Житомирський апеляційний суд
Справа №295/3366/25 Головуючий у 1-й інст. Перекупка І. Г.
Категорія 82 Доповідач Павицька Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2025 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого Павицької Т.М.,

суддів Шевчук А.М., Борисюка Р.М.,

розглянув у спрощеному письмовому провадженні без виклику сторін м. Житомирі цивільну справу №295/3366/25 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» в особі Житомирської філії про стягнення безпідставно набутих коштів, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 14 травня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Перекупки І.Г. у м. Житомирі,

в с т а н о в и в :

У березні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду із даним позовом обґрунтовуючи його тим, що 16.04.2024 ТОВ «Газорозподільні мережі України» в особі Житомирської філії ТОВ «Газорозподільні мережі України» звернулося до Богунського районного суду м. Житомира із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованість за надані послуги з розподілу природного газу в розмірі: 1 418,15 грн. за період з 01.09.2023 р. по 31.03.2024 р. та судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 302,80 грн. 03.05.2024 суддею Богунського районного суду м. Житомира був виданий судовий наказу по справі № 295/5725/24, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Газорозподільні мережі України» в особі Житомирської філії ТОВ «Газорозподільні мережі України» заборгованість за надані послуги з розподілу природного газу в розмірі 1418,15 грн., що утворилася за період з 01.09.2023 р. по 31.03.2024 р., та судовий збір в сумі 302,80 грн. В подальшому, виконавчий документ № 295/5725/24 був направлений поштовим зв`язком, на адресу Богунського відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) для примусового виконання. 11.11.2024 в межах виконавчого провадження № 76588640 стягнуто з ОСОБА_1 на користь Житомирської філії ТОВ «Газорозподільні мережі України» заборгованість у розмірі 1418,15 грн. та судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 302,80 грн. (платіжна інструкція № 19980 від 21 листопада 2024 р.). Оскільки, заборгованість з боржника було стягнуто в повному обсязі, постановою Головного державного виконавця Богунського відділу державної виконавчої служби у м. Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). Вказує, що ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 10.02.2025 судовий наказ №295/5725/24 було скасовано, відтак у відповідача відпала правова підстава володіти грошовими коштами/, відповідно до ст. 1212 ЦК України.

Рішення Богунського районного суду м. Житомира від в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову у повному обсязі. На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що судовий акт про скасування судового наказу, який набрав законної сили, але за яким відбулося повне або часткове виконання , є правовою підставою для виникнення зобов`язання з повернення майна, що набуто без достатньої правової підстави, оскільки з моменту ухвалення такого судового акту правова підстава вважається такою, що відпала. Відповідно до ст. 1212 ЦК України у такому разі набувач такого майна з моменту набрання судовим актом законної сили, зобов`язаний повернути потерпілому все отримане майно. Така правова позиці висловлена у постанові Верховного Суду від 08.09.2021 у справі №201/6498/20.

28 жовтня 2025 року на адресу Житомирського апеляційного суду надійшов відзив представника ТОВ «Газорозподільні мережі України» в особі Житомирської філії Чепелевич О.Б. на апеляційну скаргу ОСОБА_1 у якому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Богунського районного суду м. Житомира від 14.05.2025 залишити без змін. У відзиві зазначає, що 03.05.2024 суддею Богунського районного суду м. Житомира виданий судовий наказу по справі 295/5725/24, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Газорозподільні мережі України» в особі Житомирської філії ТОВ «Газорозподільні мережі України» заборгованість за надані послуги з розподілу природного газу в розмірі 1418,15 грн., що утворилася за період з 01.09.2023 року по 31.03.2024 року, та судовий збір в сумі 302,80 грн. Вказаний судовий наказ набрав законної сили 03.07.2024 та був виданий стягувачу - ТОВ «Газорозподільні мережі України» в особі Житомирської філії ТОВ «Газорозподільні мережі України» 11.10.2024. У зв`язку з відсутністю проведення добровільної оплати за даним судовим наказом станом на 14.10.2024, виконавчий документ №295/5725/24 був направлений поштовим зв`язком на адресу Богунського відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) для примусового виконання. Постановою державного виконавця Богунського відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) 19.11.2024 відкрито виконавче провадження № 76588640. 21.11.2024 в межах виконавчого провадження № 76588640 стягнуто на користь Житомирської філії ТОВ «Газорозподільні мережі України» з боржника заборгованість у розмірі 1418,15 грн та судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 302,80 грн. Оскільки, заборгованість з боржника було стягнуто в повному обсязі, постановою Головного державного виконавця Богунського відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) 26.11.2024 виконавче провадження з примусового виконання судовий наказ № 295/5725/24 закінчено. Ухвалою від 10.02.2025, тобто вже після закриття виконавчого провадження, судовий наказ №295/5725/24 було скасовано за заявою боржника. 10.03.2025 ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просила суд стягнути з ТОВ «Газорозподільні мережі України» в особі Житомирської філії «Газорозподільні мережі України» на її користь безпідставно набуті кошти в сумі 1790,25 грн. Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 14.05.2025 у задоволенні позову відмовлено у повному обсязі. Вважає, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та прийнятим у урахуванням усіх обставин справи та у відповідності до норм чинного законодавства. При цьому відповідач звертає увагу, що позивач, звертаючись з апеляційною скаргою, як правову підставу для її задоволення, посилається на положення ст. 1212 ЦК України. Загальні підстави для виникнення зобов`язань у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України. Однак, стаття 1212 ЦК України, регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. За змістом статті 1212 ЦК України, безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею в себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: набуття або збереження майна; набуття або збереження за рахунок іншої особи; відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків. Зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені ст. 11 ЦК України. Відповідач не збагатився за рахунок позивача поза підставою, передбаченою законом. Підставами стягнення з ОСОБА_1 грошових коштів став судовий наказ Богунського районного суду м. Житомира від 03.05.2024 року, який набрав законної сили 11.10.2024, та який був чинний на момент відкриття виконавчого провадження та на момент виконання судового рішення в межах виконавчого провадження 76588640. Таким чином, у даному випадку спеціальним способом захисту є поворот виконання рішення суду, який передбачений статтею 444 ЦПК України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Встановлено, що 16.04.2024 ТОВ «Газорозподільні мережі України» в особі Житомирської філії ТОВ «Газорозподільні мережі України» звернулося до Богунського районного суду м. Житомира із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованість за надані послуги з розподілу природного газу в розмірі: 1 418,15 грн. за період з 01.09.2023 по 31.03.2024 та судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 302,80 грн.

