Справа № 576/1605/25
Провадження № 2/576/522/25
РІШЕННЯ
27 листопада 2025 року м. Глухів
Глухівський міськрайонний суд Сумської області
суддяУсенко Л.М.
секретар судового засіданняБірюк О.В.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу№ 576/1605/25
за позовомТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС»
простягнення заборгованості за кредитним договором
учасники справи та представники:не викликались
У липні 2025 року ТОВ «Факторинг Партнерс» звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 94859294 від 16.08.2024 в розмірі 18 270 грн, сплаченого судового збору в розмірі 2 422,40 грн та витрат на професійну правничу допомогу в сумі 9 000 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 16.08.2024 між ТОВ «ЕКО ФІН» та відповідачем був укладений кредитний договір № 94859294, на підставі якого відповідач отримав кредитні кошти.
На підставі договору факторингу № 10-06/25 від 10.06.2025, укладеного між ТОВ «ЕКО ФІН» та ТОВ «Факторинг Партнерс», до останнього перейшло право грошової вимоги за кредитним договором № 94859294 від 16.08.2024 на загальну суму 18 270 грн.
Оскільки відповідач не виконав своїх грошових зобов`язань з повернення кредитної заборгованості, то позивач звернувся до суду з даним позовом.
Ухвалою судді Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 08.07.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, де останній зазначає, що правові підстави для задоволення позовної заяви відсутні, оскільки строк користування кредитними коштами складає 730 днів, який починається з 16.08.2024 і закінчується 15.08.2026 (включно) та складається із дисконтного (пільгового) періоду та поточного періоду. Дисконтний період складає 14 днів та завершується 29.08.2024 (рекомендована дата платежу). Поточний період складає 716 днів, який настає після завершення дисконтного періоду та закінчується 15.08.2026 (дата остаточного погашення кредиту). Згідно положенням п. 2.8 договору позичальнику рекомендується повернути суму кредиту та сплатити нараховані проценти в рекомендовану суму кредиту та сплатити нараховані проценти в рекомендовану дату платежу 29.08.2024, але не пізніше дати остаточного погашення заборгованості 15.08.2026. Вважає, що позовна заява пред`явлена передчасно, адже поточний період погашення кредиту наразі триває. Крім того, вказує на те, що закінчення поточного періоду призводить до порушення умов договору та прострочення виконання грошових зобовЙ`язань з повернення кредиту позичальником. Несплата ним кредиту та процентів саме до 15.08.2026 призведе до порушення умов договору, а не на даний час, як зазначає позивач. Станом на дату подачі позову відповідач не є особою, яка порушила договір. Також зауважує, що 9000 грн за написання позовної заяви про стягнення заборгованості за кредитним договором не відповідає принципу розумності, оскільки сама справа не є складною, та, порівнюючи розмір витрат на правову допомогу з ціною позову, то це половина ціни позову, що не свідчить про розумний розмір витрат.
Від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій він зазначає, що твердження відповідача про те, що позовна заява подана передчасно, оскільки порушення умов договору відповідачем настане лише 15.08.2026, є необгрунтованим та таким, що суперечить умовам договору. Так, порядок сплати заборгованості відображено у графіку розрахунків, з якого вбачається, що сторонами було погоджено графік внесення платежів, відповідно до якого сплати відповідачем мали б вноситись щоденно. Згідно довідки ТОВ «Еко Фін» за період з 16.08.2024 по 10.06.2025 відповідачем не було внесено жодного платежу на погашення наявної заборгованості, що свідчить про порушення умов договору. Пунктом 3.2.2.2.1. договору передбачено дострокове повернення кредиту за ініціативою товариства, а саме, у випадку невиконання позичальником умов цього договору, зокрема, але не виключно: порушення позичальником строків оплати процентів, невжиття заходів щодо підтвердження його фінансового стану, тощо, кредитор має право вимагати дострокового погашення усієї заборгованості за кредитом направити вимогу про дострокове погашення заборгованості. Позичальник зобов`язаний виконати вимогу товариства щодо повернення кредиту, у тому числі належних до сплати процентів та інших платежів, строк сплати яких не настав, відповідно до умов цього договору не пізніше дня наступного за днем одержання такої вимоги кредитора. Така вимога надсилається засобами ІКС та шляхом направлення на вказану у заяві про отримання кредиту адресу електронної пошти позичальника та вважається врученою у день її надіслання кредитором. Вимога направлена відповідачу 18.06.2025. На дату подання позову та відповіді на відзив жодного виконання зобов`язання у добровільному порядку відповідачем здійснено не було. Також зазначає, що заявлена до стягнення сума витрат позивача на професійну правничу допомогу є співмірною зі складністю даної справи. Просить задовольнити позов в повному обсязі.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Суд, дослідивши письмові матеріали справи, встановив наступне.
