Справа № 587/3480/25
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 листопада 2025 року Сумський районний суд Сумської області в складі: головуючого судді Гончаренко Л.М., за участю секретаря судового засідання Макошенець С.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя,
Представник позивачки адвокат Краснонос О.В. звернувся до суду з вказаним позовом, який в подальшому уточнив та просить ухвалити рішенням, яким визнати житловий будинок та господарчі будівлі та споруди та земельну ділянку площею 0,1466 га, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю сторін, як такі, що набуті в період шлюбу і в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за позивачкою право власності на частину вищевказаного житлового будинку та господарчих будівель та споруд та земельної ділянку та стягнути з відповідача понесені судові витрати.
Заявлені вимоги мотивує тим, що з 07 листопада 2009 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який 26.12.2024 року був розірваний. Від шлюбу мають двох малолітніх дітей. Під час перебування в шлюбі ними за спільні кошти було придбано квартиру АДРЕСА_2 . В подальшому, за рішенням подружжя, вказана квартира була продана, що підтверджується договором купівлі - продажу квартири від 18.02.2021 року. У той же день, за кошти отримані від продажу квартири, подружжя придбало житловий будинок та земельну ділянкуплощею 0,1466 га, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 . За згодою подружжя право власності на житловий будинок та земельну ділянку було оформлено на відповідача. Відповідно до п. 3.1 договору купівлі-продажу, ціна всього нерухомого майна складає 207 404, грн., у тому числі: 169 284,00 грн. - вартість будинку та 38 120,00 грн. - вартість земельної ділянки. Різниця між вартістю проданої квартири та вартістю придбаного житлового будинку у сумі 57 763,00 грн. (207 404,00 грн. - 149 641,00 грн.) була добавлена за рахунок спільних коштів позивачки та відповідача. Після розірвання шлюбу відповідач всіляко ухиляється від спілкування та у добровільному порядку поділити житловий будинок та земельну ділянку, чим порушуються права ОСОБА_1 .
У судове засідання позивачка та її представник не з`явилися, віл представника надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задовольнити.
Відповідач належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явився, заяв або клопотань від нього не надходило, відзиву на позов не подав.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 07 листопада 2009 року позивачка з відповідачем уклали шлюб, зареєстрований виконкомом відділом реєстрації актів цивільного стану Сумського міського управління юстиції, актовий запис N 1878, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 (а.с. 17).
Згідно рішення Сумського районного суду Сумської області від 26 грудня 2024 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано.(а.с. 22-23).
За час перебування у шлюбі позивач та відповідач за спільні кошти за договором купівлі - продажу квартири від 01.11.2011 року, посвідченим приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Рибалка К.Д., придбали квартиру АДРЕСА_2 . (а.с.25).
Вказана квартира була продана, що підтверджується договором купівлі - продажу квартири від 18.02.2021 року, посвідченим приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Хоменко В.В., за реєстровим № 359. Продаж квартири було вчинено за 149 641 грн.00 коп.
За умовами п. 4.2. договору, правочин вчинено за згодою ОСОБА_1 , дружини ОСОБА_2 , справжність підпису якого засвідчено приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Хоменко В.В. 18.02.2021 року за №357.( а.с.25)
У той же день, за кошти отримані від продажу квартири, подружжя придбало житловий будинок та земельну ділянку, що підтверджується договором купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки від 18.02.2021 року, посвідченим приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Хоменко В.В., за реєстровим №538.( а.с.26-28)
За п.1.2 договору зазначається, що житловий будинок - стіни цегляні, житлова площа 54,3 кв.м., загальна площа 67,7 кв.м. - літ. А-1, з прибудовою літ. А1, ганок літ. акр та господарчі будівлі та споруди: літ. п/г - потреб, літ. б - прибудова, літ. Б - кухня, літ. В - сарай, літ. Г - гараж, літ. Д - сарай, літ. Е - убиральня, № 1 - ворота, №2 - хвіртка, №3-5 огорожа.
У пункті 8.4 цього договору вказано, що даний договір вчиняється за письмовою згодою дружини Покупця - ОСОБА_1 , що підтверджується заявою, підпис на якій засвідчений приватним нотаріусом Сумського районного нотаріального округу Хоменко О.В. 18.02.2021 року за реєстровим №537( а.с.26-28)
Відповідно до п. 3.1 вказаного договору, ціна всього нерухомого майна складає 207 404,00 грн, у тому числі: 169 284,00 грн. - вартість будинку та 38 120,00 грн. - вартість земельної ділянки.
Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки, виданого 18.02.2021 приватним нотаріусом Сумського районного нотаріального округу Хоменко О.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 538, ОСОБА_2 зареєстрував право власності на житловий будинок, загальною площею 67,7 кв.м., житловою площею 54,3 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яке зареєстровано 18 лютого 2021 року.( а.с.32)
Різниця між вартістю проданої квартири та вартістю придбаного житлового будинку у сумі 57 763,00 грн. (207 404,00 грн. - 149 641,00 грн.) була добавлена за рахунок спільних коштів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та не оспорюється сторонами.
