Справа № 191/4861/25
Провадження № 2/191/2401/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2025 року м. Синельникове

Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Окладнікової О.І.,

за участю секретаря судового засідання Заламай О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини,

ВСТАНОВИВ:

22.09.2025 року до Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області звернувся представник позивача адвокат Авалян Є.В. в інтересах ОСОБА_1 із позовом до ОСОБА_2 стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини.У позовній заяві представник позивача просив стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дати подання позову і до досягнення дитиною повноліття. Також просили стягнути судові витрати.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що сторони перебували у шлюбі, який заочним рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 квітня 2023 року у справі № 191/3075/22 було розірвано. У сторін є спільна неповнолітня дитина: донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідач бере участь в утриманні дитини, але у розмірі значно меншому ніж має можливість надавати згідно з законом. З метою забезпечення доньці найкращих умов для життя, позивач вважає за необхідне, щоб батько здійснював свій обов`язок утримання у розмірі, встановленому законом, що дозволить створити додаткові можливості гармонійного розвитку та кращого майбутнього для їхньої дитини. Відповідач інших утриманців не має, працездатний, отримує дохід, має майно, отже він може сплачувати аліменти у визначеному законом розмірі, тому позивач звернулася до суду із позовом про стягнення аліментів на утримання дитини.

Ухвалою суду від 23.09.2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено до судового засідання.

20.10.2025 року від відповідача ОСОБА_2 надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого останній зазначає, що позов підлягає частковому задоволенню. На даний час між сторонами шлюбні відносини фактично припинені, дитина проживає разом з позивачем. Утриманням дитини фактично займається відповідач, так як щомісяця перераховує на утримання доньки кошти, що підтверджується довідкою з банківської установи, а також не заперечується зазначений факт позивачем. Позивачка ніде не працює, народила другу дитину в інших стосунках і перебуває у декретній відпустці , кошти які він перераховує на утримання їхньої спільної дитини фактично використовуються позивачкою на утримання її нової сім`ї, до якої відповідач ніякого відношення не має. Відповідач зазначає, що він є ВПО, на його утриманні перебувають батьки пенсіонери, які також опинились в скрутних життєвих умовах у зв`язку з російською військовою агресією. Він втратив житло, наразі мешкає в орендованій квартирі, за яку щомісяця сплачує орендну плату. Враховуючи те, що він самостійно сплачує щомісяця суму аліментів на утримання дочки, а також має інших осіб на своєму утриманні, просить врахувати дані обставини при ухвалені рішення за для недопущення подвійного стягнення аліментів за один і той самий період часу. В зв`язку з наведеним позовна заява про стягнення аліментів на думку відповідача підлягає частковому задоволенню. ОСОБА_2 заперечує щодо стягнення з нього на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі частки заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з моменту ухвалення рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області і до досягнення дитиною повноліття.

28.10.2025 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої зазначив, що частково визнаючи позов, відповідач не вказав у якому конкретно розмірі він позов визнає. Законом не встановлено граничного розміру аліментів у випадку їх стягнення у твердій грошовій сумі, проте визначено мінімальний та максимальний розмір аліментів на одну дитину у випадку стягнення аліментів у частці від заробітку (доходу), який підлягає стягненню за рішенням суду у безспірному порядку. Тобто позивачкою заявлено позовну вимогу про стягнення аліментів на дитину у мінімальному розмірі, який передбачено законом. Тому позов є не тільки обґрунтованим з нормативної точки зору, але також не є несправедливим по відношенню до відповідача. Позивачка зауважує, що вона дійсно перебуває у декретній відпустці у зв`язку з народженням другої дитини та не має стабільного офіційного доходу. Разом з тим має тимчасові підробітки з прибирання квартир (10€ за годину), а також отримує допомогу від своїх батьків. Незважаючи на це, вона самостійно забезпечує більшу частину потреб дитини. Основні щомісячні витрати, необхідні для повноцінного проживання та розвитку дитини за місцем проживання складаються з витрат на харчування вдома та в школі близько 80 € на тиждень; медичних витрат близько 30 € на місяць (у тому числі засоби від атопічного дерматиту, яким дитина хворіє з народження); оплатні спортивні заняття (рекомендовані через проблеми з ніжками вальгус); басейн 25 € на місяць + форма двічі на рік; художня гімнастика 40 € на місяць + 170 € щорічно за сертифікат + форма двічі на рік по 50 €; англійська мова 10 € за заняття, 3 рази на тиждень (приблизно 120 € на місяць); одяг та шкільна форма( яка коштує 120€) 1-2 рази на рік. Крім того, витрати на дозвілля, розвиток та соціальні активності дитини (відвідування свят, днів народження, прогулянки, музеї, катання на роликах, скелелазіння, тощо) витрати нерегулярні, але суттєві. Позивачка зауважує, що вказуючи на розмір орендної плати та розмір аліментів, які відповідач перераховує на утримання дитини, відповідач разом з тим не вказує на свій щомісячний дохід. На думку позивачки, вказаний довід не заслуговує на увагу з огляду на те, що вона просить стягнути аліменти у розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу), а відповідачу залишається 3/4 частки, які він використовує на власні потреби. Отже такий розмір аліментів жодним чином не порушує права відповідача. Позивачка не ставить під сумнів надання сином допомоги своїм батькам. Відповідач не надав доказів того, що він надає батькам щомісячне грошове утримання. За вказаних обставин довід відповідача про те, що він має інших осіб на своєму утриманні, на думку позивачки, не заслуговує на увагу.

04.11.2025 року від відповідача ОСОБА_2 надійшли заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву.

У сьогоднішнє судове засідання позивач не з`явилась, представник позивача надав суду заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином.

Таким чином, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін, які належним чином повідомлені про судове засідання.

Фіксування судового процесу технічними засобами звукозапису не здійснювалось на підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України.

Суд, дослідивши обставини справи та проаналізувавши вимоги законодавства України про шлюб та сім`ю, вважає позов таким, що підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі, який заочним рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07.04.2023 року було розірвано (а.с.8).

У сторін є спільна неповнолітня дитина: донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 (зворот а.с.7).

Відповідно до ст.180 СК України, батьки повинні утримувати дітей до досягнення ними повноліття.

Обов`язок утримувати дитину шляхом виплати аліментів покладено на батьків, які окремо проживають від дитини, відповідно до ст.180, ст.181 СК України.

Згідно з ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог.

За правилами ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно із ч.1 ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред`явлення позову.

Позивач просила суд визначити мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину у розмірі частки заробітку (доходу) платника аліментів, який не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, встановлений ст.182 СК України.

Твердження відповідача, що на його утриманні перебувають ще і його батьки, жодним доказом не підтверджено. Довідка про переказ відповідачем коштів дитині також не береться судом до уваги, так як з неї неможливо встановити, що кошти перераховувались саме на рахунок позивача, а не іншої особи.

Позиція позивача про те, що на життя дитини необхідні кошти у зазначеному розмірі, про що вказано у відповіді на відзив на позовну заяву, жодними доказами не підтверджено.

Суд звертає увагу, що батьки мають брати рівну участь в утриманні своїх дітей. У даному випадку дохід батька матеріалами справи встановлений за клопотанням позивача, а матір (позивач) жодних доказів щодо її доходу не надала. Тому для недопущення зловживання матір`ю щодо виконання нею обов`язку з приводу участі в утриманні дитини за рахунок батька, суд вважає, що обмеження у вигляді стягнення аліментів у розмірі частки заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, буде справедливим.

При ухваленні рішення про стягнення аліментів суд також враховує, що позивач та відповідач у даному випадку не позбавлені права в разі зміни матеріального чи сімейного стану звернутися до суду з позовом про зміну розміру аліментів у порядку ст.192 СК України.

Відповідно до вимог ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з положеннями ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

При цьому, відповідно до ч. 1-3, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відтак, за наявними у справі матеріалами, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Стосовно вимоги про стягнення судових витрат в сумі 12000,00 грн., які позивач просить стягнути із відповідача на її користь, суд зауважує таке.

Згідно з ч.1 та п.1 ч.3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу.

Для розподілу судових витрат на правничу допомогу мають бути підтвердженні обсяг наданих послуг та їх вартість. У той час, як фактична оплата таких послуг може бути здійснена вже після вирішення питання щодо розподілу судових витрат.

Верховний Суд у постанові від 19 квітня 2023 року у справі №760/10847/20 зазначив, що витрати на професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Така ж правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах: від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, а також постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження №61-21442св19), від 03 лютого2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22).

Враховуючи те, що до позовної заяви ОСОБА_1 не долучені документи, які підтверджують обсяг наданих послуг і виконаних робіт та їх вартість, суд вважає, що відсутні підстави для стягнення судових витрат в сумі 12000,00 грн.

Судові витрати у вигляді судового збору в сумі 1211,20 грн., відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача в дохід держави.

Враховуючи вищенаведене, керуючись ст. 180-183, 191 Сімейного кодексу України, ст. 10, 11, 19, 81-83, 141, 258-259, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

задовольнити позов ОСОБА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_3 , аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частки заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 22.09.2025 року і до досягнення дитиною повноліття.

У порядку ст.430 ЦПК України допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 , в дохід держави судовий збір у розмірі 1211 (однієї тисячі двохсот одинадцяти) грн. 20 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня його проголошення.

Повне рішення складене 25.11.2025 року.

Суддя О.І. Окладнікова