На підставі договору про надання споживчого кредиту № 94859294 від 16.08.2024 (далі - Договір кредиту), укладеного в електронній формі між ТОВ «ЕКО ФІН» (кредитор) та ОСОБА_1 (позичальник), останній отримав кредит в сумі 4 500 грн, який зобов`язувався повернути та сплатити проценти за користування кредитом відповідно (а.с. 78-89).
Договір кредиту підписаний від імені позичальника електронним підписом одноразовим ідентифікатором.
Умовами договору передбачено, що строк користування кредитними коштами складає 730 днів, який починається з 16.08.2024 та закінчується 15.08.2026 (включно) та складається з дисконтного (пільгового) періоду (з 16.08.2024 по 29.08.2024) та поточного (з 30.08.2024 по 15.08.2026) (п. 2.3-2.5 Договору кредиту).
Відповідно до п. 2.6, 2.7 Договору кредиту проценти за користування кредитом протягом дисконтного періоду нараховуються за денною процентною ставкою 1 %, а протягом поточного періоду 1% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом протягом відповідного періоду.
Додатком № 1 до Договору кредиту передбачений графік розрахунків (платежів), в якому відображено порядок нарахування процентів за користування кредитом (а.с. 100-114).
Аналогічні умови кредитування передбачені і у паспорті споживчого кредиту .
Пунктом 3.1.2 Договору кредиту передбачено, що укладення цього договору здійснюється в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, створеному в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «ЕКО ФІН», доступ до якої забезпечується через веб-сайт товариства.
Відповідач зареєструвався у інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «ЕКО ФІН» та пройшов процедуру ідентифікації, надавши кредитору копії паспорта громадянина України та витягу з реєстру територіальної громади (а.с. 7-11).
На виконання умов Договору кредиту ТОВ «ЕКО ФІН» 16.08.2024 здійснило надання кредитних коштів в сумі 4 500 грн шляхом грошового переказу на банківську картку № НОМЕР_1 , що відкрита в АТ «Приват Банк» (а.с. 14, 15).
Відповідно до виписки за кредитом, складеної ТОВ «ЕКО ФІН», станом на 10.06.2025 розмір заборгованості позичальника за кредитним договором № 94859294 складав 17 955 грн, яка утворилась та обчислена за період з 16.08.2024 по 10.06.2025 і складається з наступних сум: заборгованість за тілом кредиту 4 500 грн, заборгованість по відсоткам за користування кредитом 13 455 грн (а.с. 18-22).
10.06.2025р. між ТОВ «ЕКО ФІН» та ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» укладено договір про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги № 10-06/25, за умовами якого ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» набуло шляхом купівлі належні ТОВ «ЕКО ФІН» права грошової вимоги до боржників, що визначені в реєстрах боржників (п. 2.1 договору), в тому числі і права кредитора за Договором кредиту з відповідачем (а.с. 90-99).
Згідно платіжної інструкції від 18.06.2025 ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» здійснило оплату на користь ТОВ «ЕКО ФІН» згідно договору відступлення прав вимоги № 10-06/25 в повному обсязі в розмірі, визначеному в п. 7.1 договору (а.с. 25).
Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за Кредитним договором в розмірі 17 955 грн, яка складається з наступних сум: 4 500 грн заборгованість за тілом кредиту; 13 455 грн заборгованість за процентами за користування кредитом, що нарахована ТОВ «ЕКО ФІН»; 315 грн додатково нараховані ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» проценти за користування кредитом.
