Справа № 473/3042/25
УХВАЛА

іменем України

"26" листопада 2025 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі головуючого - судді Вуїва О.В.,

за участю: секретаря судового засідання Москаленко С.Л., представника позивачки ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вознесенську заяву відповідача ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2025 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, в якому вказувала, що з 2000 року до 09 липня 2024 року вона проживала з відповідачем однією сім`єю без реєстрації шлюбу, сторони мали спільний бюджет, вели спільне господарство.

09 липня 2024 позивачка уклала з відповідачем шлюб.

В період шлюбу, а саме 01 жовтня 2024 року, подружжя за спільні кошти придбало:

- житловий будинок по АДРЕСА_1 ;

- земельну ділянку площею 0,1 га, розташовану по АДРЕСА_1 , призначену для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :08:031:0039;

- земельну ділянку площею 0,0391 га, розташовану по АДРЕСА_1 , призначену для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :08:031:0040.

Право власності на набуте майно зареєстроване за відповідачем.

Позивачка, вказуючи на те, що спірне майно є спільною сумісною власністю сторін, оскільки придбане подружжям в період перебування в шлюбі та за спільні кошти, а згода про добровільний поділ майна між сторонами не досягнута, просила про поділ будинку та земельних ділянок в судовому порядку, визнавши майно спільною власністю та визнавши за нею право власності на 1/2 частку спірного майна.

Заочним рішенням Вознесенського міськрайонного суду від 24 жовтня 2025 року вимоги позивачки ОСОБА_3 задоволено в повному обсязі.

13 листопада 2025 року відповідач ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення, мотивуючи заяву тим, що він не був належним чином ознайомлений з позовною заявою та додатками, дійсно отримував повістки про виклик до суду (через застосунок «Дія»), проте не мав можливості прийняти участь в судовому засіданні, оскільки перебував на військовій службі. Також вказував на безпідставність вимог позивачки, оскільки спірні будинок та земельні ділянки були придбані за його особисті кошти, отримані в якості грошового забезпечення за місцем проходження військової служби, а тому є його особистою власністю та не підлягають поділу.

В судове засідання відповідач ОСОБА_2 не з`явився, причину неявки суду не повідомив.

Позивачка ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася, проте надала суду заяву про розгляд справи без її участі, проти задоволення заяви про перегляд заочного рішення заперечує.

В судовому засіданні представниця позивачки ОСОБА_1 проти задоволення заяви про перегляд заочного рішення заперечувала, вказуючи на відсутність для цього передбачених законом підстав.

Заслухавши пояснення представниці позивачки ОСОБА_1 , дослідивши матеріали заяви та інші надані докази, суд прийшов до наступного.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 284 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Прийнявши належно оформлену заяву про перегляд заочного рішення, суд невідкладно надсилає її копію та копії доданих до неї матеріалів іншим учасникам справи. Одночасно суд повідомляє учасникам справи про дату, час і місце розгляду заяви.

Заява про перегляд заочного рішення повинна бути розглянута протягом п`ятнадцяти днів з дня її надходження (ст. 286 ЦПК України).

Заява про перегляд заочного рішення розглядається в судовому засіданні. Неявка осіб, належним чином повідомлених про дату, час і місце засідання, не перешкоджає розгляду заяви (ч. 1 ст. 287 ЦПК України).

Згідно ч. 1 ст. 288 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Таким чином, закон встановлює дві обставини, що в своїй сукупності є підставами для скасування судом заочного рішення, а саме:

-відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин;

-докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

У результаті розгляду заяви про перегляд заочного рішення суд може своєю ухвалою: залишити заяву без задоволення; скасувати заочне рішення і призначити справу до розгляду за правилами загального чи спрощеного позовного провадження (ч. 3 ст. 287 ЦПК України).

З матеріалів справи вбачається, що на час вирішення спору відповідач дійсно знаходився на військовій службі в Збройних Силах України, приймав безпосередню участь в бойових діях, а тому в цій частині суд погоджується з тими доводами, що він був позбавлений можливості прийняти безпосередню участь у розгляді справи або надати відзив на позовну заяву.

Що стосується доводів відповідача про те, що спірні будинок та земельні ділянки були придбані за його особисті кошти, отримані в якості грошового забезпечення за місцем проходження військової служби, а тому є його особистою власністю та не підлягають поділу, то в цій частині слід зазначити наступне. На підтвердження цієї обставини ОСОБА_2 надав копії виписок з його банківського рахунку, відкритого в АТ КБ «ПриватБанк», за період з листопада 2022 року до листопада 2025 року, згідно яких протягом вказаного періоду він отримував грошове забезпечення, як військовослужбовець ВЧ НОМЕР_1 .

Проте, згідно ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Пленум Верховного Суду України в своїй постанові №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» (далі постанова Пленуму), а саме в п.п. 23, 24 зазначив, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами тощо (що було також зазначено й в судовому рішенні від 24 жовтня 2025 року).

Таким чином, заробітна плата, отримана одним із подружжя під час перебування в шлюбі за час спільного проживання є спільною сумісною власністю подружжя, а не одного з них. Тому придбане за такі кошти майно (у тому числі нерухоме) також вважається спільною сумісною власністю подружжя.

За встановленого, доводи відповідача в цій частині не можуть бути прийняті судом до уваги, а надані в цій частині копії виписок з банківського рахунку самі по собі не мають істотного значення для правильного вирішення справи та ухвалення іншого рішення, ніж те, що було ухвалене судом.

Інших доказів на підтвердження своєї заяви відповідач не надав.

Таким чином, заява не вказує на наявність передбачених законом підстав в їх сукупності для перегляду заочного рішення, а тому в задоволенні заяви про перегляд заочного рішення слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 258-260, 287-288 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Відмовити у задоволенні заяви відповідача ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.

Роз`яснити учасникам справи, що відповідно ч. 4 ст. 287 ЦПК України у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Суддя: О.В.Вуїв