Справа № 203/6473/25
Провадження № 2/0203/2692/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.11.2025 року Центральний районний суд міста Дніпра у складі:

головуючого судді Єдаменко С.В.,

при секретарі Пархоменко А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту перебування дитини на утриманні, звільнення від сплати заборгованості по аліментам та припинення стягнення аліментів,

встановив:

10 вересня 2025 року до Центрального районного суду міста Дніпра надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту перебування дитини на утриманні, звільнення від сплати заборгованості по аліментам та припинення стягнення аліментів. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що 12 квітня 2008 року між ним та відповідачкою ОСОБА_3 (після шлюбу ОСОБА_4 ) (далі по тексту Відповідачка) було зареєстровано шлюб. ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_5 . 11 червня 2014 року рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська у справі № 203/3239/14-ц цей шлюб було розірвано. Відповідачка повторно вийшла заміж та змінила прізвище ОСОБА_4 на ОСОБА_6 30.11.2015 року рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська у цивільній справі № 203/6005/15-ц присуджено з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_7 аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_5 у розмірі 1/4 частини із всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 29 жовтня 2015 року і до досягнення дитиною повноліття. З лютого 2016 року ОСОБА_5 , через сімейні обставини, змінив своє місце проживання і почав фактично проживати разом з батьком позивачем у будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідачка в подальшому розірвала повторний шлюб та повернула собі прізвище ОСОБА_4 . 27 лютого 2024 року ОСОБА_8 офіційно зареєстрував своє місце проживання разом з позивачем. Після цього, позивач звернувся до відповідачки з пропозицією надати розписку або укласти договір, якими зафіксувати факт того, що вона не претендує на заборгованість по аліментам за період з лютого 2016 року по 27 лютого 2024 року. Своїм листом від 26 квітня 2024 року відповідачка відмовилась від запропонованої пропозиції. Зважаючи на викладене, позивач просив суд встановити факт самостійного виховання позивачем сина ОСОБА_5 та його перебування на утриманні позивача, припинити стягнення аліментів на підставі рішення Кіровського районного суду міста Дніпропетровська від 30 листопада 2015 року у цивільній справі № 203/6005/15-ц та звільнити позивача від сплати заборгованості по аліментах на підставі зазначеного судового рішення за період з 01 лютого 2016 року по 27 лютого 2024 р. (а.с. а.с. 1 5).

Ухвалою судді Центрального районного суду міста Дніпра від 18 вересня 2025 року відкрито провадження у цивільній справі, призначено її до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін на 06 жовтня 2025 року (а.с. 54).

06 жовтня 2025 року через канцелярію Центрального районного суду міста Дніпра надійшла заява від відповідачки, в якій вона підтвердила, що зверталась до суду з позовом про стягнення аліментів зі свого колишнього чоловіка, проте судове рішення для примусового виконання не подавала. З лютого 2016 року їх з позивачем син ОСОБА_9 проживає з батьком. Вона приймає участь в житті сина, вони спілкуються та регулярно зустрічаються, проте наразі відповідачка через скрутне фінансове становище на може забезпечувати потреби дитини, тому ОСОБА_9 перебуває на повному утриманні свого батька. Відповідачка просила розглянути цивільну справу за її відсутності (а.с. 60).

В судове засідання 06 жовтня 2025 року з`явився позивач ОСОБА_1 , який підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити, пояснив, що їх з відповідачкою син ОСОБА_10 дійсно проживає з ним, починаючи з лютого 2016 року та до цього часу, проте лише в лютому 2024 року офіційно зареєстрував зміну місця проживання. Дитина перебуває на повному утриманні позивача.

За клопотанням позивача в судове засідання було викликано свідків (а.с. а.с. 59, 63 дія 18).

Свідок ОСОБА_11 повідомила в судовому засіданні, що є вчителем фізика та була класним керівником до 9 класу, в якому навчався ОСОБА_9 . З усіх питань, які виникали щодо навчання ОСОБА_10 , а також з організаційних питань, вона зверталась до батька позивача. В школу дитину приводив батько. Свідок ніколи не бачила матір ОСОБА_10 , та не знайома з нею.