Ст. 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до вимог ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно до вимог ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
З позовних вимог вбачається, що між сторонами виник спір із сімейних правовідносин, до яких застосовуються положення Кодексу про шлюб та сім`ю.
Згідно ст. 22 Кодексу про шлюб та сім`ю (який діяв на час придбання спірного майна) майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.
Відповідно до статті 16 Закону України «Про власність» майно, нажите подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності.
Здійснення ними цього права регулюється цим Законом і КпШС України.
Нормами статті 24 КпШС України передбачено, що майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них. Роздільним майном кожного з подружжя є також речі індивідуального користування (одяг, взуття тощо), хоча б вони і були придбані під час шлюбу за рахунок спільних коштів подружжя, за винятком коштовностей та предметів розкоші. Кожний з подружжя самостійно володіє, користується і розпоряджається належним йому роздільним майном.
Відповідно до вимог статті 28 КпШС України, в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Суд може визнати майно, нажите кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу, власністю кожного з них.
Частина перша статті 29 КпШС України передбачає, що якщо між подружжям не досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, то за позовом подружжя або одного з них суд може постановити рішення: про поділ майна в натурі, якщо це можливо без шкоди для його господарського призначення; про розподіл речей між подружжям з урахуванням їх вартості та частки кожного з подружжя в спільному майні; про присудження майна в натурі одному з подружжя, з покладенням на нього обов`язку компенсувати другому з подружжя його частку грішми. При цьому суд також бере до уваги інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу.
У пункті 9 Постанови № 16 від 12 червня 1998 року «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України» (чинному на дату виникнення спірних правовідносин) Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. При цьому належить виходити з того, що відповідно до статей 22, 25, 27-1 КпШС спільною сумісною власністю подружжя є нажите ними в період шлюбу рухоме і нерухоме майно, яке може бути об`єктом права приватної власності (крім майна, нажитого кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу).
Відповідно до статті 60 Сімейного Кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).
Ст. 68 СК України, передбачено, що розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.
Ст. 69 СК України, передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою.
Відповідно до частини 1 статті 70 Сімейного Кодексу України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом.
Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя; нормативно-правовий акт № 11 від 21.12.2007 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 року № 11).
Відповідно до п. 30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК.
Згідно вимог ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб`єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.
Таким чином, існує презумпція, встановлена статтею 22 КпШС України, яка кореспондується зі статтею 60 СК України, згідно якої майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Ця презумпція не потребує доказування та не потребує встановлення інших обставин, крім набуття майна за час шлюбу, та існує поки не спростована. При цьому тягар доказування, що вказане майно не належить до спільної сумісної власності покладається на того з подружжя, хто вважає, що майно не є спільним.
Виходячи з матеріалів справи, спірне майно, а саме житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, та земельна ділянка площею 0,1466 га, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 ,сторонами було придбано за час перебування у шлюбі, відтак, це майно є спільною сумісною власністю подружжя, де частки чоловіка та дружини є рівними.
За таких обставин, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі задоволення позову - на відповідача.
Відповідно до ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (ч. 1).
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч. 2).
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3).
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4).
На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу стороною відповідача надані: договір про надання правничої допомоги №11/07 від 11.07.2025 з адвокатом Краснонос О.В. (а.с. 91-92); розрахунок розміру судових витрат( а.с.93), акт виконання робіт( а.с.94) , копії квитанцій до прибуткового касового ордеру( а.с.95).
Оцінюючи співмірність витрат на оплату послуг адвоката, суд виходить з наступного.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхньої вартості, виходячи з конкретних обставин справи.
Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України» (п. 80), від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (п.п. 34-36), від 23.01.2014 у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України» (п. 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 13, 319, 321, 326, 368 ЦК України, ст. ст. 2, 4-5, 60, 61, 63, 69, 70 СК України, ст. ст. 4, 5, 12, 13, 23, 45, 76-81, 82, 89, 133, 141, 247, 259, 265 ЦПК України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 зареєстрованої: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , в порядку поділу майна подружжя право власності на частину житлового будинку загальною площею 67,7 м2, житловою площею 54,3 м2, літ. А-1, з прибудовою літ. А1, ганок літ. акр та господарчі будівлі та споруди: літ. п/г - потреб, літ. б - прибудова, літ. Б - кухня, літ. В - сарай, літ. Г - гараж, літ. Д - сарай, літ. Е - убиральня, № 1 - ворота, №2 - хвіртка, №3-5 огорожа, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 4701, 76 грн. сплаченого судового збору та 5000 грн на правову допомогу.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити рішення суду повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Сумського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Л.М.Гончаренко