20.06.2025 позивачем направлено відповідачу засобами електронної пошти письмову вимогу про погашення заборгованості зі сплати нарахованих процентів за користування кредитом в розмірі 13 770 грн (а.с. 12-13).
Оскільки відповідачем не виконане грошове зобов`язання за Договором кредиту № 94859294, то позивач звернувся до суду з даним позовом.
Таким чином, спір між сторонами виник із зобов`язальних відносин, що регулюються нормами Цивільного кодексу України (далі ЦК України) та Закону України «Про споживче кредитування». При цьому згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Надаючи оцінку позовним вимогам в контексті обставин спірних правовідносин суд виходить з наступного.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).
За обставинами спірних правовідносин судом встановлено, що між ТОВ «ЕКО ФІН» та відповідачем було укладено Договір кредиту в електронній формі. На підставі такого договору відповідачем 16.08.2024 було отримано у кредит грошові кошти в сумі 4 500 грн, які він зобов`язувався повернути зі сплатою процентів за кожен день користування кредитними коштами в межах строку дії договору, але в порушення умов договору не зробила цього, внаслідок чого має невиконане грошове зобов`язання перед кредитором.
Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Відповідно до положень ст.ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно зі ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.
Судом встановлено, що набуття позивачем права вимоги до відповідача, яке належить кредитору за Договором кредиту, обумовлено дійсністю договору відступлення прав вимоги № 10-06/25 від 10.06.2025, на підставі якого право вимоги кредитора було відступлене на користь позивача.
В даному випадку предметом позовних вимог є заборгованість за тілом кредиту та процентами за користування кредитом. Аналіз змісту наданих позивачем розрахунків свідчить, що заборгованість за процентами за користування кредитом виникла внаслідок її нарахування первісним кредитором (ТОВ «ЕКО ФІН») та його правонаступником ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» за період з 16.08.2024 по 10.06.2025 за денною ставкою 1% на загальну суму 13 455 грн.
Зазначений розрахунок розміру заборгованості відповідає умовам Договору кредиту, оскільки здійснений у відповідності до положень, передбачених п.п. 2.3, 2.7, 3.2.1.4 Договору кредиту.
Отже, наявні в матеріалах справи докази дають підстави вважати доведеними аргументи позивача, що відповідачем було отримано кредитні кошти на умовах та в порядку, що зазначені у Договорі кредиту і він користувався кредитними коштами. Також судом встановлено, що відповідачем допущене порушення його зобов`язання в частині повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування кредитом, внаслідок чого за Договором кредиту станом на 10.06.2025 обчислювалась заборгованість в загальному розмірі 17 955 грн, яка утворилась та обчислена за період з 16.08.2024 по 10.06.2025 і складається з наступних сум: заборгованість за тілом кредиту 4 500 грн, по процентам за користування кредитом 13 455 грн.
Враховуючи ту обставину, що в порушення умов Договору кредиту відповідач фактично отримані та використані кошти у добровільно не повернув в порядку та у строки, передбачені договором, і після відступлення права грошової вимоги не здійснював жодного платежу для погашення кредитної заборгованості ні на рахунки позивача, ні на рахунки первісного кредитора, чим порушив права кредитора, то позовні вимоги про стягнення заборгованості в розмірі 17 955 грн є обґрунтованими і правомірними.
Надані відповідачем у відзиві заперечення грунтуються на помилковому сприйнятті умов кредитного договору та не спростовують доводів позивача.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить з того, що такі витрати складаються з витрат позивача зі сплати судового збору в розмірі 2 422,40 грн та оплати послуг правової допомоги.
Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
В даному випадку позовні вимоги підлягають повному задоволенню, а відтак на підставі ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України позивачу слід компенсувати за рахунок відповідача витрати з оплати судового збору в повному обсязі.
Також позивачем заявлено вимогу про компенсацію йому за рахунок відповідача витрат з оплати правової допомоги адвоката в сумі 9 000 грн.
Надаючи оцінку вимогам позивача про відшкодування витрат на правову допомогу в контексті критерію співмірності та пропорційності таких витрат суд виходить з наступного.