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні повідомила, що є вчителем історії та зараз є класним керівником в класі, де навчається ОСОБА_9 . З п`ятого класу вона викладала для цього класу історію, тому знає ОСОБА_10 з цього періоду. Свідок повідомила суду, що вихованням дитини займається батько і саме до нього вона звертається з питань, які виникають в ході навчання ОСОБА_10 . Саме позивач приходив та приходить на батьківські збори, батько подавав заяву про зарахування ОСОБА_10 до 10 класу. Мати, згідно пояснень свідка, жодного разу в школі не була, про неї свідку нічого не відомо.

Судом було витребувано з архіву Центрального районного суду міста Дніпра матеріали цивільної справи № 203/6005/15-ц, у зв`язку з чим в судовому засідання було оголошено перерву до 06 листопада 2025 року.

В судове засідання 06 листопада 2025 року з`явився позивач, за клопотанням якого було допитано в якості свідка ОСОБА_5 , який досяг 16-річного віку.

ОСОБА_5 в судовому засіданні підтвердив, що дійсно в лютого 2016 року проживає з батьком за адресою: АДРЕСА_2 . Саме батько займається його вихованням та забезпеченням, здійснює придбання йому одягу та необхідних речей, техніки та мобільних телефонів, надає йому кишенькові гроші. З матір`ю у ОСОБА_10 нормальні відносини.

Судом було досліджено письмові докази, матеріали цивільної справи № 203/6005/15-ц, додаткові пояснення позивача, після чого суд перейшов на стадію ухвалення рішення.

Заслухавши пояснення позивача, показання свідків, дослідивши зібрані по справі докази суд, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Встановлюючи фактичні обставини справ суд враховує положення ч. 4 ст. 82 ЦПК України, згідно якої обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

12 квітня 2008 року між позивачем та відповідачкою було укладено шлюб, зареєстрований Красногвардійським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис 186, після шлюбу відповідачка змінила прізвище « ОСОБА_13 » на « ОСОБА_4 ». Вказане встановлено рішенням Кіровського районного суду міста Дніпропетровська (нині Центральний районний суд міста Дніпра) від 11 червня 2014 року у цивільній справі № 203/3239/14-ц (а.с. 7).

ІНФОРМАЦІЯ_1 у позивача та відповідачки народився син ОСОБА_5 , про що 27 жовтня 2009 року Кіровським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції складено актовий запис № 516. Вказане підтверджується копією повторного свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 31 березня 2022 року Буським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Золочівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) (а.с. 10).

Рішенням Кіровського районного суду міста Дніпропетровська (нині Центральний районний суд міста Дніпра) від 11 червня 2014 року у цивільній справі № 203/3239/14-ц, яке набрало законної сили 24 червня 2014 року, шлюб між позивачем та відповідачкою було розірвано, прізвище позивачки, змінене нею при укладанні шлюбу, залишено без змін « ОСОБА_4 » (а.с. 7).

05 червня 2015 року відповідачка уклала шлюб з ОСОБА_14 , змінила прізвище « ОСОБА_4 » на « ОСОБА_6 », що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 , виданого Красногвардійським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис № 522.

Малолітній ОСОБА_9 був зареєстрований разом з матір`ю за адресою: АДРЕСА_3 , що підтверджується довідкою № 6738 від 02 жовтня 2015 року.

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська (зараз Центральний районний суд міста Дніпра) від 30 листопада 2015 року у цивільній справі № 203/6005/15-ц задоволено позов ОСОБА_7 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_7 аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_5 у розмірі 1/4 частини із всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 29 жовтня 2015 року, до досягнення дитиною повноліття (а.с. а.с. 8 9). Рішення суду в апеляційному порядку не оскаржувалось, набрало законної сили 11 грудня 2015 року.

Згідно відмітки на обкладинці цивільної справі № 203/6005/15-ц ОСОБА_15 отримала виконавчий лист за рішенням у цій справі 04 грудня 2015 року.

