Номер провадження: 22-ц/813/6973/25
Справа № 522/5241/24
Головуючий у першій інстанції Ярема Х. С.
Доповідач Кострицький В. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.11.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючий суддя Кострицький В.В. (суддя - доповідач),

судді Назарової М.В., Лозко Ю.П.,

за участю секретаря судового засідання Булацевської Я.В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

представник позивача ОСОБА_2

відповідачі Споживче товариство «Сузір`я будова»,

Південне управління капітального будівництва Міністерства оборони України,

Товариство з обмеженою відповідальністю «УВГП-Система»,

Споживчого Товариства «Сузір`я плюс»

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Досковського Віталія Геннадійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1

на ухвалу Приморського районного суду міста Одеси від 17 липня 2025 року

за позовом ОСОБА_1 до Споживчого товариства «Сузір`я будова», Південного управління капітального будівництва Міністерства оборони України, Товариства з обмеженою відповідальністю «УВГП-Система», Споживчого Товариства «Сузір`я плюс» про визнання права власності на квартиру,-

В С Т А Н О В И В:

Короткий виклад обставин справи

05.04.2024 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до СТ «Сузір`я будова», Південного управління капітального будівництва Міністерства оборони України, ТОВ «УВГП-СИСТЕМА», СТ «Сузір`я Плюс».

Позивач з урахуванням зміни предмету позову просить суд:

- визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

11.07.2025 позивач звернувся до суду з заявою про забезпечення позову, в якій просить:

- заборонити Південному управлінню капітального будівництва Міністерства оборони України, ТОВ «УВГП-СИСТЕМА», СТ «Сузір`я Плюс», СТ«Сузір`я Будова» укладати будь-які договори, предметом яких є набуття чи передача прав на квартиру АДРЕСА_2 (ідентифікатор об`єкта будівництва (закінченого будівництвом об`єкта) у Єдиній державній електронній системі у сфері будівництва: 01.3074881.4645379.20240711.83.6119.92), чи відчужувати, передавати права на зазначену квартиру в будь-який інший спосіб;

- заборонити державним реєстраторам прав на нерухоме майно та всім органам, уповноваженим на проведення державної реєстрації (в тому числі територіальним органам Міністерства юстиції України, виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, акредитованим суб`єктам, нотаріусам, іншим особам та органам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень") вчиняти реєстраційні дії щодо реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, а також вносити до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно записи про державну реєстрацію права власності та інших речових прав та їх обтяжень, змін до таких записів щодо нерухомого майна - квартири АДРЕСА_2 (ідентифікатор об`єкта будівництва (закінченого будівництвом об`єкта) у Єдиній державній електронній системі у сфері будівництва: 01.3074881.4645379.20240711.83.6119.92).

Короткий зміст ухвали суду

Ухвалою Приморського районного суду міста Одеси від 17 липня 2025 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено частково. Заборонено Південному управлінню капітального будівництва Міністерства оборони України, Товариству з обмеженою відповідальністю «УВГП-СИСТЕМА», Споживчому товариству «Сузір`я Плюс» та Споживчому товариству «Сузір`я Будова» укладати будь-які договори, предметом яких є набуття чи передача прав на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_2 (ідентифікатор об`єкта будівництва (закінченого будівництвом об`єкта) у Єдиній державній електронній системі у сфері будівництва 01.3074881.4645379.20240711.83.6119.92), відчужувати, передавати права на зазначену квартиру в будь-який інший спосіб. У задоволенні решти вимог - відмовлено.

Обґрунтовуючи своє рішення суд першої інстанції зазначав, що предметом спору є право власності на квартиру. Щодо заборони відповідачам укладати будь-які договори, предметом яких є набуття чи передача прав на квартиру АДРЕСА_2 , чи відчужувати, передавати права на зазначену квартиру в будь-який інший спосіб, то ці вимоги є прямо пов`язаними з предметом спору, співмірними до позовних вимог, а їх невжиття в даному випадку створює реальну загрозу невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову. Щодо заборони державним реєстраторам вчиняти реєстраційні дії щодо реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, а також вносити до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно записи про державну реєстрацію права власності та інших речових прав та їх обтяжень, змін до таких записів щодо квартири АДРЕСА_2 , ці вимоги не є співмірними із заявленими позивачем вимогами. Тому у цій частині вони задоволенню не підлягають.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