Частинами першою та другою статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
За змістом ч.ч. 4, 5 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання зазначених вимог суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Як уже зазначалося, загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч. 2 ст. 141 ЦПК України. Проте, у частині третій наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.
Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною другою статті 141 ЦПК України, визначені також положеннями частин четвертої, п`ятої, дев`ятої статті 141 цього Кодексу.
При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.
Таким чином, під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами третьою-п`ятою, дев`ятою статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
У такому випадку суд, керуючись частинами третьою-п`ятою, дев`ятою статті 141 ЦПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 01.08.2019 у справі № 915/237/18, від 24.10.2019 у справі № 905/1795/18, від 17.09.2020 у справі № 904/3583/19.
Також у постановах Верховного Суду від 07.11.2019р. у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020р. у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020р. у справі № 755/9215/15-ц).
Ті самі критерії застосовує і Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції.
У своїй практиці Європейський суд з прав людини вказує, що заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим (справа «Гімайдуліна і інші проти України» від 10.12.2009р., справа «Баришевський проти України» від 26.02.2015р.). А також висновки ЄСПЛ, викладені у справах: «East/West Alliance Limited» проти України» від 02.06.2014р., за змістом яких заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим; «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002р., за результатом розгляду якої ЄСПЛ вирішив, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
З матеріалів справи судом встановлено, що в якості доказів розміру витрат позивача на професійну правничу допомогу суду надано: договір про надання правової допомоги № 02-07/2024 від 02.07.2024, заявка про надання юридичної допомоги № 1091 від 11.06.2025, витяг з акту № 12 від 24.06.2025 про надання юридичної допомоги.
Аналіз змісту наданих стороною позивача доказів на підтвердження розміру витрат на правову допомогу свідчить, що відповідні витрати складаються з оплати послуг адвоката за вчинення наступних процесуальних дій: складання позовної заяви (2 години, загальна вартість 6 000 грн.), надання усної консультації (2 години, загальна вартість 3 000 грн).
Представництво інтересів позивача здійснювалось партнерами адвокатського об`єднання «ЛІГАЛ АССІСТАНС», з яким позивачем укладено договір про надання правової допомоги за різними напрямками юридичної діяльності.
Оцінюючи складність характеру спірних правовідносин, суд звертає увагу, що позовні вимоги ґрунтуються на правочині, вчиненому у письмовій формі. За своєю сутністю спірні правовідносини не є складними, а судова практика по такій категорії справ є усталеною і однотипною. Також суд бере до уваги, що спір стосується правовідносин споживчого кредитування і виник внаслідок отримання відповідачем кредиту в розмірі 4 500 грн.
Оцінюючи обґрунтованість заяви позивача в контексті положень ч. 4 ст. 137 ЦПК України, тобто щодо співмірності витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт, а також часом, об`єктивно необхідним на їх виконання, з огляду на визначені практикою ЄСПЛ критерії, суд доходить висновку, що заявлена позивачем сума в розмірі 9 000 грн є необґрунтованою та не співмірною з реальним обсягом правової допомоги, часом, витраченим на надання таких послуг, а також не відповідає критерію реальності таких витрат (обсяг юридичної та технічної роботи щодо підготовки справи до розгляду в суді, яка обмежується виключно консультацією та складанням позовної заяви).
За таких обставин, беручи до уваги зміст позовних вимог, складність справи, сутність спірних правовідносин, обсяг виконаних представником позивача робіт, докази на підтвердження понесених витрат, процесуальну поведінку учасників справи, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог щодо компенсації витрат позивача на правову допомогу в межах суми 3 000 грн, оскільки такий розмір видається пропорційним та обґрунтованим з огляду на складність, об`єм справи, ціну позову, а також результат розгляду справи судом, зміст і значення остаточного рішення суду для сторін.
На підставі наведеного, керуючись статтями 12, 13, 81, 141, 259, 263 265, 274, 279, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» заборгованість за кредитним договором № 94859294 від 16.08.2024 в розмірі 18 270 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» 2 422,40 грн судового збору та 3 000 грн оплати професійної правничої допомоги.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Сумського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складене 27 листопада 2025 року.

Суддя Л.М Усенко