З лютого 2016 року ОСОБА_5 , почав фактично проживати разом з батьком ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 . Вказане підтверджується поясненнями позивача та самого неповнолітнього ОСОБА_5 , актом про фактичне проживання, відмітками в медичній документації (інформована згода та оцінка стану здоров`я особи або дитини одним з батьків або іншим законним представником дитини на проведення щеплення або туберкулінодіагностики) за 2018, 2019 роки, де зазначено адресу місця проживання дитини АДРЕСА_2 (а.с. а.с. 14, 26 27, 30 31, 34). Також, в медичній документації зазначалась адреса проживання ОСОБА_5 за колишньою назвою вулиці «вул. 55 років ВЛКСМ» (а.с. а.с. 20 22, 25, 28).

27 лютого 2024 року ОСОБА_5 зареєстрував своє місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується копією витягу з реєстру територіальної громади від 20 травня 2025 року № 2024/005824787 (а.с. 49).

Згідно пояснень позивача та свідків. які були допитані в судовому засіданні ОСОБА_1 самостійно виховує та утримує сина ОСОБА_5 . Вказане також підтверджується письмовими доказами: копії медичних документів із зазначеним, що саме позивач щороку надавав дозволи на щеплення дитині; копії декларації з сімейним лікарем, які підписані в інтересах дитини позивачем (а.с. а.с. 15 34).

Згідно довідки № 25 від 02 травня 2024 року, виданої комунальним закладом загальної середньо освіти «Гімназія № 2» Дніпровської міської ради, вбачається, що ОСОБА_5 навчався у вказаному закладі з 01 вересня 2016 року по 28 серпня 2018 року. Вихованням та навчанням дитини займався позивач. Який підтримував зв`язок з педагогами школи, систематично відвідував батьківські збори. Мати до навчального закладу не з`являлась (а.с. 11).

Згідно відповіді комунального закладу освіти «Середня загальноосвітня школа № 15» Дніпровської міської ради від 13 травня 2014 року № 152/01-20 вбачається, що під час навчання ОСОБА_5 у цьому закладі в період з 29 серпня 2020 року по 09 травня 2024 року вихованням та навчанням дитини займався батько (позивач), мати жодного разу на батьківські збори не з`являлась (а.с. 12).

Із заяви про зарахування ОСОБА_5 до 10 класу закладу освіти від 04 серпня 2025 року , копію якої надано до матеріалів цивільної справи, вбачається, що вона підписана саме позивачем (а.с. 13).

Крім того, в провадженні господарського суду Дніпропетровської області перебуває справа № 904/3493/25 про банкрутство ОСОБА_2 , у зв`язку з наявністю заборгованості перед більш ніж 30 фінансово-кредитними установами на загальну суму 762 881 грн. 16 коп.

При вирішення позовних вимог по суті суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Отже, за змістом ст. ст. 179 180 Сімейного кодексу України, аліменти на утримання неповнолітньої дитини сплачуються тому з батьків, з яким мешкає дитина та який виконує обов`язки із утримання дитини і повинні використовуватися за цільовим призначенням.

Відповідно до положень ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Пунктом 10 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі повернення виконавчого документу без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), який видав виконавчий документ.

Відповідно до правових позицій, викладених у п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 р. № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених умов ст. 197 Сімейного кодексу України, повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості.

В розумінні положень закону, підставою для звільнення від сплати заборгованості за аліментами можуть бути лише істотні обставини, які вплинули та пов`язані із самим фактом виникнення такої заборгованості. Інших підстав для звільнення від сплати заборгованості за аліментами діюче законодавство не передбачає. Правова норма не встановлює конкретного, вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення (повного або часткового) від сплати заборгованості по аліментам. При цьому факт того, чи мають місце обставини (факти), на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку встановлюється судом окремо.

Повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом, та за умови встановлення факту наявності обставин які є підставою для звільнення від сплати такої заборгованості.

За наявності встановлених судом фактів (обставин), що мають істотне значення, платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати заборгованості за ними на підставі судового рішення.

Згідно ч. 4 ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розмірі платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Зазначена норма не визначає чіткого переліку обставин, що впливають на припинення платежів, а тому ними можуть бути будь-які обставини, що з урахуванням інтересів дитини змінюють обов`язок щодо сплати цих платежів. Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 03.02.2021р. у справі № 520/21069/18.

Правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорювані права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 16.09.2015 року №21-1465а15.

Відповідно до змісту ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ч. 1 ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

За умовами ч. 5 ст. 183 Сімейного кодексу України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів.