Не погодившись із вказаним рішенням ОСОБА_3 звернувся з апеляційною скаргою безпосередньо до Одеського апеляційного суду та просив ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 17.07.2025 року по справі №522/5241/24 скасувати в частині відмови у задоволенні заяви ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову від 11.07.2025 р. та тимчасово, до набрання законної сили рішенням суду у справі заборонити державним реєстраторам прав на нерухоме майно та всім органам, уповноваженим на проведення державної реєстрації (в тому числі територіальним органам Міністерства юстиції України, виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, акредитованим суб`єктам, нотаріусам, іншим особам та органам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень") вчиняти реєстраційні дії щодо реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, а також вносити до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно записи про державну реєстрацію права власності та інших речових прав та їх обтяжень, змін до таких записів щодо нерухомого майна - квартири АДРЕСА_2 (ідентифікатор об`єкта будівництва (закінченого будівництвом об`єкта) у Єдиній державній електронній системі у сфері будівництва: 01.3074881.4645379.20240711.83.6119.92.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник зазначив, що суд першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали не дотримався положень ст..149-150 ЦПК України та правових позицій Великої Палати Верховного суду викладених у наступних постановах : у справі №753/22860/17 від 15 вересня 2020 року, у справі №381/4019/18 від 12.02.2020 року та проігнорував той факт, що заходи забезпечення позову які просив вжити позивач є абсолютно спів мірними з його позовними вимогами.

Вважали, що у разі невжиття заходів забезпечення позову у вигляді заборони вчинення реєстраційних дій можливі наступні негативні наслідки, а саме: відчуження відповідачами спірної квартири на користь третіх осіб, реєстрація права власності на спірну квартиру за третіми особами, відчуження третіми особами спірної квартири за час розгляду справи на користь інших осіб, неможливість виконання рішення суду у даній справі та неможливість ефективного захисту прав позивача, потреба у вжитті додаткових дій для захисту прав ОСОБА_1 (звернення до суду додатково з позовом до третіх осіб про витребування майна, про відшкодування збитків тощо).

Посилаючись на правову позицію в постанові від 09.09.2020 р. по справі №509/2765/19 Верховним Судом вважали, що дана справа є аналогічною та те , що такі заходи є спів мірними заявленим позовним вимогами, а майнові права на які є предметом спору, оскільки забезпечення позову у такий спосіб не порушить прав відповідача на час розгляду справи в суді.

Посилаючись на правову позицію в ухвалі Верховного Суду від 17.06.2020 р. по справі № 591/1338/20, в частині того, що вжиті судом заходи забезпечення позову (зокрема заборона вчинення реєстраційних дій в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстрі прав власності на нерухоме майно) відповідають вимогам розумності, обґрунтованості, адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову і спроможні забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову, а невжиття таких заходів забезпечення позову призведе до неможливості виконання судового рішення і виникнення між сторонами у справі конфліктних ситуацій.

Щодо явки сторін.

Сторони належним чином повідомлені про час та місце судового розгляду, до суду зявився представник апелянта, клопотань про відкладення не надходило, що не перешкоджає апеляційному перегляду.

Позиція апеляційного суду

Заслухавши доповідь судді-доповідача, представника апелянта, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).

Згідно з положенням частини третьої статті 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Колегія суддів вважає, що таким вимогам закону, оскаржена ухвала не відповідає в повіній мірі.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

Згідно з ч.3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позов мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Таким чином, для того, щоб було вжито заходи для забезпечення позову у справі, заявнику необхідно довести, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Без встановлення наявності таких обставин вжиття заходів для забезпечення позову є неможливим.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Суд першої інстанції зазначав, що предметом спору є право власності на квартиру.