03 травня 2024 року суддею Богунського районного суду м. Житомира виданий судовий наказу по справі № 295/5725/24, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Газорозподільні мережі України» в особі Житомирської філії ТОВ «Газорозподільні мережі України» заборгованість за надані послуги з розподілу природного газу в розмірі 1418,15 грн., що утворилася за період з 01.09.2023 по 31.03.2024, та судовий збір в сумі 302,80 грн.

Вказаний судовий наказ набрав законної сили 03.07.2024 та був виданий стягувачу - ТОВ «Газорозподільні мережі України» в особі Житомирської філії ТОВ «Газорозподільні мережі України» 11.10.2024 року.

В подальшому, виконавчий документ № 295/5725/24 був направлений поштовим зв`язком, на адресу Богунського відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) для примусового виконання.

Постановою державного виконавця Богунського відділу державної виконавчої служби у м. Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 19.11.2024 відкрито виконавче провадження № 76588640.

21 листопада 2024 року в межах виконавчого провадження № 76588640 стягнуто на користь Житомирської філії ТОВ «Газорозподільні мережі України» з боржника заборгованість у розмірі 1418,15 грн. та судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 302,80 грн. (платіжна інструкція № 19980 від 21 листопада 2024 року).

Оскільки, заборгованість з боржника було стягнуто в повному обсязі, постановою Головного державного виконавця Богунського відділу державної виконавчої служби у м. Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 26.11.2024 виконавче провадження з примусового виконання судовий наказ № 295/5725/24 закінчено.

Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 10.02.2025 судовий наказ №295/5725/24 було скасовано.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції обґрунтовував свою позицію тим, що виданий судовий наказ про стягнення заборгованості із ОСОБА_1 був у подальшому скасований ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 10.02.2025, а тому виникли обставини для позивача для звернення до суду із заявою про поворот виконання рішення в порядку ст. 444 ЦПК України. До спірних правовідносин не підлягає застосуванню положення ст. 1212 ЦК України, оскільки вирішення спірного питання врегульовано нормами процесуального законодавства.

Колегія судді погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Із матеріалів справи вбачається, що грошові кошти у розмірі 1418,15 грн, як заборгованість за послуги з розподілу природного газу та судовий збір в розмірі 302,80 грн виплачені на підставі судового рішення (судового наказу), який в подальшому був скасований.

Стаття 1212 ЦК України, регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

За змістом статті 1212 ЦК України, безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею в себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: набуття або збереження майна; набуття або збереження за рахунок іншої особи; відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акту, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків. Зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені ст. 11 ЦК України.

Частиною 5 ст. 11 ЦК України, визначено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати за рішенням суду.

Набуття однією із сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання судового рішення не є безпідставним.

Тобто, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав, якщо таке майно, у тому числі грошові кошти, передано на виконання судового рішення виключає можливість застосування до них судом положень ч. 1 ст. 1212 ЦК України.

Поворот виконання рішення - це процесуальна форма захисту прав боржника. Він можливий лише після набрання судовим рішенням законної сили. Його суть - у поверненні стягувачем боржнику всього одержаного за скасованим рішенням.

