У Х В А Л А

про передачу справи за підсудністю

26.11.2025 м. Львів

Суддя Франківського районного суду м. Львова Баран О.І., розглянувши питання про прийняття до свого провадження цивільної справи за позовом: Приватного акціонерного товариства «Львівобленерго» (, електронна адреса: , місцезнаходження: 79026, м. Львів, вул. Козельницька, 3), до ОСОБА_1 , (РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ), про стягнення недоврахованої електричної енергії, за зустрічним позовном: ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Львівобленерго» про визнання дій протиправними, зобов`язання укласти договір та стягнення матеріальної шкоди,

в с т а н о в и в:

У березні 2019 року (вх.№5838/19) уповноважений представник позивача звернувся до Франківського районного суду м. Львова із позовною заявою до ОСОБА_1 , у якій просить суд стягнути з відповідача на користь позивача суму недорахованої електричної енергії у розмірі 69 075,68 грн та вирішити питання про розподіл судових витрат.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.03.2019 року матеріали справи передані на розгляд судді Мартинишин М.О. (том 1 а.с. 33).

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 17.04.2019 відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання, встановлено процесуальні строки для подання заяв по суті справи (том 1 а.с. 35-36).

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.09.2019 матеріали справи передані на розгляд судді Марків Ю.С. (том 1 а.с. 77).

Ухвалами Франківського районного суду м. Львова від 25.10.2019 до спільного розгляду прийнято зустрічний позов ОСОБА_1 до ПрАТ «Львівобленерго» про захист прав споживачів, визнання дій протиправними, зобов`язання укласти договір та стягнення матеріальної шкоди, із вжиттям заходів до забезпечення зустрічного позову, шляхом заборони припинення електропостачання нежитлових приміщень будинку АДРЕСА_2 (том 1 а.с. 113-118).

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 06.07.2023 зупинено провадження у справі у зв`язку із захворюванням відповідача за первісним позовом ОСОБА_1 , що виключає можливість явки до суду протягом тривалого часу (том 3 а.с. 30-31).

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.05.2025 року матеріали справи передані на розгляд судді Кузю В.Я. (том 3 а.с. 42).

На підставі розпорядження керівника апарату №355/Р від 21.10.2025, відповідно до п.2.3, п.п.2.3.43, 2.3.44, Положення про автоматизовану систему документообігу суду, здійснено повторний автоматизований розподіл справи № 465/1360/19.

Згідно з повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.10.2025 указана справа передана до провадження судді Баран О.І.

Судом встановлено, що предметом первісного позову є стягнення із споживача, ОСОБА_1 , суми неврахованої електричної енергії за місцем знаходження об`єкта нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_2 . Вимоги зустрічного позову стосуються зобов`язання укладення договору щодо того ж нерухомого майна.

Згідно з ч.1 ст.27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Разом з тим, ст. 30 ЦПК України передбачені категорії справ, для яких встановлено виключну підсудність.

Виключна підсудність - особливий вид територіальної підсудності, який забороняє застосування інших видів територіальної підсудності (загальної, альтернативної або підсудність пов`язаних між собою вимог). Це пояснюється особливостями справ, на які така підсудність поширюється, і направлено на створення сприятливих умов для розгляду справи й виконання судового рішення.

Вимоги щодо виключної підсудності унеможливлюють застосування інших правил підсудності, крім тих, які встановлені процесуальним законом для відповідної категорії справ.

За правилом ч.1 ст. 30 ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Згідно з положеннями ст. 181 ЦК України до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (ст. 358 ЦК України); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 ЦК України); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 ЦК України); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Правила виключної підсудності застосовуються до позовів з приводу нерухомого майна, стосуються позовів з приводу будь-яких вимог, пов`язаних з правом особи на нерухоме майно: земельні ділянки, будинки, квартири тощо, зокрема щодо права власності на нерухоме майно, а також щодо речових прав на нерухоме майно, дійсності (недійсності) договорів щодо такого майна або спорів з приводу невиконання стороною договору, об`єктом якого є нерухоме майно.

У Постанові від 7 липня 2020 року (справа № 910/10647/18) Велика Палата Верховного Суду сформувала правовий висновок про те, що виключна підсудність застосовується до тих позовів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, а спір може стосуватися як правового режиму нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані із нерухомим майном.

Позов про стягнення заборгованості за надання послуг з утримання нерухомого майна має пред`являтися за місцем знаходження цього майна, за правилами виключної підсудності (постанова Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 638/1988/17).

З аналізу логічної послідовності змін до формулювання положень процесуального законодавства щодо правил розгляду позовів за виключною підсудністю випливає її спрямованість на визначення виключної підсудності в цілому для всіх спорів, які виникають у межах відповідних правовідносин у зв`язку з нерухомим майном, безвідносно до предмета конкретного спору.

Виключна підсудність застосовується до тих спорів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, а спір може стосуватися як правового режиму нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном.

Словосполучення «з приводу нерухомого майна» необхідно розуміти таким чином, що правила виключної підсудності поширюються на будь-які спори, які стосуються прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. У таких спорах нерухоме майно не обов`язково виступає як безпосередньо об`єкт спірного матеріального правовідношення.

Подібні правові висновки щодо застосування правил виключної підсудності спорів з приводу нерухомого майна викладено у постановах Верховного Суду від 9 вересня 2020 року у справі № 910/6644/18, від 20 березня 2024 року у справі № 523/14831/21 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 7 липня 2020 року у справі № 910/10647/18.

У постанові Верховного Суду від 25 лютого 2018 року у справі № 201/12876/17 (провадження № 61-35697св18) зазначено, що «правила виключної підсудності поширюються також на спори щодо майнових прав на незавершені будівництвом об`єкти нерухомості, об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни призначення».

У постанові Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 638/1988/17 (провадження № 61-30812св18) зазначено, що «правила виключної підсудності застосовуються до позовів з приводу нерухомого майна, стосуються позовів з приводу будь-яких вимог, пов`язаних з правом особи на нерухоме майно: земельні ділянки, будинки, квартири тощо, зокрема щодо права власності на нерухоме майно, а також щодо речових прав на нерухоме майно, дійсності (недійсності) договорів щодо такого майна або спорів з приводу невиконання стороною договору, об`єктом якого є нерухоме майно».

Обставини цієї справи також свідчать про те, що в цьому випадку спірні правовідносини випливають із нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 .

Зважаючи на те, що сума недорахованої електричної енергії згідно доводів позивача виникла в результаті порушення правил роздрібного ринку електричної енергії під час споживання споживачем ОСОБА_1 електричної енергії за місцем знаходження об`єкта нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_2 , що знаходиться в межах територіальної юрисдикції Шевченківського районного суду м. Львова, ця справа підсудна саме зазначеному суду.

Аналогічний підхід у справах про стягнення недоврахованої електричної енергії застосовано також судами апеляційних інстанцій: Львівським апеляційним судом у постанові від 23.06.2025 у справі № 465/176/25, Черкаським апеляційним судом у постановах від 06.03.2023 у справі № 708/450/22, від 02.07.2025 у справі №693/1747/24, Київським апеляційним судом у постановах від 29.05.2023 у справі № 759/9861/21, від 17.05.2024 у справі № 365/490/22, тощо.

Оскільки позовні вимоги мають явний, очевидний правовий зв`язок із нерухомим майном, тому спір у цій справі виник з приводу нерухомого майна, відтак і підсудність цього спору повинна визначатися за правилами, встановленими статтею 30 ЦПК України, якою регулюються правила виключної підсудності.

Так, суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду (п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України).

Стаття 32 ЦПК України передбачає, що спори між судами про підсудність не допускаються.

Приймаючи до уваги вищезазначене, суддя дійшов висновку про відсутність підстав для прийняття справи до свого провадження та необхідність її передачі за підсудністю Шевченківському районному суду м. Львова.

На підставі наведеного та керуючись ст. 27, 28, п.1 ч.1, ч. 3 ст. 31 ЦПК України, суддя,

п о с т а н о в и в:

Цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Львівобленерго» до ОСОБА_1 , про стягнення недоврахованої електричної енергії, за зустрічним позовном: ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Львівобленерго» про визнання дій протиправними, зобов`язання укласти договір та стягнення матеріальної шкоди передати за підсудністю до Шевченківського районного суду м. Львова.

Копію ухвали невідкладно направити позивачу - для відома.

Передачу справи на розгляд вказаного суду за встановленою підсудністю здійснити не пізніше п`яти днів після закінчення строку на оскарження даної ухвали, а в разі подання скарги - не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення (ч. 3 ст. 31 ЦПК України).

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо (ч. 1 ст. 355 ЦПК України) до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення (ч. 1 ст. 354 ЦПК України).

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду (ч. 2 ст. 354 ЦПК України).

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 ЦПК України (ч. 3 ст. 354 ЦПК України).

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: Баран О.І.