Щодо заборони відповідачам укладати будь-які договори, предметом яких є набуття чи передача прав на квартиру АДРЕСА_2 , чи відчужувати, передавати права на зазначену квартиру в будь-який інший спосіб, то ці вимоги є прямо пов`язаними з предметом спору, співмірними до позовних вимог, а їх невжиття в даному випадку створює реальну загрозу невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Щодо заборони державним реєстраторам вчиняти реєстраційні дії щодо реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, а також вносити до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно записи про державну реєстрацію права власності та інших речових прав та їх обтяжень, змін до таких записів щодо квартири АДРЕСА_2 , ці вимоги не є співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Судова колегія вважає висновки суду першої інстанції такими, що не обгрнтовані належним чином, а доводи апеляційної скарги є вмотивованими.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують реальне виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006р.,№9 постановлено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

При цьому, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, тимчасових заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання можливого судового рішення, якщо його буде ухвалено на користь позивача, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. Суд застосовує заходи забезпечення позову у разі, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в справі.

Забезпечення позову по суті є тимчасовим обмеженням суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Заходи забезпечення позову повинні відповідати і бути співмірними заявленим вимогам, а також мають бути безпосередньо пов`язанні з предметом спору, необхідними і достатніми для забезпечення виконання судового рішення.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачам вчиняти певні дії.

Згідно частини 1 статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Особа, яка подає заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову. У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Ухвала Приморського районного суду від 17 липня 2025 року оскаржується в частині відмови в застосуванні заборони державним реєстраторам вчиняти реєстраційні дії щодо реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, а також вносити до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно записи про державну реєстрацію права власності та інших речових прав та їх обтяжень, змін до таких записів щодо квартири АДРЕСА_2 , через їх не співмірність із заявленими позивачем вимогами.

Враховуючи вищенаведені положення, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції їх не дотримався та помилково не прийнтяв той факт, що заходи забезпечення позову яких просив вжити ОСОБА_1 є абсолютно співмірними з його позовними вимогами.

Зокрема, як вірно було встановлено судом першої інстанції, предметом позову (з урахуванням заяви про зміну предмету позову, яка прийнята ухвалою суду від 09.07.2025 р. до розгляду) є вимога ОСОБА_1 про визнання за ним права власності на квартиру номер АДРЕСА_3 .

Звертаючись до суду із заявою про вжиття заходів забезпечення позову ОСОБА_1 в якості можливих ризиків невжиття заходів забезпечення позову посилався на наступну суперечливу чи протиправну поведінку відповідачів:

- ОСОБА_1 в повному обсязі виконав умови Договору щодо сплати внеску (частки) у Товариство, сплатив на користь СТ «Сузір`я Будова» суму в розмірі 1 638 745 грн., що за курсом НБУ станом на дату платежів було еквівалентно 61 917,72 долари США, а СТ «Сузір`я Будова», в порушення умов Договору за актом приймання-передачі, так і не передало ОСОБА_1 квартиру, не видало довідку про повну сплату паю;

- відповідачі вчиняють дії, направлені на невиконання вже укладених договорів з інвесторами будівництва житлового будинку з вбудованими приміщеннями громадського призначення та підземним паркінгом за адресою: АДРЕСА_4 , І черга будівництва (ІV пусковий комплекс), якими сплачено 100% вартості об`єктів будівництва, зокрема і з позивачем, та вирішують питання з приводу розподілу площ в об`єкті будівництва «на власний розсуд», не зважаючи при цьому на права асоційованих членів, що у повному обсязі вже сплатити пай та набули майнові права на нерухоме майно, з приводу чого, зокрема, Приморським районним судом м. Одеси розглядається значна кількість справ;

- житловий будинок за адресою: АДРЕСА_4 , І черга будівництва (ІV пусковий комплекс) наразі введено в експлуатацію, йому присвоєно адресу: АДРЕСА_5 ; - відповідачами не визнається право ОСОБА_1 , який повністю виконав умови Договору та здійснив 100% оплати за квартиру, на введений в експлуатацію об`єкт інвестування;

- СТ «Сузір`я Плюс» здійснюється видача документів про право власності на проінвестовані інвесторами СТ «Сузір`я Будова» квартири у вищезазначеному будинку, особам, які уклали договори інвестування з СТ «Сузір`я Плюс», після чого нові пайовики набувають можливості здійснити державну реєстрацію права власності на квартири в будинку АДРЕСА_5 .

