УХВАЛА

28 листопада 2025 року

м. Київ

справа № 202/36351/13-ц

провадження № 61-14730ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Шиповича В. В.,

розглянув касаційну скаргу акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» на ухвалу Індустріального районного суду міста Дніпра від 28 липня 2025 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 22 жовтня 2025 року за заявою акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» про видачу дублікату виконавчого листа, у справі за позовом акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2025 року АТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду із заявою про видачу дублікату виконавчого листа у справі № 202/36351/13-ц, виданого на підставі рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12 грудня 2013 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» боргу у розмірі 1 604,23 доларів США та судового збору у розмірі 229,40 грн.

Ухвалою Індустріального районного суду міста Дніпра від 28 липня 2025 року у задоволенні заяви АТ КБ «Приватбанк» про видачу дублікату виконавчого документу відмовлено.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 22 жовтня 2025 року апеляційну скаргу АТ КБ «Приватбанк» задоволено частково. Ухвалу Індустріального районного суду міста Дніпра від 28 липня 2025 року змінено в частині мотивів відмови у задоволенні вимог заяви.

19 листопада 2025 року АТ КБ «Приватбанк» засобами поштового зв`язку звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу Індустріального районного суду міста Дніпра від 28 липня 2025 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 22 жовтня 2025 року, в якій просить скасувати оскаржені судові рішення і ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити заяву про видачу дублікату виконавчого документа.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що втрата виконавчого документа є достатньою підставою для видачі його дубліката. Заявник вважає, що строк пред`явлення виконавчого листа до виконання не пропущений, оскільки переривався.

Відповідно до частини першої статті 394 Цивільного процесуального кодексу України питання про відкриття касаційного провадження (відмову у відкритті касаційного провадження) вирішується колегією у складі трьох суддів.

Основними засадами судочинства є обов`язковість судового рішення (стаття 129 Конституції України).

Стаття 129-1 Конституції України визначає, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Відповідно до пункту 17.4 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання. Ухвала про видачу чи відмову у видачі дубліката виконавчого документа може бути оскаржена в апеляційному та касаційному порядку.

Дублікат - це документ, що видається замість втраченого оригіналу та має силу первісного документа. Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, вкрадено, знищено або істотно пошкоджено. Дублікат виконавчого документа видається замість втраченого оригіналу лише за наявності достатніх доказів того, що виконавчий документ дійсно втрачено.

Статтею 12 Закону України «Про виконавче провадження», № 1404-VIII, який набрав чинності з 05 жовтня 2016 року передбачено, що виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Строки, зазначені у вказаних правових нормах, встановлюються для виконання судових рішень з наступного дня після набрання рішенням законної сили чи закінчення строку, встановленого у разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а в разі якщо судове рішення підлягає негайному виконанню, з наступного дня після його постановлення.

У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення.

Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, викладений у постанові

від 21 серпня 2019 року у справі № 2-836/11 (провадження № 14-308цс19), згідно з яким якщо строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання не сплив або суд його поновив, то заява про видачу дубліката цього документа, який втрачений, вважається поданою у межах встановленого для пред`явлення його до виконання строку. Натомість, коли строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання сплив, і суд його не поновив, то за результатами розгляду заяви про видачу дубліката втраченого виконавчого документа суд відмовляє у задоволенні цієї заяви.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що на виконання рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12 грудня 2013 року було видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором у розмірі 1 604,23 дол. США.

Також, Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська було видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» судового збору в розмірі 229,40 грн.

АТ КБ «Приватбанк» вказувало, що при проведенні перевірки виявлено втрату виконавчого листа, виданого Індустріальним районним судом м. Дніпра про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором у розмірі 1 604,23 дол. США та про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» судового збору в розмірі 229,40 грн.

Згідно з довідкою від 26 червня 2025 року № 56250, наданою начальником Індустріального ДВС у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), що на виконанні в Індустріальному ДВС у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) не перебуває виконавчий лист № 202/36351/13, виданий 30 травня 2018 року про стягнення з ОСОБА_1 суми боргу. Вищезазначений виконавчий лист був на виконанні, повернутий 27 лютого 2020 року на підставі пункту 2 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження»та повторно на виконання до відділу не надходив.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 11 квітня 2018 року задоволено заяву

АТ КБ «Приватбанк» та видано дублікат виконавчого документу у справі, який 27 лютого 2020 року повернутий стягувачу.

АТ КБ «Приватбанк» стверджує, що дублікат виконавчого листа № 202/36351/13 після його повернення органом державної виконавчої служби 27 лютого 2020 року на адресу стягувача не повертався та вважається втраченим, у зв`язку з чим вдруге звернулось до суду із заявою про видачу дубліката виконавчого листа № 202/36351/13.

Разом з тим, судом першої інстанції встановлено, що згідно з відомостями Автоматизованої системи виконавчих проваджень, приватним виконавцем Нордіо В. В. 18 квітня 2023 року було відкрито виконавче провадження НОМЕР_1, боржником у якому є ОСОБА_1 , а стягувачем - АТ КБ «Приватбанк».

Частиною першою статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» врегульовано, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону.

Вказані відомості спростовують твердження АТ КБ «Приватбанк» про втрату виконавчого листа.

Таким чином, колегія судів погоджується з висновком судів попередніх інстанцій про відсутність підстав для видачі дубліката виконавчого документа.

Зі змісту касаційної скарги та оскаржених судових рішень не виявлено порушення судами норм ЦПК України та Закону України «Про виконавче провадження». Правильність застосування судами вказаних вище норм права не викликає розумних сумнівів.

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Частиною четвертою статті 394 ЦПК України визначено, що у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Оскільки правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, колегія суддів вважає, що касаційна скарга є необґрунтованою та у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою АТ КБ «Приватбанк» на ухвалу Індустріального районного суду міста Дніпра від 28 липня 2025 року (не відноситься до переліку ухвал, якими закінчено розгляд справи) та постанову Дніпровського апеляційного суду від 22 жовтня 2025 року слід відмовити.

Керуючись статтею 390, частинами першою, четвертою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргоюакціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» на ухвалу Індустріального районного суду міста Дніпра від 28 липня 2025 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 22 жовтня 2025 року за заявою акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» про видачу дублікату виконавчого листа, у справі за позовом акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Копію ухвали та додані до касаційної скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Синельников

О. М. Осіян

В. В. Шипович