Справа № 372/4535/25
Провадження 2-2213/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 листопада 2025 року м.Обухів

Обухівський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Зінченко О.М.

при секретарі судового засідання Калашник І.В.,

представника Мельников Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Обухівського районного суду Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємство «Спецагролізинг» про стягнення заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку під час звільнення та моральної шкоди,

В С Т А Н ОВ И В:

07.08.2025 р. позивач через свого представника адвоката Мельникова Д.О. звернувся до суду з позовом до Державного підприємство «Спецагролізинг», посилаючись на те, що постановою Київського апеляційного суду від 16.07.2025 р. у справі №372/6826/24 за позовом ОСОБА_2 до Фонду державного майна України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, на боці відповідача державне підприємство «Спецагролізинг» визнані припиненими трудові відносини між ОСОБА_2 та державним підприємством «Спецагролізинг» () щодо виконання ним обов`язків виконуючого обов`язки директора ДП «Спецагролізинг» з 30.10.2024 р. Проте станом на день звернення до суду з цим позовом наказ про звільнення позивача не складений, позивачу не вручений, розрахунки у зв`язку зі звільненням не проведені. З огляду на зміст постанови Київського апеляційного суду від 16.07.2025 р. у справі 372/6826/24 позивач дізнався про порушення своїх прав лише у зв`язку з ухваленням судового рішення. Згідно зі штатним розписом ДП «Спецагролізинг» посадовий оклад директора, обов`язки якого були покладені на позивача, складав 17100,00 грн. на місяць. Тому у день звільнення відповідач повинен був виплатити позивачу несплачену заробітну плату за період з 01.06.2024 р. по 30.10.2024 р. в сумі 102600,00 грн. (17100,00 грн. х 6 місяців), проте розрахунків не провів, чим порушив право на заробітну плату. У зв`язку з про строчкою розрахунків у зв`язку зі звільненням та невидачею копії наказу (розпорядження) про звільнення відповідач повинен сплатити на користь позивача середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, виходячи з посадового окладу в розмірі 17100,00 грн. на місяць, що складає 1628,57 грн. на день розрахований відповідно до вимог законодавства. В обґрунтуванні стягнення з відповідача моральної шкоди, позивач зазначив, що діями роботодавця спричинено моральні страждання позивачу, оскільки відповідач тривалий час і систематично порушує його трудові права (починаючи з ігнорування ним обов`язку про звільнення та своєчасного розрахунку при звільненні, невидачі наказу про звільнення), знехтував його законними вимогами про належний розрахунок через фактичне привласнення коштів працівника, спричиняє необхідність докладання додаткових істотних зусиль для захисту трудових права, занепокоєння з приводу втрати належних йому коштів під час виконання трудових обов`язків в інтересах та за згодою роботодавця. Вказані обставини призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, що потребувало від нього додаткових зусиль для організації свого життя та виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, вважає, що з відповідача на користь позивача справедливо стягнути 150000,00 грн.

В зв`язку з цим позивач просив суд стягнути з ДП «Спецагролізинг» на користь ОСОБА_2 заробітну плату за період з 01.06.2024 р. по 30.10.2024 р. в сумі 102600,00 грн. середній заробіток за весь час затримки розрахунку під час звільнення по день фактичного розрахунку, виходячи з 1628,57 грн. на день та 150000,00 грн. моральної шкоди, а також судові витрати.

08.08.2025 року було відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

07.10.2025 р. до суду від представника позивача ОСОБА_3 надійшла заява про стягнення судових витрат.

30.10.2025 р. в судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 Мельников Д.О. позов підтримав з підстав викладених з позові, також просив суд стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду, судовий збір та витрати на правову допомогу. Проти заочного розгляду справи не заперечував.

30.10.2025 р. представника відповідача ДП «Спецагролізинг» в судове засідання повторно не з`явивсь, хоч про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, заперечень щодо позову та клопотань про відкладення справи до суду не направив, тому суд вважає, за можливе розглянути даний спір у відсутність представника відповідача на підставі наявних у справі доказів.

Положеннями ст. 280 ЦПК України передбачається, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Суд визнав можливим провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, враховуючи те, що відповідач, будучи належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без поважних причин.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази, перевіривши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено наступні обставини.

26.02.2025 р. рішенням Обухівського районного суду Київської області по цивільній справі №372/6826/24 (2-586/25) за позовом ОСОБА_2 до Фонду державного майна України, третя особа державне підприємство «Спецагролізинг» про визнання трудових відносин припиненими та зобов`язання вчинити певні дії, в задоволенні позову було відмовлено. (а.с.7-9)

16.07.2025 р. постановою Київського апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_2 подану представником Мельниковим Денисом Олександровичем задоволено. Рішення Обухівського районного суду Київської області від 26.02.2025 р. було скасовано та ухвалено нове судове рішення. Визнати припиненими трудові відносини між ОСОБА_2 та ДП «Спецагролізинг» (), щодо виконання ним обов`язків виконуючого обов`язки директора ДП «Спецагролізинг» з 30.10.2024 р. Зобов`язати Фонд державного майна України видати відповідне розпорядження (рішення), щодо виключення є Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань з розділу «Відомості про органи управління юридичної особи» відомості про ОСОБА_2 як виконуючого обов`язки директора (керівника) ДП «Спецагролізинг». Стягнути з Фонду державного майна України на користь держави судовий збір за розгляд справи судом першої інстанції у сумі 1211,20 грн. та витрати за подання апеляційної скарги на користь ОСОБА_2 у сумі 1453,44 грн. (а.с.10-15)

З копії наказу Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України №94-п від 21.11.2019 р. вбачається, що з 25.11.2019 р. було покладено виконання обов`язків директора ДП «Спецагролізинг» на ОСОБА_2 , начальника відділу державних закупівель цього підприємства, до призначення керівника цього підприємства в установленому законодавством порядку. (а.с.16).

15.10.2025 р. ОСОБА_2 подав заяву в.о.Голови Фонду державного майна ОСОБА_4 , в якій у зв`язку з неможливістю за станом здоров`я, внаслідок отриманих ним важких поранень під час участі у бойових діях від початку збройної агресії рф, просив звільнити його з роботи з 30.10.2024 р. за власним бажанням на підставі ст.38 КЗпП України. Просив призначити відповідальну особу для прийняття за актом реєстраційних документів підприємства. (а.с.17)

Отримання поранень під час участі у бойових діях ОСОБА_2 підтверджується копіями довідок міністерства оборони України в/ч НОМЕР_1 №921 від 15.07.2022 р. та №265 від 22.01.2024 р. (а.с.20-21, 101-102)

Позивач ОСОБА_2 є особою з інвалідністю внаслідок війни, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 від 26.03.2025 р. (а.с.105)

З службової записки в.о.директора департаменту управління державними підприємствами Фонду державного майна України Богачова С. №47-1139 від 18.10.2024 р. вбачається, що до фонду надійшла заява ОСОБА_2 від 15.10.2025 р. щодо звільнення за власним бажанням з 30.10.2024 р. за станом здоров`я, внаслідок отримання важкого поранення під час участі у бойових діях, в зв`язку з чим просили доручити Робочій групі з розгляду питань, пов`язаних із здійсненням функцій з управління державними підприємствами, установами, організаціями та господарськими товариствами, яка відповідно до наказу Фонду від 17.02.2020 р. №286 (із змінами) функціонує у Фонді, підготувати у встановленому порядку пропозиції керівництву Фонду про призначення керівника підприємства. (а.с.27).

28.10.2024 р. на заяву ОСОБА_2 листом №10-47-29171 заступник Голови Фонду державного майна України Панова Н. повідомила, що питання щодо його звільнення буде розглянуто одночасно з призначенням директора ДП «Спеагролізинг» (а.с.23)

29.05.2025 р. на звернення представника позивача адвоката Мельникова Д.О. листом №10-82-1-13822 в.о.начальника Управління Фонду державного майна України Дмитрук Г. повідомила, що на сьогоднішній час Робочою групою не здійснювався розгляд документів претендентів на посаду ДП «Спецагролізинг» () (а.с.24)

З відповіді директора Департаменту управління державними підприємствами Фонд державного майна України Ванченко В. №10-47-14806 від 10.06.2025 р., №10-47-16160 від 25.06.2025 р. на запит представника позивача адвоката Мельникова Д.О. було повідомлено, що після розгляду у встановленому порядку документів претендентів на зазначену посаду та прийняття рішення про призначення керівника підприємства Леськіва С.Є. буде звільнено наказом Фонду із займаної посади. (а.с.25-26)

На запит представника позивача адвоката Мельникова Д.О. від 10.06.2025 р. в.о.начальника Управління Фонду державного майна України Дмитрук Г. листом №10-82-1-15066 від 12.06.2025 р. повідомила, що конкурсний відбір керівників голів виконавчих органів та членів наглядових рад суб`єктів господарювання державного сектору економіки на період дії воєнного стану не проводиться. (а.с.28)

30.06.2025 р. в.о.начальника Управління Фонду державного майна України Дмитрук Г. на запит представника позивача адвоката Мельникова Д.О. від 25.06.2025 р. надала копії протоколів Робочої групи з розгляду питань пов`язаних із здійсненням функцій з управління державними підприємствами, установами, організаціями та господарськими товариствами за період з 15.10.2024 р. по 25.06.2025 р., що підтверджується супровідним листом №10-82-1-16551 від 30.06.2025 р. (а.с.29-98)

Згідно статті 21 КЗпП України встановлено, що «трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін».

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За ч. 2 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Ст.117 КЗпП України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені ст.116 цього кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

Згідно штатного розпису на 2017 рік ДП «Спецагролізинг» посадовий оклад директора становить 17100,00 грн. (а.с.103 зворот)

Позивач зазначив у позові, що у день звільнення відповідач повинен був виплатити йому несплачену заробітну плату за період з 01.06.2024 р. по 30.10.2024 р. в сумі 102600,00 грн. (17100,00 грн. х 6 місяців), однак розрахунків не провів, цим порушив його право на заробітну плату.

Згідно ч.1 ст.27 ЗУ «Про оплату праці», що порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється КМУ.

Постановою КМУ №100 від 08.02.1995 р. затверджено порядок обчислення середньої заробітної плати.

У зв`язку з прострочкою розрахунків у зв`язку зі звільненням та невидачею копії наказу (розпорядження) про звільнення відповідач повинен сплатити на його користь середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, виходячи з посадового окладу в розмірі 17100,00 грн., що складає 1628,57 грн. на день, розрахований відповідно до вимог законодавства.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ДП «Спецагролізинг» про стягнення заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку під час звільнення обґрунтовані належними доказами, а тому підлягають задоволенню.

Ст.237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування роботодавцем моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Згідно з частиною першою статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Під моральною шкодою слід розуміти витрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

У п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди зазначено, що відповідно до ст.237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Як роз`яснено у п.п.3, 5 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди`під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно достатті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості. Розмір грошового відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та, з урахуванням інших обставин, зокрема, тяжкості вимушених змін у життєвих стосунках, ступеню зниження престижу і ділової репутації позивача. При цьому, виходити слід із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до ч.3 - ч.5 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

При вирішенні вимог про відшкодування моральної шкоди, суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння моральних страждань, або втрат немайнового характеру, за яких обставин вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить.

Суд вважає, що позивач у порушення ст.ст.12, 81 ЦК України не надав суду доказів наявності умов для відшкодування моральної шкоди, тому у задоволені вимог про відшкодування моральної шкоди необхідно відмовити.

Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно п.3 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 1211,20 грн.

Відповідно до ч. 1ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Згідно з частиною другою статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідноз умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Частиною п`ятою статті 137ЦПК встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з частиною шостою статті 137ЦПК обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставістатті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009.

Згідно з частиною 4статті 62ЦПК України повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність".

Статтями26,27Закону України«Про адвокатуру і адвокатську діяльність» передбачено, що адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Захист інтересів позивача здійснює адвокат Мельников Денис Олександрович, що підтверджується копією договору про правничу допомогу від 07.08.2025 р. (а.с.106).

В заяві вх.25094 від 29.09.2025 р. представник позивача Мельников Д.О. повідомив суд, що 24.09.2025 р. Кваліфікаційно-дисциплінарна комісія адвокатури Київської області застосувала до нього дисциплінарне стягнення у вигляді зупинення права на заняття адвокатською діяльністю строком на чотири місяці. З огляду на те, що у провадженні суду перебуває спір, що виник з трудових відносин, від 24.09.2025 р. представництво інтересів здійснюватиметься ним як особою, яка досягла вісімнадцяти років і має цивільну процесуальну дієздатність. (а.с.117)

Представником позивача до матеріалів цивільної справи долучено копію Акту прийому-передачі до договору про правничу допомогу від 07.08.2025 р. в якому міститься детальний опис виконаних робіт, кількістю часу на надання правової допомоги та розміром гонорару, згідно яких витрати на правову допомогу складають 40000,00 грн. Акт підписано позивачем та його представником.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 137 ЦПК України).

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані: детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги. Витрати на правничу допомогу мають бути документально підтверджені.

Відповідно до частини 8 статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

При стягненні витрат на правничу допомогу слід враховувати, що представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (частина 2 статті 15 ЦПК України).

Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат.

Такий правовий висновок сформовано у постанові Верховного Суду від 03.05.2018 року у цивільній справі справа № 372/1010/16-ц.

Однак представником позивача ОСОБА_3 не надано суду платіжного документа, який підтверджував би сплату позивачем ОСОБА_2 гонорару його представнику ОСОБА_3 , згідно вказаного акту прийому-передачі до договору про правничу допомогу від 07.08.2025 р.

В зв`язку з цим суд вважає необхідним в задоволенні вимог про стягнення витрат на правов у допомогу відмовити.

Згідно з вимогами п.2 ч.1 ст.430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць, тобто в сумі 17100,00 грн.

Керуючись ст. ст. 4, 10, 76,141, 259, 264-265, 268, 273, 430 ЦПК України ст.ст. 83,47,116,117 КЗпП України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства «Спецагролізинг» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 01.06.2024 року по 30.10.2024 року в сумі 102600 грн.00 коп. під час звільнення по день фактичного розрахунку, виходячи з 1628,57 грн. за день.

Стягнути з Державного підприємства «Спецагролізинг» на користь держави судовий збір в розмірі 1211 грн. 20 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Допустити негайне виконання судового рішення в частині стягнення заборгованості по заробітній платі в межах платежу за один місяць.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду через Обухівський районний суд Київської області шляхом подачі в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а в разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено та підписано 14.11.2025 р.

Суддя: О.М. Зінченко