За наведених обставин ОСОБА_1 звертав увагу суду першої інстанції на те, що зазначена поведінка відповідачів цілком ймовірно може призвести до того, що повністю проінвестована ним квартира, на яку він просить визнати право власності, в подальшому може бути відчужена відповідачами на користь третіх осіб, в тому числі шляхом укладення СТ «Сузір`я Плюс» з третіми особами договорів щодо сплати внесків у Товариство, чи на підставі інших інвестиційних за своєю суттю договорів, право власності на неї може бути зареєстровано за третіми особами, що надасть можливість вже зареєстрованим власникам розпоряджатись спірною квартирою на власний розсуд. Такі дії у разі задоволення позову ОСОБА_1 унеможливлять виконання рішення суду у даній справі, здійснення ефективного захисту прав ОСОБА_1 та набуття ним права власності на спірну квартиру.

За наведених обставин законним інтересом позивача очікуваним від вжиття заходів забезпечення позову є збереження спірної квартири у тому статусі, в якому вона перебуває станом на теперішній час (без зареєстрованих прав будь-яких осіб щодо неї), шляхом унеможливлення реєстрації/перереєстрації прав на неї до розгляду справи по суті.

Саме вжиття такого заходу забезпечення позову як заборона вчинення реєстраційних дій щодо спірної квартири відповідно до п. 17 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 р. № 1127, матиме своїм наслідком зупинення державної реєстрації прав на спірну квартиру за будь-якою третьою особою у разі подання документів для такої реєстрації, тобто унеможливить реєстрацію прав, чого не гарантує навіть арешт майна, наявність якого в силу положень п. 3 ч. 4 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не виключає можливості реєстрації права власності на спірну квартиру за третьою особою.

При цьому вжиття оскаржуваною ухвалою інших заходів забезпечення позову у вигляді заборони відповідачам укладати будь-які договори, предметом яких є набуття чи передача прав на спірну квартиру, відчужувати, передавати права на спірну квартиру в будь-який інший спосіб хоча і мають на меті обмеження певних дій відповідачів, проте об`єктивно не унеможливлює оформлення відповідачами прав на спірну квартиру, так само як і оформлення (передачу) прав на неї на користь третіх осіб.

Ефективність вжитого судом заходу забезпечення зводиться лише до суб`єктивного ставлення відповідачів щодо наявності встановленої судом заборони, проте як заборона вчинення реєстраційних дій щодо спірної квартири в силу положень ч. 2 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» унеможливить виникнення (перехід) прав на спірну квартиру незалежно від волі відповідачів та їх ставлення до наявності заборон.

Отже, у разі невжиття заходів забезпечення позову у вигляді заборони вчинення реєстраційних дій можливі наступні негативні наслідки, а саме: відчуження відповідачами спірної квартири на користь третіх осіб, реєстрація права власності на спірну квартиру за третіми особами, відчуження третіми особами спірної квартири за час розгляду справи на користь інших осіб, неможливість виконання рішення суду у даній справі та неможливість ефективного захисту прав позивача, потреба у вжитті додаткових дій для захисту прав ОСОБА_1 (звернення до суду додатково з позовом до третіх осіб про витребування майна, про відшкодування збитків тощо).

Судова колегія вважає, що вжиття заходів забезпечення позову у вигляді заборони вчинення реєстраційних дій для відповідачів жодних негативних наслідків не матиме, відповідні заходи є тимчасовими, їх вжиття не приведе до набуття позивачем прав на спірну квартиру, такі заходи не призведуть до невиправданого обмеження прав відповідачів.

Крім того, з урахуванням ціни позову, наслідків застосування /не застосування вказаного виду забезпечення позову, встановлення заборони вчинення реєстраційних дій є співмірним із заявленими позовними вимогами, унеможливить реєстрацію права власності на спірну квартиру на користь третіх осіб та забезпечить виконання рішення суду у разі його ухвалення на користь ОСОБА_1 , у зв`язку з чим висновки суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову є помилковими.