У Рішенні Конституційного Суду України від 02 листопада 2011 року № 13-рп/2011 у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положення пункту 28 частини першої статті 293 ЦПК України у взаємозв`язку з положеннями пунктів 2, 8 частини третьої статті 129 року Конституції України вказано, що поворот виконання рішення - це цивільна процесуальна гарантія захисту майнових прав особи, яка полягає у поверненні сторін виконавчого провадження в попереднє становище через скасування правової підстави для виконання рішення та повернення стягувачем відповідачу (боржнику) всього одержаного за скасованим (зміненим) рішенням. Інститут повороту виконання рішення спрямований на поновлення прав особи, порушених виконанням скасованого (зміненого) рішення, та є способом захисту цих прав у разі отримання стягувачем за виконаним та у подальшому скасованим (зміненим) судовим рішенням неналежного, безпідставно стягненого майна (або виконаних дій), оскільки правова підстава для набуття майна (виконання дій) відпала.

Поворот виконання рішення полягає у поверненні сторін виконавчого провадження в попереднє становище через скасування правової підстави для виконання рішення та повернення стягувачем (боржнику) всього одержаного за скасованим (зміненим) рішенням (судовим наказом).

Тому суди на забезпечення такої гарантії відновлення прав учасників процесу, як поворот виконання рішення мають задовольняти відповідні заяви та повертати стягнені кошти за скасованим (зміненим) судовим рішенням у разі відсутності обмежень, установлених законом.

Подібні висновки зроблені у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 20 червня 2019 року у справі № 336/9595/14 (провадження № 61-14640сво18), у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2019 року у справі № 569/15646/16-ц (провадження № 14-375цс19) та постанові Верховного Суду у складі Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 травня 2022 року у справі № 405/3788/19 (провадження № 61-826св22).

Відповідно до частин першої, другої ст.444 ЦПК України суд апеляційної чи касаційної інстанції, приймаючи постанову, вирішує питання про поворот виконання, якщо, скасувавши рішення (визнавши його нечинним), він: 1) закриває провадження у справі; 2) залишає позов без розгляду; 3) відмовляє в позові повністю; 4) задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі. Якщо рішення після його виконання скасовано і справу повернуто на новий розгляд, суд, ухвалюючи рішення, вирішує питання про поворот виконання, якщо під час нового розгляду справи він: 1) закриває провадження у справі; 2) залишає позов без розгляду; 3) відмовляє в позові повністю; 4) або задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі.

Згідно з частиною дев`ятою статті 444 ЦПК України, якщо питання про поворот виконання рішення не було вирішено судом відповідно до частин першої - третьої цієї статті, заява відповідача за цим рішенням про поворот виконання рішення розглядається судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Статтею 445 ЦПК України передбачені особливості повороту виконання в окремих категоріях справ. Зокрема, у справах про стягнення аліментів, а також у справах про стягнення заробітної плати чи інших виплат, що випливають з трудових правовідносин, поворот виконання не допускається незалежно від того, у якому порядку ухвалено рішення, за винятком випадків, коли рішення було обґрунтоване на підроблених документах або на завідомо неправдивих відомостях позивача.

Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах, вирішуються судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, якщо інше не визначено цим розділом (частина перша статті 446 ЦПК України).

Отже, поворот виконання рішення, якщо цього вимагає відповідач за цим рішенням, можливий у будь-якому випадку, незалежно від того, в якому порядку (апеляційному, касаційному чи за нововиявленими обставинами) скасовано судове рішення.

У даній справі відповідач отримав грошові кошти за рішенням суду (судовим наказом).

Відповідно до частини першої статті 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» судовий наказ є виконавчим документом.

Встановивши, що грошові кошти у розмірі 1790,25 грн ( 1418,15 грн заборгованість за надані послуги з розподілу природного газу + 302,80 грн судові витрати) ТОВ «Газорозподільчі мережі України» отримало на підставі судового рішення (судового наказу), суд першої інстанції дійшов до правильного висновку, що належним способом захисту порушених прав є звернення ОСОБА_1 , до суду про поворот виконання рішення у порядку, передбаченому статтею 444 ЦПК України, а тому у задоволенні позову про стягнення безпідставно набутих коштів обґрунтовано відмовив.

На підставі викладеного, колегія суддів повністю погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки судом першої інстанції повно з`ясовані фактичні обставини справи, які мають істотне значення для справи в межах наданих сторонами доказів, правильно визначені правовідносини, що склалися між сторонами, їх об`єктивний склад, права та обов`язки сторін, вірно застосовані норми матеріального права та не порушені норми процесуального права, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не дають достатніх підстав для скасування рішення суду.

Доводи апеляційної скарги фактично зводяться до незгоди з оскаржуваним рішенням та посилання які містяться в ній є власним трактуванням норм законодавства, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується колегія суддів.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене та керуючись ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, так як рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 14 травня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді