Провадження № 2/686/5710/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2025 року Хмельницький міськрайонний суд в складі:

головуючої судді Павловської А.А.,

з участю секретаря судового засідання Вороніної К.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у м. Хмельницький цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до АТ «Українська залізниця» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

1. Стислий виклад позиції учасників справи

В червні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з АТ «Українська залізниця» на його користь середній заробіток за час затримки виплати розрахункових без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб в сумі 123000,00 грн., 20000 грн. моральної шкоди, 10000 грн. за послуги адвоката і 1250 грн. судового збору.

В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що він перебував у трудових відносинах з відповідачем, а саме працював у виробничому підрозділі Хмельницької дистанції сигналізації та зв`язку регіональної філії «Південно-Західна залізниця» АТ «Українська залізниця». Згідно наказу №14/ОС від 24.04.2024 його 03.05.2024 було звільнено за власним бажанням в зв`язку з виходом на пенсію. Повний розрахунок було здійснено 13.03.2025. Враховуючи, що термін прострочення виплати складає більше, ніж шість місяців, позивач звернувся до суду з даним позовом та просив його задовольнити, стягнувши середній заробіток за час затримки виплати розрахункових без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб в сумі 123000,00 грн.

Щодо моральної шкоди зазначив, що її завдано неправомірними діями відповідача, а саме довготривалою невиплатою належних коштів, що призвело до душевних страждань, змін умов життя.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав і просив їх задовольнити в повному обсязі, суду додатково пояснив, що моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких він зазнав після виплати усієї суми розрахункових, зрозумівши, що відповідач діяв щодо нього неправомірно, не сплативши цієї суми при звільненні.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час і місце судового розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, про причини неявки не повідомив, однак подав до суду заяву про застосування наслідків спливу строку позовної давності і відзив на позов, в якому просив позовну заяву ОСОБА_1 залишити без розгляду, як таку, що подана після закінчення процесуальних строків, а в разі продовження розгляду в позові відмовити. За таких обставин суд вважає за можливе судовий розгляд справи завершити за відсутності представника відповідача.

Щодо обґрунтування клопотання про залишення позову без розгляду представник відповідача зазначив, що відповідно до ст.233 КЗпП України, працівник може звернутись із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатись про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. В позовній заяві ОСОБА_1 вказує, що був звільнений 03.05.2024, з заявою до суду про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні звернувся 10.06.2025 року, від так строк на право звернутись з заявою про вирішення трудового спору закінчився 03.08.2024.

Щодо обґрунтування вимоги про відмову в позові представник відповідача зазначив, що 14.03.2022 Правлінням АТ «Укрзалізниця» на підставі Указу Президента України від 24.02.2022 року №64/2022, керуючись ст.11 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» було прийнято рішення про призупинення інших додаткових виплат, що передбачені Галузевою угодою, колективними договорами структурних підрозділів, зокрема матеріальної допомоги. Тому нарахування сум матеріальної допомоги на оздоровлення ОСОБА_1 не відбулося саме при звільненні. Мотивував свої заперечення тим, що будь-яких протиправних дій відповідач не вчинив, а про те, що виплати будуть здійснені за окремим рішенням адміністрації, позивач був проінформований відповідачем ще в наказі про звільнення.

2. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 11.06.2025 року прийнято позовну заяву до розгляду і відкрити провадження за правилами спрощеного позовного провадження, без проведення судового засідання та без повідомлення сторін.

19.08.2025 від представника відповідача до суду надійшло клопотання про залишення позову без руху.

12.09.2025 позовну заяву було залишено буз руху та надано позивачу строк для усунення недоліків.

Після усунення ухвалою суду 17.09.2025 продовжено розгляд справи, без проведення судового засідання та без повідомлення сторін.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 30.09.2025 року задоволено клопотання позивача про витребування доказів, витребувано в АТ «Українська залізниця» довідку про виплати ОСОБА_1 за останні два календарні місяці роботи, що передували його звільненню.

03.11.2025 постановлено продовжити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, призначити у справі судове засідання на 20.11.2025 о 10.00 год. Задоволено клопотання позивача витребувано в АТ «Українська залізниця» довідку про середню заробітну плату ОСОБА_1 за останні 12 календарних місяці роботи .

В судовому засіданні 20.11.2025 розгляд справи завершено ухваленням рішення суду по суті заявлених позовних вимог.

3. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин

Судом встановлено, що на підставі ОСОБА_1 від 24.04.2024 наказом (розпорядженням) начальника Хмельницької дистанції сигналізації та зв`язку регіональної філії «Південно-Західна залізниця» АТ «Українська залізниця» №14/ОС від 24.04.2024 про припинення трудового договору (контракту) ОСОБА_1 03.05.2024 було звільнено з посади бригадира з обслуговування пристроїв електричної централізації ст. Хмельницький Богданівці електромеханіка дільниці І групи за власним бажанням в зв`язку з виходом на пенсію, за ст. 38 КЗпП України (арк. спр.4).

В наказі (розпорядженні) №14/ОС від 24.04.2024 про припинення трудового договору (контракту) зазначено:

- компенсувати ОСОБА_1 за невикористанні 45 дні(в) відпустки: набуті до 31.12.2023: в тому числі збереження відпустки до 1997 р. 4 дні за період 20.06.2021-19.06.2022; за вислугу років 4 дні за період 20.06.2021-19.06.2022; збереження відпустки до 1997 р. 16 днів за період 20.06.2022-19.06.2023; за вислугу років 4 дні за період 20.06.2022-19.06.2023; збереження відпустки до 1997 р. 15 днів за період 20.06.2023-31.12.2023; за вислугу років 2 дні за період 20.06.2023-31.12.2023; Компенсувати за невикористанні 10днів відпустки, набуті після 31.12.2023: в тому чисті збереження відпустки до 1997 р. 9 днів за період 01.01.2024-03.05.2024; за вислугу років 1 день за період 01.01.2024-03.05.2024.

-виплатити одноразову матеріальну допомогу у розмірі п`яти середньомісячних заробітків, та додаткову матеріальну допомогу у розмірі п`яти середньомісячних заробітків та сумлінну працю на залізничному транспорті, передбачену п.8.8. Розділу 8 Колективного договору Хмельницької дистанції сигналізації та зв`язку на 2001-2005 р.р., пролонговано на 2006-2024р., одноразову матеріальну допомогу 6 прожиткових мінімумів на оздоровлення на 2022 рік, одноразову матеріальну допомогу 6 прожиткових мінімумів на оздоровлення на 2023 рік, одноразову матеріальну допомогу 6 прожиткових мінімумів на оздоровлення на 2024 рік передбачені п.3.9 зі змінами та доповненнями Колективного договору Хмельницької дистанції сигналізації та зв`язку на 2001-2005 роки, пролонгованого на 2006-2024 роки, після отримання окремого рішення керівництва АТ «Укрзалізниця».

24.08.2023 Вінницьким апеляційним судом було ухвалено постанову у цивільній справі № 133/545/23 за позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення недоплаченої заробітної плати у вигляді матеріальної допомоги на оздоровлення за 2022 рік, в якій встановлено, що пунктом 1.1.4. витягу із протоколу № Ц-54/31 Ком. т. засідання правління АТ «Укрзалізниця» від 14 березня 2022 року на період дії правового режиму воєнного стану в Україні, оголошеного Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022, ухвалено призупинити виплату працівникам інших додаткових виплат, передбачених Галузевою угодою, колективними договорами структурних підрозділів, зокрема, матеріальної допомоги. Виняток складає матеріальна допомога на лікування та на поховання, а також інші види матеріальної допомоги згідно із рішеннями правління, роз`яснення щодо нарахування та виплати яких буде надано додатково директором з управління персоналом та соціальної політики.

Разом з тим, 13.03.2025 Дніпровським апеляційним судом було ухвалено постанову у цивільній справі № 190/2827/24 за позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення невиплачених коштів при звільненні з роботи в зв`язку з виходом на пенсію, у якій встановлено, зокрема: «у відповіді від 05.11.2024 року АТ «Укрзалізниця» повідомила, що з жовтня 2022 року керівництвом підприємства було прийнято управлінське рішення щодо поновлення виплат вищезазначеної допомоги та затверджено графік таких виплат, за яким виплати належні позивачу при звільненні у серпня 2024 року буде здійснено у травні 2025 року».

Згідно виписки по картковому рахунку № НОМЕР_1 позивача, безготівкове зарахування на його рахунок вихідної допомоги відбулось 13.03.2025 в сумі 164752,28 грн. (арк. спр. 5).

Середньомісячна заробітна плата позивача, обрахована із виплат за останні два місяці перед звільненням, складає 22322,12 грн. (арк. спр. 80 81), а обрахована із виплат за останні 12 місяців перед звільненням 21396,40 грн. (арк. спр. 98). Зазначених в наданих відповідачем розрахунках даних позивач не оспорював.

4. Мотивована оцінка доводів сторін, порушення прав, норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування

Заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задовольнити частково з таких мотивів.

