нотаріальних дій від 09 лютого 2019 року, зареєстрованої за реєстровим № 167.

Представник позивача Осьмінін С. Д. в судовому засіданні 03.09.2025 позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити їх у повному обсязі, з підстав, викладених в позові та інших поданих ним заявах по суті справи. В судове засідання 19.11.2025 року повторно не з`явився, не забезпечив свою участь в судовому засіданні у відеоконференції.

Представник відповідачки Клименко Є. Г. в судовому засіданні 03.09.2025 проти позовних вимог заперечив, просив суд відмовити у їх задоволенні, з підстав, викладених у відзиві. В судове засідання 19.11.2025 року представник не з`явився, подав заяву про розгляд справи за відсутності сторони відповідача.

Третя особа, приватний нотаріус Шепелюк Р. Ю., в судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце судового розгляду повідомлялася належним чином у встановленому законом порядку, надіслала суду заяву, в якій просила суд розглядати справу за її відсутності.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 76 ЦПК України установлено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно з ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 717 ЦК України, за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України, зокрема, відповідно до частини п`ятої даної статті правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Якщо сторонами вчинено правочин для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, він є удаваним (стаття 235 ЦК України).

У разі встановлення, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

За удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину.

У постанові Верховного Суду від 28 червня 2022 року в справі № 576/564/21 зроблено висновок про те, що, заявляючи вимогу про визнання правочину удаваним, позивач має довести: а) факт укладання правочину, що на його думку є удаваним; б) спрямованість волі сторін в удаваному правочині на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені правочином, тобто відсутність у сторін іншої мети, ніж приховати інший правочин; в) настання між сторонами інших прав та обов`язків, ніж ті, що передбачені удаваним правочином».

За загальним правилом тягар доказування удаваності правочину покладається на позивача (Постанова Верховного Суду від 02.12.2020 р. у справі № 199/3105/19).

Основним юридичним фактом, який підлягає встановленню судом, є дійсна спрямованість волі сторін при укладенні договору та з`ясування питання про те, чи не укладено цей договір з метою приховання іншого договору та якого саме. Для визнання правочину удаваним позивачу необхідно надати відповідні докази, а суду встановити, що обидві сторони договору діяли свідомо для досягнення якоїсь особистої користі, їх дії були направлені на досягнення інших правових наслідків і приховують іншу волю учасників (Постанова Верховного Суду від 18.11.2020 р. у справі № 357/3132/15).

Судом встановлено, що 24.05.2021 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладено договір дарування, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Шепелюк Р. Ю. за реєстровим № 594, відповідно до умов якого ОСОБА_3 передав безоплатно у власність (подарував), а ОСОБА_2 прийняла у власність (в дар) житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та договір дарування земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Шепелюк Р. Ю. за реєстровим № 595, відповідно до умов якого ОСОБА_3 передав безоплатно у власність (подарував), а ОСОБА_2 прийняла у власність (в дар) земельну ділянку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,065 га, кадастровий номер :02:002:2016.

Як вбачається зі змісту вищевказаних договорів, їх сторони були попередньо ознайомлені з правовими наслідками недодержання при вчиненні правочинів вимог закону, усвідомлюючи природу правочину та значення своїх дій, діючи добровільно, за відсутності будь-якого примусу.

Як зазначено в п. 6 договору дарування № 594 та п. 8 договору дарування земельної ділянки № 595, сторони підтверджують, що цей договір не є фіктивним, удаваним, укладення договору відповідає їх намірам та інтересам, сторони повідомляють, що укладають цей договір, розуміючи значення правочину, умови та його правові наслідки.

Крім того, договори дарування посвідчено за згодою дружини дарувальника ОСОБА_5 , видаленою у вигляді заяви, справжність підпису на якій засвідчено Шепелюк Р. Ю., приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу 24.05.2021 року за реєстрованим № 593.

Таким чином, сторони договорів дарування від 24.05.2021 в повному обсязі вжили всіх дій, які складають предмет таких правочинів, їх дії відповідали дійсним намірам створити для себе відповідні правові наслідки.

Відповідачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження його доводів про спрямованість волі сторін спірних договорів дарування на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені цими правочинами.

Подана позивачем з клопотанням від 29.11.2023 року копія заяви свідка, складної від імені ОСОБА_3 , посвідченої приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Іваніщенко С. І. 25.10.2023 року за реєстровим № 11349, не береться судом до уваги, оскільки вказаний документ подано до суду в незавіреній належим чином копії, по якій неможливо встановити серію та номер бланка нотаріального документа, на якому викладена заява, оригінал вказаного документу позивачем суду не надано. Крім того, вказана заява не може бути належним та допустимим доказом обставин, що підлягають встановленню в даній справі, адже такий засіб доказування, як «заява свідка» взагалі не передбачений положеннями ст.ст. 76, 90 ЦПК України.

До того ж суд звертає увагу, що доведення на підставі лише показів свідків факту передачі та сплати коштів в рахунок оплати за придбане майно є неналежним способом доказування, адже цей факт не може підтверджуватися лише показами свідків, а повинен доводитися також письмовими доказами. Матеріали справи не містять жодних належних та допустимих письмових доказів про передачу коштів (чеки, квитанції, розписки) в рахунок оплати за нерухоме майно.

Крім того, в матеріалах справи наявна копія іншої заяви ОСОБА_3 від 25.09.2024, в якій зазначено, що він не складав будь-яких заяв свідка та не отримував гроші за майно, передане ОСОБА_2 в якості дарунку.

Будь-яких інших доказів ознак удаваності оскаржених ним правочинів позивач суду не надав.

Крім того, позивач не довів жодними належними доказами, що відповідачка мала якісь спільні з ним грошові кошти, які вона могла б передати ОСОБА_3 в рахунок, як він стверджує, придбання нерухомого майна, на частину якого позивач заявляє вимоги.

Оскільки позивачем не доведено того, що воля сторін оспорюваних правочинів була спрямована на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені правочином, наявність мети приховати інший правочин, настання між сторонами інших прав та обов`язків, ніж ті, що передбачені укладеним правочином, а також те, що спірне нерухоме майно було придбане колишньою дружиною позивача за спільні кошти подружжя, відсутні підстави для визнання договорів дарування удаваними.

Виходячи з вищевикладеного, а також враховуючи те, що відповідачка набула спірне нерухоме майно на підставі договорів дарування, оскільки правових підстав для визнання вищезгаданих договорів дарування удаваними немає, то відповідно до вимог статті 57 СК України спірні земельна ділянка та житловий будинок не можуть бути об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою власністю відповідачки і не підлягають поділу між сторонами.

Що стосується позовної вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 , укладеного 21.08.2009 між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , то єдиною підставою, якою позивач обґрунтовує цю вимогу, є посилання на укладання відповідачкою цього договору без його згоди.

Проте, відповідачкою надано до суду копію заяви ОСОБА_1 від 09.02.2009, посвідченої приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Столовою Т.В. за реєстровим № 167, про згоду на продаж його дружиною ОСОБА_2 квартири АДРЕСА_2 .

Листом № 20/01-16 від 04.07.2025 на виконання ухвали суду від 12 червня 2025 року приватний нотаріус Столова Т. В. повідомила, що 09 лютого 2009 року нею було засвідчено справжність підпису ОСОБА_1 на вказаній заяві, оригінал якої в одному примірнику після її підписання видано на руки ОСОБА_1 . На підтвердження вчинення вказаної нотаріальної дії нотаріусом направлено до суду виписку з Реєстру для реєстрації нотаріальних дій від 09 лютого 2009 року, зареєстрованої за реєстровим № 167.

За наведених обставин договір купівлі-продажу квартири від 21.08.2009, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , в повній мірі відповідає всім вимогам ст.ст. 203, 205, 209, 317, 655 ЦК України та ч. 3 ст. 65 СК України, а тому суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовної вимоги про визнання його недійсним.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_2 перебуває у власності відповідачки на підставі договору дарування від 14.03.2015, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , отже, відповідно до вимог статті 57 СК України є її особистою власністю, а отже позовна вимога про визнання за позивачем права власності на частину зазначеної квартири також не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що у задоволенні позовних вимог відмовлено в повному обсязі, судовий збір покладається на позивача.

Відповідно до ч. 9, 10 ст. 158 ЦПК України у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду.

Враховуючи викладене, підлягають скасуванню заходи забезпечення позову, вжиті відповідно до ухвали суду від 15.12.2023 року по даній справі.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 4, 5, 12, 13, 76-81, 89, 158, 259, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України,

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу, Шепелюк Ріта Юріївна, про визнання договорів дарування недійсними внаслідок їх удаваності, визнання укладеними договорів купівлі-продажу та визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та поділ майна, відмовити.

Скасувати заходи забезпечення позову, вжиті відповідно до ухвали Овідіопольського районного суду Одеської області від 15.12.2023 року у справі № 509/3027/23, а саме: скасувати арешт на настепне майно:

- 1/2 частину земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий № :02:002:2016 площа (га): 0,065, реєстраційний номер нерухомого майна: 237;

- 1/2 частину житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер нерухомого майна: 237;

- 1/2 частину квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер нерухомого майна: 01.

Заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили даним рішенням.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду безпосередньо або через Овідіопольський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 28.11.2025 року.

Головуючий: Є. М. Панасенко