За правилами ч. 4 ст. 273 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

У постанові Верховного Суду від 04.09.2019 у справі № 711/8561/16-ц (провадження № 61-21318св18) зроблено висновок про те, що аліменти це кошти, спрямовані на забезпечення дитини всім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків, хто проживає з дитиною та бере більш активну участь у її вихованні. У цьому аспекті доведенню підлягають саме ті обставини, що діти постійно, а не тимчасово проживають із тим з батьків, хто сплачував аліменти.

Наявність рішення про стягнення аліментів не є перешкодою для вирішення спору про припинення такого стягнення і стягнення аліментів на користь іншого з батьків, бо саме у зміні обставин, які існували на момент ухвалення першого рішення, полягає новий спір (постанова Верховного Суду від 03.02.2021 у справі №520/21069/18 (провадження № 61-1347св20).

Припинення стягнення аліментів можливе, зокрема, тоді, коли дитина проживає з іншим із батьків, який її повністю утримує. У такому разі відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я їх одержувача (постанова Верховного Суду від 28.09.2022 у справі №686/18140/21 (провадження №61-6611св22)).

Отже, обов`язковою умовою для стягнення аліментів на користь одного з батьків є проживання з нею чи з ним самої дитини, на утримання якої власне і стягуються аліменти.

Таким чином, судом встановлено, що з лютого 2016 року ОСОБА_5 проживає разом з батьком (позивачем) проте одночасно з цим за рішенням суду він був зобов`язаний сплачувати аліменти на утримання дитини на користь відповідачки. Вказане свідчить про наявність підстав для припинення сплати аліментів за рішенням Кіровського районного суду міста Дніпропетровська від 30 листопада 2015 року у цивільній справі № 203/6005/15-ц.

При цьому, не підлягають задоволенню позовні вимоги про звільнення позивача від сплати заборгованості за аліментами за рішенням Кіровського районного суду міста Дніпропетровська від 30 листопада 2015 року у цивільній справі № 203/6005/15-ц, як заявлені передчасно, оскільки наразі виконавчий лист за цим судовим рішенням до примусового виконання не пред`являвся, аліменти за ним не нараховувались, розмір заборгованості не визначався, тому відсутні підстави для вирішення судом питання про звільнення позивача від гіпотетичної заборгованості. Також, позивач не позбавлений права ставити питання про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню.

При вирішенні питання щодо встановлення факту перебування на утриманні та самостійного виховання позивачем його сина суд враховує наступне.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 11 вересня 2024 року в справі № 201/5972/22 (провадження № 14-132цс23), в якій розглядалася заява батька про встановлення факту самостійного виховання дитини, необхідного заявнику для оформлення документів для отримання соціальної допомоги як батьку, що самостійно виховує дитину, реєстрації місця проживання дитини, вирішення інших питань щодо проживання та перебування дитини, отримання відстрочки від мобілізації, зробила такий висновок:

«Факт одноосібного виховання дитини одним із батьків не може встановлюватись у безспірному порядку або за домовленістю батьків дитини, зокрема на підставі укладеного між ними договору або на підставі судового рішення, ухваленого за правилами окремого провадження, оскільки в такому питанні завжди існуватиме загроза порушення принципу дотримання найкращих інтересів дитини.

Факт, про встановлення якого просить заявник не підлягає з`ясуванню в порядку окремого провадження, оскільки з поданої заяви вбачається спір про право, який не може розглядатися в судовому порядку безвідносно до дій заінтересованих осіб щодо конкретних прав, свобод та інтересів заявника.

Оскільки сімейним законодавством не передбачено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини, а визначена частиною першою статті 15 Сімейного кодексу України (далі - СК України) «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від них, зокрема від обов`язків щодо виховання дитини, то факт одноосібного виховання дитини одним із батьків може бути встановлений судом як одна з обставин, що складає предмет доказування у спорі між батьками дитини щодо виконання ними обов`язків з виховання дитини.

Інститут окремого провадження не може використовуватися для створення преюдиційних фактів з метою подальшого вирішення будь-якого спору про право. За установлених обставин факт самостійного виховання дитини матір`ю (батьком) не може бути встановлений за правилами окремого провадження, у зв`язку із чим така заява має бути залишена без розгляду».

12 лютого 2025 року колегія суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду своєю ухвалою передала на розгляд Великої Палати Верховного Суду справу № 127/3622/24 для уточнення висновку, який викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2024 року в справі № 201/5972/22 (провадження № 14-132цс23), за яким факт самостійного виховання дитини матір`ю (батьком) взагалі не може бути встановлений за правилами окремого провадження, у зв`язку із чим такі заяви слід залишати без розгляду. 19 березня 2025 року Велика Палата Верховного Суду своєю ухвалою (провадження № 14-25цс25) повернула справу № 127/3622/24 на розгляд колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в складі Верховного Суду. Ухвала Великої Палати Верховного Суду мотивована тим, що Висновки Великої Палати Верховного Суду в постанові від 11 вересня 2024 року в справі № 201/5972/22 (провадження № 14-132цс23) ґрунтувались на загальних нормах, які врегульовували питання встановлення юридичного факту на час виникнення спірних правовідносин (звернення до суду із заявою у серпні 2022 року та її вирішення судом 09 грудня 2022 року), на які не поширювались положення Закону № 3633-IX, який набрав чинності 18 травня 2024 року та яким статтю 26 Закону № 2232-ХІІ викладено в новій редакції.

Велика Палата Верховного Суду вказала, що наведений нею у постанові підхід щодо встановлення факту самостійного виховання дитини як юридичного факту був обґрунтований з урахуванням мети, для якої заявник просив установити цей факт у сукупності з установленими в справі обставинами, за якими між батьками дитини був укладений договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків, яким вони узгодили порядок участі кожного із них у вихованні їхнього спільного сина, а також іншими обставинами, які свідчили про неможливість встановлення такого факту в порядку окремого провадження.

З огляду на різноманітність суспільних правовідносин та обставин, які стають підставою для виникнення спорів у судах, з урахуванням фактичних обставин, які встановлюються судами на підставі наданих сторонами доказів у кожній конкретній справі, суди повинні самостійно здійснювати аналіз правовідносин і оцінку релевантності та необхідності застосування правових висновків Великої Палати Верховного Суду в кожній конкретній справі (подібний висновок міститься в ухвалах Великої Палати Верховного Суду від 15 березня 2023 року в справі № 726/2166/19 та від 13 липня 2023 року в справі № 922/5158/21).

Оскільки у цивільній справі, яка розглядається в порядку позовного, а не окремого провадження вирішується спір про права та обов`язки батьків щодо участі в утриманні дитини, суд приходить до висновку про можливість встановлення факту перебування на утриманні та самостійного виховання позивачем його сина ОСОБА_5 , починаючи з 01 лютого 2016 року. Цей факт знайшов своє підтвердження в ході розгляду справи та підтверджується як письмовими доказами, так і показаннями свідків, а встановлення такого факту має значення для позивача з метою захисту його прав при вирішенні спору щодо аліментних зобов`язань.

Враховуючи волевиявлення позивача судові витрати з відповідачки не стягуються.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 179 183 Сімейного кодексу України, ст.ст.3, 4, 11-13, 81, 141, 209, 247, 263-265, 274, 279, 280-289 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту перебування дитини на утриманні, звільнення від сплати заборгованості по аліментам та припинення стягнення аліментів задовольнити частково.

Встановити факт перебування на утриманні та самостійного виховання ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ; РНОКПП НОМЕР_3 ; адреса: АДРЕСА_4 ) його сина ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 з 01 лютого 2016 року.

Припинити, починаючи з 28 лютого 2024 року, стягнення аліментів з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ; РНОКПП НОМЕР_3 ; адреса: АДРЕСА_4 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ; РНОКПП НОМЕР_4 ; адреса: АДРЕСА_5 ) на утримання їх сина ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 , за рішенням Кіровського районного суду міста Дніпропетровська (зараз Центральний районний суд міста Дніпра) від 30 листопада 2015 року у цивільній справі № 203/6005/15-ц.

В решті позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку передбаченому ст.273 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня підписання його повного тексту.

Повний текст рішення складено 07 листопада 2025 року.

Суддя С.В. Єдаменко