Згідно ст.43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижче від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Частиною 1 ст. 47 КЗпП України визначено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

За правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 лютого 2020 року у справі № 821/1083/17 підтверджено, що відповідно до ст.116 КЗпП на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать, в разі невиконання обов`язку - наступає передбаченаст.117 КЗпП відповідальність.

Згідно із ч.1 ст. 117 КЗпП України, у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

Відповідно до статті 13 КЗпП України, статті 7Закону України «Про колективні договори і угоди» зміст колективного договору визначається сторонами. У колективному договорі встановлюються взаємні обов`язки роботодавця та працівника, зокрема, щодо форм, системи, розмірів заробітної плати, інших видів трудових виплат (доплат, надбавок, премій та інше). Колективним договором встановлюються додаткові, порівняно з чинним законодавством і угодами, гарантії.

Статтею 18 КЗпП України передбачено, що положення колективного договору розповсюджуються на усіх працівників підприємства, установи, організації та є обов`язковими для роботодавця і працівника.

Частиною другою статті 97 КЗпП України установлені форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат, що встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами.

У той же час, відповідно до ст.64 Конституції України конституційні права та свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень.

Указом Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» установлено, що на період дії правового режиму воєнного стану можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями30-34,38,39,41-44,53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану.

Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» визначено особливості проходження державної служби, служби в органах місцевого самоврядування, особливості трудових відносин працівників усіх підприємств, установ, організацій в Україні незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності, представництв іноземних суб`єктів господарської діяльності в Україні, а також осіб, які працюють за трудовим договором, укладеним з фізичними особами, у період дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

Пунктом другим розділу «Прикінцеві положення» Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» регламентовано, що під час дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану», діють обмеження та особливості організації трудових відносин, установлені Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану».

Отже положення Закону України «Про правовий режим воєнного стану», які регулюють деякі аспекти трудових відносин інакше, ніж КЗпП України, мають пріоритетне застосування на період дії воєнного стану.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» на період воєнного стану дія окремих положень колективного договору може бути зупинена за ініціативою роботодавця.

Пунктом 3 Прикінцевих положень Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» визначено, що цей Закон діє з початку воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану», та втрачає чинність з дня припинення або скасування воєнного стану.

Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач посилався на те, що на підставі Указу Президентам України від 24.02.2022 року №64/2022, керуючись ст. 11 Закону України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану", правління Укрзалізниці 14 березня 2022 року прийняло рішення №Ц-54/31 про призупинення інших додатковим виплат, що передбачені Галузевою угодою, колективними договорами структурних підрозділів.

Разом з тим, з жовтня 2022 року керівництвом підприємства було прийнято управлінське рішення щодо поновлення виплат вищезазначеної допомоги та затверджено графік таких виплат, за яким виплати належні позивачу при звільненні у серпня 2024 року буде здійснено у травні 2025 року, що встановлено рішенням суду у справі за участю АТ «Укрзалізниця», яке набрало законної сили, відтак ця обставина доказуванню не підлягає.

Оскільки рішенням правління АТ «Українська залізниця» з жовтня 2022 року відновлено виплати одноразової матеріальної допомоги залежно від стажу роботи в галузі при звільненні працівників вперше з роботи у зв`язку із виходом на пенсію, а також додаткової матеріальної допомоги за сумлінну працю на залізничному транспорті, які були призупинені відповідачем, а також те, що позивач звільнений у травні 2024 року, слід дійти висновку, що позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні підлягають до задоволення.

При цьому слід звернути увагу, що наявність конкретного графіка виплат, які передбачені колективним договором та були призупиненні та відновлені до того як позивач звільнився, не може бути підставою для відмови в позові, оскільки на час ухвалення рішення позивач мав право на отримання такої матеріальної допомоги.

Визначаючи суму середнього заробітку до стягнення, суд виходить із розрахунку середньомісячної заробітної плати за два місяці перед звільненням, оскільки відповідно до абзаців 1 4 п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100:

Обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток, надання матеріальної (грошової) допомоги або виплати компенсації за невикористані відпустки проводиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки, надання матеріальної (грошової) допомоги або виплати компенсації за невикористані відпустки.

Обчислення середньої заробітної плати для виплати компенсації за невикористані відпустки, на які працівник набув право до 31 грудня 2023 р., проводиться виходячи з виплат, нарахованих у 2023 році.

