УХВАЛА

26 листопада 2025 року

м. Київ

справа № 486/105/24

провадження № 61-13235ск25

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Синельникова Є. В. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Мураль Ольга Миколаївна, на рішення Південноукраїнського міського суду Миколаївської області від 28 травня 2025 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 16 вересня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до приватного сільськогосподарського підприємства «Едем» про зобов`язання повернути трудову книжку, стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки, стягнення грошової компенсації за дні невикористаної відпустки та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПСП «Едем», в якому просив зобов`язати відповідача видати належну йому трудову книжку, стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі за період з 01 січня по 15 березня 2023 року у розмірі 20 929,65 грн та середній заробіток за час затримки видачі трудової книжки з 15 березня 2023 року по день прийняття судом рішення, а також грошову компенсацію за дні невикористаної відпустки та моральну шкоду у розмірі 50 000,00 грн.

Рішенням Південноукраїнського міського суду Миколаївської області від 28 травня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 задоволено частково.

Зобов`язано ПСП «Едем» повернути ОСОБА_1 трудову книжку та зобов`язано ОСОБА_1 отримати у ПСП «Едем» належну йому трудову книжку.

Стягнуто з ПСП «Едем» на користь ОСОБА_1 заборгованість із заробітної плати за період з 05 січня 2023 року по 10 січня 2023 року включно у сумі 908,04 грн.

Стягнуто з ПСП «Едем» на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за дні невикористаної відпустки у сумі 2 978,80 грн.

Стягнуто з ПСП «Едем» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у сумі 2 000,00 грн.

Відмовлено у задоволенні позовної вимоги щодо стягнення з ПСП «Едем» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 16 вересня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Південноукраїнського міського суду Миколаївської області від 28 травня 2025 року залишено без змін.

16 жовтня 2025 року ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Мураль О. М., засобами поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Миколаївського апеляційного суду

від 16 вересня 2025 року, а рішення Південноукраїнського міського суду Миколаївської області від 28 травня 2025 року змінити, стягнути з ПСП «Едем» на його користь заборгованість із заробітної плати за період з 01 січня по 15 березня 2023 року у розмірі 20 929,65 грн, середній заробіток за час затримки видачі трудової книжки з 15 березня 2023 року по 21 травня 2025 року у розмірі 171 846,57 грн та моральну шкоду у розмірі 50 000,00 грн, в іншій частині судові рішення залишити без змін.

Ухвалою Верховного Суду від 31 жовтня 2025 року касаційну скаргу залишено без руху з наданням строку для усунення її недоліків, а саме: надіслання уточненої редакції касаційної скарги, в якій необхідно зазначити обґрунтовані підстави касаційного оскарження судових рішень, передбачені статтею 389 ЦПК України, та сформувати прохальну частину касаційної скарги з урахуванням повноважень суду касаційної інстанції, визначених статтею 409 ЦПК України, з копіями касаційної скарги та доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи.

З аналізу уточненої редакції касаційної скарги, яка надійшла 21 листопада 2025 року на виконання ухвали Верховного Суду від 31 жовтня 2025 року, слідує, що заявник у повній мірі не усунув недоліки касаційної скарги, оскільки не визначив підстави касаційного оскарження судового рішення, передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України.

ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Мураль О. М., у касаційній скарзі та в уточненій касаційній скарзі посилається на те, що суди першої та апеляційної інстанції належним чином не дослідили зібрані у справі докази та не надали їм належної правової оцінки, апеляційний суд формально розглянув справу.

Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою касаційного оскарження може бути недослідження судами зібраних у справі докази, але за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу

Саме по собі посилання у касаційній скарзі на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права без обґрунтування випадків (випадку), передбачених у пунктах 1, 2, 3, 4 частини другої статті 389 ЦПК України, не є виконанням вимог процесуального закону (пункт 5 частини другої статті 392 ЦПК України) щодо обов`язкового зазначення у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, що унеможливлює відкриття касаційного провадження.

Коректне визначення підстав касаційного оскарження має важливе значення, оскільки суд касаційної інстанції, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження (приписи частини першої статті 400 ЦПК України).

Процесуальний закон покладає на заявника обов`язок зазначати у касаційній скарзі мотиви щодо неправильного застосування конкретних норм матеріального та/або порушення норм процесуального права, яке допустили суди попередніх інстанцій при прийнятті оскаржуваних судових рішень та чітко визначити конкретну підставу (підстави) касаційного оскарження судового рішення, передбачену (передбачені) статтею 389 ЦПК України, з вказівкою на відповідні висновки суду, рішення якого оскаржується, із одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які неправильно застосовані цим судом.

Заявник мав чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у конкретній постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку, або обґрунтувати необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судами попередніх інстанцій в оскаржуваних судових рішеннях, чи відсутність такого висновку.

Верховний Суд наголошує на тому, що суд касаційної інстанції здійснює перегляд ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій судових рішень у випадках, кожен з яких окремо передбачений процесуальним законом. Стадія касаційного перегляду не є обов`язковою стадією для усіх видів судових проваджень, а перегляд рішень у касаційному порядку відбувається виключно з підстав, що визначені процесуальним законом. Верховний Суд є судом права і здійснює перегляд постановлених та оскаржених судових рішень повністю лише у питанні правильності застосування судами норм права. Норми процесуального права, які регулюють процедуру доступу до суду касаційної інстанції, слід визнати такими, що відповідають критеріям правової визначеності й передбачуваності.

Подані заявником процесуальні документи свідчать про те, що у відведений судом строк (станом на 26 листопада 2025 року) вимоги ухвали Верховного Суду від 31 жовтня 2025 року у повній мірі не виконані (у касаційній скарзі та уточненій касаційній скарзі не визначені та не обґрунтовані підстави касаційного оскарження судових рішень, визначені процесуальним законом), що не дозволяє суду касаційної інстанції вирішити питання про відкриття касаційного провадження.

Відповідно до частини третьої статті 185, частини другої статті 393 ЦПК України у разі невиконання ухвали суду про залишення касаційної скарги без руху вона вважається неподаною та повертається заявникові.

Відсутність у касаційній скарзі передбачених ЦПК України підстав оскарження судового рішення в касаційному порядку є передбаченою пунктом 4 частини четвертою статті 393 ЦПК України підставою для її повернення.

За загальним правилом, повернення касаційної скарги не перешкоджає повторному зверненню із скаргою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Керуючись статтями 185, 393 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Мураль Ольга Миколаївна, на рішення Південноукраїнського міського суду Миколаївської області від 28 травня 2025 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 16 вересня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до приватного сільськогосподарського підприємства «Едем» про зобов`язання повернути трудову книжку, стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки, стягнення грошової компенсації за дні невикористаної відпустки та моральної шкоди - повернути особі, яка подала касаційну скаргу.

Копію ухвали та додані до касаційної скарги матеріали направити особі,

яка подала касаційну скаргу.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя Є. В. Синельников