Щодо співмірності заходу забезпечення позову у вигляді заборони вчинення реєстраційних дій з вимогами у спорах, що пов`язані з майновими правами/ нерухомим майном, апеляційний суд бере до уваги правові позиції Верховного Суду:

- в постанові від 09.09.2020 р. по справі №509/2765/19 Верховним Судом зазначено наступне: Установивши, що між сторонами дійсно існує спір щодо майнових прав на квартири, вимоги про забезпечення позову є співмірними з заявленими позовними вимогами, суди зробили обґрунтовані висновки про заборону будь-яким суб`єктам державної реєстрації прав та державним реєстраторам прав на нерухоме майно вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо квартир, майнові права на які є предметом спору, оскільки забезпечення позову у такий спосіб не порушить прав відповідача на час розгляду справи в суді. Позивачі надали належне та переконливе обґрунтування існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди їх правам, яка полягає в можливій реєстрації речових прав на квартири, майнові права на які є предметом укладених між сторонами у справі договорів, за третіми особами, відчуження цих квартир третім особам до ухвалення рішення в даній справі, необхідності докладання значних зусиль та витрат для захисту цих прав, свобод та інтересів у майбутньому».

- в ухвалі від 17.06.2020 р. по справі № 591/1338/20 Верховний Суд встановив, що між сторонами існує спір щодо квартири, а тому дійсно існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, також вказав, що вжиті судом заходи забезпечення позову (зокрема заборона вчинення реєстраційних дій в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстрі прав власності на нерухоме майно) відповідають вимогам розумності, обґрунтованості, адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову і спроможні забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову. Невжиття таких заходів забезпечення позову призведе до неможливості виконання судового рішення і виникнення між сторонами у справі конфліктних ситуацій, а тому відмовив у відкритті касаційного провадження за скаргою на судові рішення судів попередніх інстанцій, якими було вжито заходи забезпечення позову.

Враховуючи вищевикладене апеляційний суд враховуючи сталу практику Верховного Суду вважає співмірним застосування заходу забезпечення позову у вигляді тимчасово, до набрання законної сили рішенням суду у справі заборони державним реєстраторам прав на нерухоме майно та всім органам, уповноваженим на проведення державної реєстрації (в тому числі територіальним органам Міністерства юстиції України, виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, акредитованим суб`єктам, нотаріусам, іншим особам та органам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень") вчиняти реєстраційні дії щодо реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, а також вносити до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно записи про державну реєстрацію права власності та інших речових прав та їх обтяжень, змін до таких записів щодо нерухомого майна - квартири АДРЕСА_2 (ідентифікатор об`єкта будівництва (закінченого будівництвом об`єкта) у Єдиній державній електронній системі у сфері будівництва: 01.3074881.4645379.20240711.83.6119.92).

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 4, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. З огляду на наведені обставини ухвала суду першої інстанції в оскаржуваній частині зазначеним вимогам не відповідає, є незаконною та необґрунтованою.

На підставі п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 4 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Наведені за текстом апеляційної скарги обставини свідчать про наявність підстав для скасування ухвали суду першої інстанції в оскаржуваній частині та прийняття постанови про задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 у повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 375, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Досковського Віталія Геннадійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Приморського районного суду міста Одеси від 17 липня 2025 року скасувати в частині відмови у задоволенні заяви ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову.

Тимчасово, до набрання законної сили рішенням суду у справі заборонити державним реєстраторам прав на нерухоме майно та всім органам, уповноваженим на проведення державної реєстрації (в тому числі територіальним органам Міністерства юстиції України, виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, акредитованим суб`єктам, нотаріусам, іншим особам та органам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень") вчиняти реєстраційні дії щодо реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, а також вносити до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно записи про державну реєстрацію права власності та інших речових прав та їх обтяжень, змін до таких записів щодо нерухомого майна - квартири АДРЕСА_2 (ідентифікатор об`єкта будівництва (закінченого будівництвом об`єкта) у Єдиній державній електронній системі у сфері будівництва: 01.3074881.4645379.20240711.83.6119.92).

В іншій частині ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 17.07.2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту може бути оскаржена до Верховного Суду.

Головуючий суддя В.В. Кострицький

Судді М.В. Назарова

Ю.П. Лозко