Працівникові, який пропрацював на підприємстві, в установі, організації чи у фізичної особи - підприємця або фізичної особи, які в межах трудових відносин використовують працю найманих працівників, менше року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактичний час роботи, тобто з першого числа місяця після оформлення на роботу до першого числа місяця, в якому надається відпустка або виплачується компенсація за невикористану відпустку, матеріальна (грошова) допомога. Якщо працівника прийнято (оформлено) на роботу не з першого числа місяця, проте дата прийняття на роботу є першим робочим днем місяця, то цей місяць враховується до розрахункового періоду як повний місяць.

У всіх інших випадках середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.

Місяцем, в якому відбулася подія, з якою пов`язана відповідна виплата, - травень 2024 року, тобто місяць звільнення позивача з роботи.

Останні два календарні місяці роботи, що передують травню 2024 року березень і квітень 2024 року.

Таким чином, слід виходити із суми середнього заробітку відповідно до довідки відповідача на арк. спр. 80, тобто 22322,12 грн. на місяць.

Оскільки остаточний розрахунок затримано на строк понад шість місяців, розрахунок середнього заробітку за час прострочення становитиме: 22322,12 грн. на місяць х 6 місяців = 133932,72 грн.

Разом з тим, позивач заявляє вимоги про стягнення 123000 грн., тому з огляду на принцип диспозитивності, що діє в цивільному процесі, позов слід задовольнити в цій частині вимог саме на заявлену позивачем суму (із якої під час виконання рішення суду слід вирахувати обов`язкові платежі та збори).

Натомість вимоги про стягнення компенсації моральної шкоди слід задовольнити частково.

Так, згідно з вимогами ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування роботодавцем моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав, у тому числі внаслідок дискримінації, мобінгу (цькування), факт якого підтверджено судовим рішенням, що набрало законної сили, призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Відповідно до ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування маральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів

Встановлено, що відповідач протиправною поведінкою завдав позивачеві моральної шкоди, яка виразилась в душевних стражданнях позивача з огляду на несвоєчасну виплату розрахункових коштів. Враховуючи уточнені в судовому засіданні позивачем глибину та тривалість його душевних страждань, вимоги розумності та справедливості, суд вважає за необхідне визначити розмір відшкодування моральної шкоди в сумі 2000 грн.

В задоволенні решти вимог про стягнення компенсації моральної шкоди слід відмовити за їх недоведеністю.

Доводи відповідача про те, що позивачем пропущено строк звернення із зазначеним позовом до суду, суд до уваги не бере, оскільки такі строки визначені ст. 233 КЗпП України, згідно котрої Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).

У справі ж не встановлено, що тримісячний строк з дня одержання позивачем письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні, на час подання позовної заяви минув. Позивач зазначив, що такого письмового повідомлення від відповідача взагалі не отримував, відповідач будь-якими доказами цього не спростував. Натомість в матеріалів справи вбачається, що про суму розрахункових позивач дізнався безпосередньо з виплати, що надійшла на його рахунок 13.03.2025, і в тримісячний строк з цієї дати звернувся з зазначеним позовом до суду.

5. Судові витрати

Судові витрати позивача у справі складаються з судового збору в сумі 1250 грн. та заявлених ним витрат на правничу допомогу в розмірі 10000 грн. разом з тим, з наданого позивачем суду опису наданих йому юридичних послуг вбачається, що послуги, зазначені в п. 5 (участь представника в судових засіданнях), на суму 2000 грн. не надавалися. за таких обставин реальні витрати на правничу допомогу для цілеї їх розподілу становитимуть 8000 грн.

Розрахунок судових витрат до стягнення: (1250 грн. + 8000 грн.) понесених судових витрат х 125000 грн. присуджених коштів : 143000 грн. заявлених до стягнення коштів = 8085,66 грн. судових витрат до стягнення з відповідача.

Відповідачем не заявлено про наявність у нього будь-яких судових витрат у справі.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 2, 5, 7, 10, 12, 13, 17, 18, ч. 1, 4, 6 ст. 81, ч. 1 ст. 82, ч. 1 ст. 141, п. 2 ч. 1, ч. 4 ст. 206, ч. 3 ст. 258, ч. 1 ст. 259, ч. 6, 8 ст. 259, ст. 263, 264, 265, 266, 267, ч. 6, 7 ст. 268, ч. 1, 2 ст. 273, ч. 1 ст. 352, ст. 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 123000,00 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнення, 2000 грн. моральної шкоди та 8085,66 грн. судових витрат.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана Хмельницькому апеляційному суду протягом тридцяти днів з дня складення його повного тексту.

Дата складення повного тексту рішення суду 25.11.2025.

Суддя: