Номер провадження № 2/521/6673/25
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

19 листопада 2025 року м. Одеса

Хаджибейський районний суд міста Одеси в складі:

головуючого - судді Поліщук І.О.

за секретаря Коржеван В.А.

Учасники справи:

Позивач Комунальне підприємство «Теплопостачання міста Одеси»

Представник позивача Омельченко Ольга Володимирівна

Відповідач ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом Комунального підприємства «Теплопостачання міста Одеси до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за опалення та гаряче водопостачання, -

В С Т А Н О В И В :

До Хаджибейського районного суду міста Одеси звернулося з позовом КП «Теплопостачання міста Одеси» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за опалення та гаряче водопостачання, за яким просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за опалення та гаряче водопостачання за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки за особовим рахунком(№ НОМЕР_1 ) станом на 01 липня 2025 року існує заборгованість в сумі 30344,16 гривень, стягнути судові витрати у розмірі 3028,0 гривень, посилаючись на таке.

Комунальне підприємство «Теплопостачання міста Одеси» забезпечує тепловою енергією квартиру за адресою; АДРЕСА_1 , оскільки за особовим рахунком(№ НОМЕР_1 ), відкритим на ім`я ОСОБА_1 станом на 01 липня 2025 року існує заборгованість в сумі 30344,16 гривень, що свідчить про невиконання споживачем комунальної послуги свого зобов`язання по сплаті наданих послуг та порушенні прав комунального підприємства «Теплопостачання міста Одеси». З цих підстав захисту порушеного права позивач звернувся до суду.

Представник позивача Комунальне підприємство «Теплопостачання міста Одеси» Омельченко Ольга Володимирівна надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутністю, на позовних вимогах наполягала у повному обсязі та не заперечувала проти заочного розгляду справи.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений у встановленому законом порядку, подав відзив на позовну заяву. У відзиві на позов відповідач зазначив, що позов визнає частково, з огляду на наступне. Постановою Верховного суду від 06.07.2022 року по справі № 521/20396 витребувано з чужого незаконного володіння ОСОБА_2 у власність ОСОБА_1 квартири АДРЕСА_2 . Оскільки, вказана квартира була повернута йому у власність тільки з 06.07.2022 року, тому заборгованість за комунальні послуги має бути стягнута починаючи з 06.07.2022 року.

Розгляд справи проводився в порядку спрощеного позовного провадження.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити із частковим задоволенням позову.

Судом встановлені такі фактичні обставини на підставі представлених позивачем письмових доказів.

Судом встановлено, що Комунальне підприємство «Теплопостачання міста Одеси» забезпечує тепловою енергією квартиру за адресою: АДРЕСА_3 за особовим рахунком № НОМЕР_1 , відкритим на ім`я ОСОБА_1 ,

Відповідно до наданого суду розрахунку заборгованості за надання комунальні послуги КП «Теплопостачання міста Одеси» станом на 01 липня 2025 року за вказаною адресою існує заборгованість в сумі 30433, 16 гривень, яка утворилася за період з листопада 2018 року по липень 2025 року.

За правилами ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.

Відповідач частково заперечуючи проти позову вказує, що не проживав у вказаній квартирі до липня 2022 року і на підтвердження надає Постанову Верховного Суду по справі № 521/20396 від 06 липня 2022 року.

Зі місту вказаного судового рішення убачається, що Верховним Судом встановлено, що Суди першої та апеляційної інстанцій встановили, що ОСОБА_1 на праві приватної власності належала квартира за адресою: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_1 та його мати ОСОБА_3 приватизували квартиру в рівних частках на підставі розпорядження органу приватизації від 27 липня 1993 року № 15197, свідоцтво про право власності на житло від 27 липня 1993 року, реєстровий № 3-1721.

У подальшому матір подарувала ОСОБА_1 належну їй 1/2 частину квартири, що підтверджується договором дарування, серії ВКА № 059840, зареєстрований в реєстрі за № 6089.

У квартирі позивач не проживав.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 25 вересня 2018 року №139082937 власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 , є ОСОБА_2 , підставою набуття права власності є договір купівлі-продажу, серія та номер 593 від 21 серпня 2018 року, зареєстрований приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Демидовим С. С.

У зв`язку з наведеними обставинами ОСОБА_1 27 вересня 2018 року звернувся до правоохоронних органів із заявою про скоєння стосовно нього кримінального правопорушення.

03 жовтня 2018 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено заяву ОСОБА_1 про вчинення кримінального правопорушення, номер кримінального провадження 003417.

Відповідно до обвинувального акта у кримінальному провадженні № 00001892 стосовно осіб, причетних до незаконного заволодіння квартирою, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є потерпілими.

Згідно з інвентаризаційною справою квартири АДРЕСА_4 ця квартира була відчужена за договором купівлі-продажу ОСОБА_1 , особу якого було ідентифіковано нотаріусом на підставі паспорта громадянина України серії НОМЕР_2 , виданого Малиновським РВ ОМУ УМВС України в Одеській області 21 грудня 2012 року.

ОСОБА_1 , звертаючись до суду з позовом, надав ідентифікуючий документ паспорт громадянина України серії НОМЕР_3 , виданий Малиновським РВ УМВС України в Одеській області 14 червня 1995 року. Позивач посилався на те, що купівля-продаж спірної квартири відбулася за підробленими документами.

