Справа № 462/9290/25
УХВАЛА

25 листопада 2025 року м. Львів

Суддя Залізничного районного суду м. Львова Гедз Б. М., вивчивши матеріали заяви ОСОБА_1 , за участю заінтересованої особи: Залізничного відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про встановлення факту, що має юридичне значення, -

встановив:

ОСОБА_1 за допомогою підсистеми «Електронний Суд» звернулась до суду із заявою, в якій просить встановити факт народження дитини жіночої статі, громадянки України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження м. Сімферополь, Автономна Республіка Крим, а також дитини жіночої статі, громадянки України ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження м. Сімферополь, Автономна Республіка Крим від батьків: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно ч. 3 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.

У відповідності до частини 9 статті 10 ЦПК України якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Ознайомившись із поданою заявою та доданими до неї матеріалами, суд приходить до висновку, що така не відповідає вимогам, визначеним чинним цивільним процесуальним законодавством.

Частина 1 ст. 315 ЦПК України містить перелік фактів, справи про встановлення яких можуть бути розглянуті судом. Згідно частини 2 цієї статті, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Особливості провадження у справах про встановлення факту народження та смерті особи на тимчасово окупованій території України визначенні в ст. 317 ЦПК України.

Частиною 3 ст. 317 ЦПК України визначено, що у рішенні про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, зокрема, мають бути зазначені встановлені судом дані про дату і місце народження особи, про її батьків.

У відповідності до п. 8 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви.

Відповідно до абзацу першого п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року, вирішуючи питання про прийняття заяв про встановлення фактів, що мають юридичне значення, судам необхідно враховувати, що ці заяви повинні відповідати як загальним правилам щодо змісту і форми позовної заяви, так і вимогам щодо її змісту. Якщо в заяві не зазначено, який конкретно факт просить встановити заявник, з яких причин неможливо одержати або відновити документ, що посвідчує даний факт, якими доказами цей факт підтверджується або до заяви не приєднано довідки про неможливість одержання чи відновлення необхідних документів, суддя постановляє ухвалу про залишення заяви без руху і надає заявникові строк для виправлення недоліків. У разі невиконання цих вказівок заява вважається неподаною і повертається заявникові, про що суддя постановляє мотивовану ухвалу.

Перш за все, частиною 5 ст. 95 ЦПК України передбачено, що учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу.

Всупереч вимогам, передбачених ст. 95, 175 ЦПК України заявницею у поданій до суду заяві не зазначено про наявність у неї оригіналів письмових доказів, копії яких долучені до заяви.

При цьому, ч. 6 ст. 95 ЦПК України передбачено, що якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Суд звертає увагу на те, що заявницею надано до матеріалів справи серед іншого сканкопію паспорта громадянина України батька дітей: ОСОБА_5 , яка є неналежної якості, до того ж представлена суду скан копія виготовлена із попередньо роздрукованої ксерокопії паспорта на ім`я ОСОБА_5 .

Згідно ч. 2 ст. 317 ЦПК України справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду.

Виходячи з наведеного та беручи до уваги, що в матеріалах доданих до заяви про встановлення факту народження особи, наявні лише сканкопії документів, заявницею не зазначено про наявність у неї чи іншої особи оригіналів долучених нею письмових доказів, а справа згідно з ст. 317 ЦПК України розглядається невідкладно, суддя дійшов висновку про необхідність представлення заявником суду оригіналів документів, доданих до заяви для їх дослідження під час розгляду справи судом по суті.

Окрім цього, відповідно до норми п. 10 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Як вбачається із тексту поданої ОСОБА_1 заяви, текст такої згаданих вище відомостей не містить.

Згідно заяви, звертаючись до суду із заявою про встановлення факту народження дітей: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , заявниця вказує, що є бабусею дітей, заінтересованою особою у вказаній справі заявницею визначено лише Залізничний відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Львові ЛМУ МЮ України.

За змістом статті 144 СК України та статті 13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» першочергово обов`язок зареєструвати народження дитини покладається на батьків (допускається виконання цього обов`язку одним із них), а у разі неможливості виконання ними цього обов`язку через їх смерть або інші поважні причини, закон покладає цей обов`язок на родичів, інших осіб, уповноваженого представника закладу охорони здоров`я, в якому народилася дитина чи в якому вона перебуває.

Відтак, оскільки за законом обов`язком реєстрації народження дитини та відповідним йому правом на звернення до органів державної реєстрації актів цивільного стану наділені першочергово батьки дитини, а лише у разі нездійснення ними такої реєстрації - інші особи, то таке ж правило має застосовуватися і у випадку звернення до суду у порядку частини першої статті 317 ЦПК України.

Отже, обов`язок реєстрації народження дитини та відповідне йому право на звернення з цього питання в інших осіб виникає лише у разі невиконання батьками такого обов`язку та не реалізації ними відповідного права.

Поряд з цим заява не містить обґрунтування вказаних обставин щодо наявності причин, що унеможливлюють звернення саме батьків малолітніх дітей із відповідною заявою про встановлення факту народження дитини, та які зумовили звернення до суду саме бабусі дитини.

Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 42 ЦПК України у справах окремого провадження учасниками справи є заявники, інші заінтересовані особи.

Частиною четвертою статті 294 ЦПК України передбачено, що справи окремого провадження суд розглядає за участю заявника і заінтересованих осіб. Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31.03.1995 №5, суд зобов`язаний з`ясувати, які фізичні особи та організації можуть бути заінтересованими особами і підлягають виклику в судове засідання, залежно від мети встановлення фактів.

Суд звертає увагу на те, що до кола заінтересованих осіб належать особи, які беруть участь у справі та мають у ній юридичну заінтересованість. Коло заінтересованих осіб визначається взаємовідносинами із заявником у зв`язку з обставинами, які підлягають встановленню і які можуть вплинути на їх права та обов`язки. Участь у справі цих осіб зумовлюється тим, що із установленням окремих обставин заявник може реалізувати свої права у правовідносинах, у яких беруть участь і заінтересовані особи. Для цих осіб характерним є те, що їхні суб`єктивні права та обов`язки мають юридичний зв`язок із суб`єктивними правами і обов`язками заявників.

Інтереси заінтересованих осіб можуть суперечити інтересам заявника. Отже, притягнення (вступ) цих заінтересованих осіб має важливе практичне значення, оскільки вони мають можливість у процесі розгляду справи про встановлення юридичного факту своєчасно заявити про порушення чи оспорювання їх суб`єктивних прав у зв`язку із встановлюваним судом фактом.

У той же час, звертаючись до суду із заявою про встановлення факту народження дитини, з огляду на заявлені вимоги, відповідно до вищезазначених положень ЦПК України, заявницею не зазначено в заяві в якості заінтересованих осіб батька та матері дитини, хоча факт, який підлягає встановленню, може вплинути на їх права і обов`язки. Такі особи мають право висловити незгоду із заявою, що унеможливить її подальший розгляд в порядку окремого провадження, однак заявниця натомість не наводить жодної інформації щодо позиції батьків з приводу встановлення факту народження їхніх дітей, місця перебування батьків та обставин, що перешкоджають саме батькам звернутись до суду із такою заявою. Таким чином, заявниці слід визначитись з відповідним колом заінтересованих осіб, на права та обов`язки яких може вплинути встановлення вказаного факту, з урахуванням зазначених у заяві обставин.

Положеннями ч. 1 ст. 9 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство в судах проводиться державною мовою.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 Конституції України державною мовою в Україні є українська мова.

Згідно з ч. 3 ст. 14 Закону України «Про засади державної мовної політики» сторони, які беруть участь у справі, подають до суду письмові процесуальні документи і докази, викладені державною мовою.

Великою Палатою Верховного Суду неодноразово наголошувалося, що процесуальні документи мають подаватися до суду лише державною мовою (справа № 9901/12/20, провадження № 11-56заі20, справа № 826/7329/17, провадження № 11-28заі21).

У випадку, коли документ складений іноземною мовою, до суду подається переклад документа на державну мову України.

Засвідчення правильності перекладу документів з однієї мови на іншу здійснюється нотаріально, у порядку, передбаченому ст. 79 Закону України «Про нотаріат».

Разом з тим, з оглянутих копій свідоцтв про народження дітей, довідок про народження дітей та епікризів, які долучено заявницею до заяви про встановлення факту народження дітей, встановлено, що такі складено іноземною мовою та подано до суду без долучення їх перекладу на державну мову України.

Також, відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 177 ЦПК України у разі подання до суду позовної заяви та документів, що додаються до неї в електронній формі, позивач зобов`язаний додати до позовної заяви доказ надсилання листом з описом вкладення іншим учасникам справи копій поданих до суду документів, з урахуванням положень статті 43 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ч. 7 ст. 43 ЦПК України передбачено, що у разі подання до суду в електронній формі заяви по суті справи, зустрічного позову, заяви про збільшення або зменшення позовних вимог, заяви про зміну предмета або підстав позову, заяви про залучення третьої особи, апеляційної скарги, касаційної скарги та документів, що до них додаються, учасник справи зобов`язаний надати доказ надсилання таких матеріалів іншим учасникам справи.

Такі документи в електронній формі направляються з використанням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи або її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами, шляхом надсилання до електронного кабінету іншого учасника справи, а у разі відсутності в іншого учасника справи електронного кабінету чи відсутності відомостей про наявність в іншого учасника справи електронного кабінету - у паперовій формі листом з описом вкладення.

Встановлено, що заява подана ОСОБА_1 до суду за допомогою підсистеми «Електронний Суд», однак на виконання зазначених вище процесуальних вимог, у матеріалах заяви відсутні докази надсилання примірника такої заяви разом з усіма доданими до неї документами заінтересованій/заінтересованим особам, зокрема або шляхом надсилання таких до електронного кабінету таких учасників, або у разі відсутності у них електронного кабінету - у паперовій формі листом з описом вкладення.

Додатково суд зазначає також таке.

Згідно з п.7 ч.1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом.

07.05.2022 набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання правового режиму на тимчасово окупованій території України» №2217-IX від 21.04.2022, на підставі якого ч. 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» викладена в наступній редакції: будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження, смерті, реєстрації (розірвання) шлюбу особи на тимчасово окупованій території, які додаються до заяви про державну реєстрацію відповідного акта цивільного стану.

Згідно із ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», органами державної реєстрації актів цивільного стану є: 1) центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації актів цивільного стану; 2) відділи державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головних управлінь юстиції в областях, містах Києві та Севастополі, районних, районних у містах, міських, міськрайонних управлінь юстиції (далі - відділи державної реєстрації актів цивільного стану); 3) виконавчі органи сільських, селищних і міських рад.

Статтею 6 цього ж Закону передбачено, що відділи державної реєстрації актів цивільного стану проводять державну реєстрацію народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті, вносять зміни до актових записів цивільного стану, поновлюють та анулюють їх; формують Державний реєстр актів цивільного стану громадян, ведуть його, зберігають архівний фонд; здійснюють відповідно до законодавства інші повноваження.

Органи державної реєстрації актів цивільного стану видають відповідні свідоцтва про державну реєстрацію актів цивільного стану.

Наведене, очевидно свідчить про те, що заявник не позбавлений можливості у позасудовому порядку звернутись до відповідного органу ДРАЦС із наданням документів, виданих на тимчасово окупованій території для реєстрації факту народження, і лише у разі відмови їй у реєстрації факту, звертатись до суду із наданням доказів неможливості реєстрації факту в органах ДРАЦС, як це передбачено п. 2 ч. 1 ст. 318 ЦПК України.

Однак, заявником до матеріалів заяви не додано доказів звернення та отримання письмової відмови відділу державної реєстрації актів цивільного стану у проведенні державної реєстрації народження дітей із врахуванням наявності свідоцтв про їх народження та медичної документації на підтвердження факту народження, відтак із врахуванням змін, внесених до ч. 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», права реєстрації факту народження дітей на окупованій території органами держави України у позасудовому порядку, та у разі встановлення органом ДРАЦС України відсутності підстав для проведення такої реєстрації за наявними документами у позасудовому порядку, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У відповідності до ст.185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Виходячи з наведеного та враховуючи, що заяву подано без додержання вимог, передбачених чинним ЦПК України, суд приходить до висновку, що таку слід залишити без руху і надати заявнику строк п`ять днів з дня вручення ухвали про залишення заяви без руху для їх усунення.

Керуючись ст. 175, 177, 185, 293-294 ЦПК України,

постановив:

заяву ОСОБА_1 , за участю заінтересованої особи: Залізничного відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про встановлення факту, що має юридичне значення залишити без руху.

Заявник має право протягом п`яти днів з дня вручення ухвали про залишення заяви без руху письмово усунути вказані недоліки.Якщо заявник відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає визначені вимоги, заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо заявник не усунули недоліки заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя (підпис) Б.М. Гедз

З оригіналом згідно.

Оригінал ухвали знаходиться в матеріалах цивільної справи № 462/9290/25.

Суддя Б.М. Гедз