Рішенням від 16 липня 2019 року, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного суду від 17 червня 2021 року, Малиновський районний суд м. Одеси задовольнив позов ОСОБА_1 ..Суд визнав недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 , укладений від імені ОСОБА_1 з ОСОБА_2 21 серпня 2018 року, посвідчений приватним нотаріусом Демидовим С. С. і зареєстрований в реєстрі за № 593.

Поновив право власності та повернув квартиру АДРЕСА_2 ОСОБА_1 , визнавши за ним право приватної власності на цю квартиру.

Виселив ОСОБА_2 та ОСОБА_4 з квартири АДРЕСА_2 .

Стягнув з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 понесені ним судові витрати у розмірі по 3 520, 80 грн з кожного.

Враховуючи вищевикладене, а саме те, що рішенням Малиновського районного суду міста Одеси від 16.07.2019 року, суд виселив з вказаної квартири ОСОБА_2 , рішення набрало законної сили постановою Одеського апеляційного суду від 17 червня 2021 року.

Разом з тим, 19 серпня 2021 року Ухвалою Верховного Суду клопотання ОСОБА_2 про зупинення виконання постанови Одеського апеляційного суду від 17 червня 2021 року задоволено. Зупинено виконання постанови Одеського апеляційного суду від 17 червня 2021 року до закінчення касаційного провадження у справі.

Таким чином, відповідач ОСОБА_1 поновив своє право на квартиру та можливість проживати в цій квартирі, після розгляду цивільної справи Верховним Судом 06.07.2022 року, а тому саме з цього часу зобов`язаний сплатити заборгованість за надані комунальні послуги.

Статтею 15 ЦК України, передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно з положеннями ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ для захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст.2 ЦПК).

Стаття 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначає поняття комунальної послуги та житлових послуг, а саме: житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком.

Комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Згідно ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Статтею 19 Закону України «Про теплопостачання» встановлено обов`язок споживача оплатити надані послуги. Аналіз вищенаведених положень свідчить про те, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

У відповідності до п.35 Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою КМ України від 21.08.2019 р. № 830, розрахунковим періодом для оплати спожитої послуги є календарний місяць. Оплата послуги здійснюється не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом (граничний строк внесення плати за спожиту послугу), якщо інший порядок та строки не визначені договором. За бажанням споживача оплата послуг може здійснюватися шляхом внесення авансових платежів.

Згідно ст.525 ЦК України не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язання, крім випадків, передбачених законом або договором.

Стаття 526 ЦК України встановлює, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

У відповідності до ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі невиконання зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

З матеріалів справи вбачається, що в період з грудня 2018 р. по липень 2025 року включно особи, які проживали у вказаній квартирі не сплачували надані послуги, внаслідок чого виникла заборгованість в заявленій до стягнення сумі.

Вірність нарахувань стороною відповідача не спростовано.

Водночас, суд частково погоджується з доводами відповідача про те, що заборгованість за комунальні послуги має бути нарахована с 06 липня 2022 року, тобто з періоду коли спірна квартира остаточно була витребувана на його користь, а ОСОБА_2 виселена з квартири.

Враховуючи наданий розрахунок заборгованості, до стягнення з відповідача має бути присуджена сума у розмірі 14858,16 гривень (30344,16- 15486,06 ( сума боргу станом на 02.0.2022 року складає 15486,06).

Згідно ст. ст. 68, 162 ЖК України та ст. 45 п. 5 «Правил надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії», затв. пост. КМ України від 21 серпня 2019 року № 830, споживач зобов`язаний оплачувати надану послугу за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, та вносити плату за абонентське обслуговування у строки, встановлені договором.

Згідно ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

За викладених обставин суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Незважаючи на те, що позовні вимоги задоволені, суд вважає за необхідне стягнути судовий збір з відповідача на користь позивача в розмірі 3028,00 гривень, оскільки ця сума є мінімальною для сплати юридичною особою незалежно від ціни позову.

Керуючись ст. ст. 11, 525, 526 ЦКУ, ст. 68, 162 ЖК України та ст. 45 п. 5 «Правил надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії», затв. пост. КМ України від 21 серпня 2019 року № 830, ст. ст. 13, 141, 263 - 265, 268, 272, 279, 280 284, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України СУД,

В И Р І Ш И В :

Позов Комунального підприємства «Теплопостачання міста Одеси» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за опалення та гаряче водопостачання задовольнити частково.

Стягнути зі до ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 ) на користь Комунального підприємства «Теплопостачання міста Одеси» (МФО 328845; Код ; ІНН 14) заборгованість за теплову енергію в сумі 14858 ( чотирнадцять тисяч вісімсот п`ятдесят вісім) гривень 16 коп.

Стягнути зі ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 ) на користь Комунального підприємства «Теплопостачання міста Одеси» (МФО 328845; Код ; ІНН 14, св-во № НОМЕР_5 ,) судовий збір у розмірі 3028, 00 гривень.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів.

Рішення суду у повному обсязі складено 19 листопада 2025 року.

СУДДЯ Ірина Поліщук