Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

№ 384/500/25

№пр. 2-о/384/40/2025

25 листопада 2025 року с-ще Вільшанка

Вільшанський районний суд

Кіровоградської області

в складі:

головуючого судді Сорокіної О.О.,

з участю секретаря судового засідання Сачко О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в с-щі Вільшанка цивільну справу за заявою адвоката Лалаян Наріне Ашотовни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , заінтересована особа: Голованівський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Голованівському районі Кіровоградської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про встановлення факту смерті,

в с т а н о в и в:

Адвокат Лалаян Наріне Ашотовна звернулася до суду в інтересах ОСОБА_1 із заявою про встановлення факту смерті, посилаючись на те, що ОСОБА_1 12 грудня 2013 року зареєструвала шлюб з ОСОБА_2 у виконавчому комітеті Анатолівської сільської ради Нижньосірогозького району Херсонської області. Від шлюбу з ОСОБА_2 заявниця має двох неповнолітніх дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 на тимчасово окупованій території України, а саме в селищі міського типу Нижні Сірогози Нижньосірогозького району Херсонської області. Факт смерті підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим 24 червня 2025 року та медичним свідоцтвом про смерть №60 від 24 червня 2025 року, які видані незаконними органами влади, що створені на тимчасово окупованій території. Встановлення факту смерті необхідне заявнику для державної реєстрації смерті її чоловіка, проведеної відповідним державним органом України.

У зв`язку з наведеним просить встановити факт смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця села Червоний Яр Березнегуватського району Миколаївської області, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 в селищі міського типу Нижні Сірогози Нижньосірогозького району Херсонської області.

Заявниця та її представник в судове засідання не з`явилися, адвокат Лалаян Н.А. подала до суду заяву, в якій просила розглянути справу у її відсутність. Викладені у заяві вимоги підтримала повністю та просила їх задовольнити.

Представник Голованівського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Голованівському районі Кіровоградської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи без участі їх представника, не заперечує проти задоволення заяви про встановлення факту смерті ОСОБА_2 .

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, суд дійшов наступного висновку.

Зі змісту ст. 4 ЦПК України вбачається, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорювальних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Заявник зобов`язаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин.

Порядок розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, в порядку окремого провадження визначений главами 1 і 6 розділу IV ЦПК України.

Згідно з ч.1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до п.5 ч.2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

У відповідності до п. 8 ч.1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи, зокрема, про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Відповідно до частини другої статті 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

При цьому суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав; чинне законодавство не передбачає іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення такого факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право.

Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та іншої мети - ні. ЦПК України передбачає чотири процедури, наслідком яких є ухвалення судового рішення, на підставі якого органи Державної реєстрації актів цивільного стану (ДРАЦС) можуть видати свідоцтво про смерть: встановлення факту смерті особи в певний час в разі неможливості реєстрації органом ДРАЦСу факту смерті (пункт 8 частини першої статті 315 ЦПК України); встановлення факту смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою внаслідок нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру (пункт 9 частини першоїстатті 315 ЦПК України); встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України або на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан (стаття 317 ЦПК України); визнання фізичної особи померлою (статті 305-309 ЦПК України).

У частинах третій та четвертій статті 49 ЦК України передбачено, що державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

У статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» визначено, що державна реєстрація смерті здійснюється на підставі документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою.

Форма та порядок видачі документа про смерть, на підставі якого здійснюється державна реєстрація смерті, встановлені Інструкцією про порядок заповнення та видачі лікарського свідоцтва про смерть, затвердженою наказом Міністерством охорони здоров`я України від 08 серпня 2006 року №545.

Відповідно до вказаної Інструкції лікарське свідоцтво про смерть видається лікарем медичного закладу, що лікував померлого, на підставі спостережень за хворим і запису в медичній документації, які відображали стан хворого до його смерті, або патологоанатомом на підставі вивчення медичної документації і результатів розтину.

У пункті 1 глави 5 розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року №52/5, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 18 жовтня 2000 року за №719/4940, встановлено, що підставою для державної реєстрації смерті є: а) лікарське свідоцтво про смерть (форма №106/о) установленої форми; б) фельдшерська довідка про смерть (форма №106-1/о) установленої форми; в) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; г) рішення суду про оголошення особи померлою; ґ) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; д) повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів; е) повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть.

Відповідно до абзацу другого частини першої статті 317 ЦПК України, заява про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана членами сім`ї померлого, їхніми представниками або іншими заінтересованими особами (якщо встановлення факту смерті особи впливає на їхні права, обов`язки чи законні інтереси) до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника.

Справи про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, розглядаються невідкладно з дня надходження відповідної заяви до суду (частина друга статті 317 ЦПК України).

У заяві повинно бути зазначено, який факт заявник просить встановити та з якою метою; причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; докази, що підтверджують факт. До заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини, і довідка про неможливість відновлення втрачених документів (частини перша-друга статті 318 ЦПК України).

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо особливостей провадження у справах про встановлення факту народження або смерті особи в умовах воєнного чи надзвичайного стану та на тимчасово окупованих територіях» розширено перелік територій, щодо яких поширюється дія статті 317 ЦПК України. На сьогодні до них належать території, на яких введено воєнний чи надзвичайний стан, або тимчасово окуповані території України, визначені такими відповідно до законодавства.

Враховуючи, що Указом Президента України воєнний стан уведено із 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року на території України, дія такого спрощеного порядку поширюється на встановлення юридичних фактів, що відбулись на всій території України. Здебільшого цей спрощений порядок застосовується у зоні воєнних дій та на тимчасово окупованих територіях України, оскільки на таких територіях не функціонують відповідні органи, які можуть зафіксувати факт смерті.

Підставою для встановлення факту смерті є підтверджені доказами обставини, які достовірно свідчать про смерть громадянина в певний час і за певних обставин.

Доказами, що підтверджують факт смерті особи в умовах воєнного стану або на тимчасово окупованій території України, зокрема, можуть бути: письмові докази; речові докази, зокрема звуко- і відеозаписи; висновки експертів; копії лікарського свідоцтва/довідки про смерть; пояснення свідків, що можуть підтвердити ті обставини, на які посилається заявник; довідки з військкомату або від командира військової частини (у випадку загибелі військовослужбовців); заяви до правоохоронних органів про зникнення особи, в тому числі в обставинах, що загрожували їй смертю.

У частинах другій та третій статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» визначено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження, смерті, реєстрації (розірвання) шлюбу особи на тимчасово окупованій території, які додаються до заяви про державну реєстрацію відповідного акта цивільного стану.

Положеннями статей 3, 8, 9 Конституції України визначено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Питання про окуповані території у практиці Міжнародного суду Організації Об`єднаних Націй (далі - ООН) сформульовані як «Намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання спричиняє серйозні порушення або обмеження прав громадян.

Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

У практиці Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) розвинений принцип узгодженості спірного питання, зокрема, якщо у справі «Лоізіду проти Туреччини» (Loizidou v. Turkey, рішення від 18 грудня 1996 року, § 45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, рішення від 10 травня 2001 року) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, рішення від 23 лютого 2016 року) Суд приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики.

При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] є далеким від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до вказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, у тому числі й цим. Вирішити інакше, означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються у міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, рішення від 10 травня 2001 року, § 96). При цьому, за змістом цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, рішення від 10 травня 2001 року, § 92).

Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони (тобто є окупованою)» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, рішення від 23 лютого 2016 року, § 142).

Таким чином, суд може застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та ЄСПЛ, у контексті як мінімум «реєстрації народжень, смертей і шлюбів», виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, у сукупності з іншими доказами, як встановлення можливих фактів, оскільки встановлення цих фактів має істотне значення для реалізації низки прав людини (громадянина України).

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 29 березня 2023 року у справі №753/8033/22 (провадження №61-1428св23), від 26 квітня 2023 року у справі №337/3725/22 (провадження №61-1746св23), від 25 жовтня 2023 року у справі №607/1612/23 (провадження №61-6323св23).

Визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті, зокрема щодо смерті людини, з метою захисту прав громадян України ніяким чином не легітимізує таку владу. Розгляд державними органами таких документів не означає автоматичного визнання окупаційної влади. Проте держава має вживати заходів щодо ефективного захисту прав громадян на своїй території, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої держави.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_5 в c. Червоний Яр Березнегуватського району Миколаївської області, про що свідчить копія паспорта громадянина України серії НОМЕР_2 , виданого 05 листопада 2013 року Березнегуватським РС УДМС України в Миколаївській області (а.с.16-17).

Згідно з копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 , виданого 12 грудня 2013 року виконавчим комітетом Анатолівської сільської ради Нижньосірогозького району Херсонської області, заявниця уклала шлюб з ОСОБА_2 та змінила прізвище з « ОСОБА_5 » на « ОСОБА_6 » (а.с. 13).

Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 24 червня 2025 року Нижньосірогозьким районним відділом ЗАГС Управління ЗАГС Херсонської області, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , помер ІНФОРМАЦІЯ_3 в смт. Нижні Сірогози Нижньосірогозького району Херсонської області, про що 24 червня 2025 року зроблено запис акта про смерть №5 (а.с. 20).

Згідно з копією медичного свідоцтва про смерть №60 від 24 червня 2025 року, виданого лікарем-паталогоанатомом ОСОБА_7 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , документ, що посвідчує особу: паспорт серії НОМЕР_2 , виданий Березнегуватським РС УДМС України в Миколаївській області 05.11.2013, помер ІНФОРМАЦІЯ_6 в АДРЕСА_1 , причини смерті: інтоксикація, злоякісне новоутворення правої легені з метастазами в органи середостіння (а.с.24-25).

У матеріалах справи міститься фотографія могили із зазначенням відповідних даних померлої особи: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 - ІНФОРМАЦІЯ_8 (прізвище, ім`я та по батькові, дати народження та смерті). Представником заявника - адвокатом Лалаян Н.А. надано відео оригіналів документів, яке було знято на тимчасово окупованій території та засвідчені ЕЦП адвоката копії документів - свідоцтва про смерть ОСОБА_2 від 24 червня 2025 року та медичну довідку про причину його смерті від 24 червня 2025 року, оскільки надати оригінали документів, які підтверджують факт смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на території непідконтрольній державній владі України не мають можливості у зв`язку з їх знаходженням на окупованій території. Таким чином, долучені представником заявника до матеріалів справи докази відповідають вимогам статті 95 ЦПК України і є належними і допустимими, адже подані копії цих доказів засвідчені ЕЦП адвоката заявника про їх відповідність оригіналам. Відповідно до листа Голованівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Голованівському районі Кіровоградської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 20 листопада 2025 року №533-3.3-20, в архіві Голованівського відділу ДРАЦС у Голованівському районі Кіровоградської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) та у Державному реєстрі актів цивільного стану громадян, станом на 20.11.2025 актовий запис про смерть ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , відсутній. Встановлення факту смерті особи має значення для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявника, яка є дружиною ОСОБА_2 . Рішення суду в такій категорії справ повинне ґрунтуватися на дотриманні норм процесуального закону щодо повного та всебічного з`ясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у сукупності, у тому числі з урахуванням документів, виданих органами та установами самопроголошених утворень, розташованими на окупованій території України. 17 липня 2020 року Верховна Рада України прийняла Постанову№ 807-IX «Про утворення та ліквідацію районів», відповідно до якої утворено у Херсонській області, зокрема, Генічеський район (з адміністративним центром у місті Генічеськ) у складі територій Генічеської міської, Іванівської селищної, Нижньосірогозької селищної, Новотроїцької селищної територіальних громад, затверджених Кабінетом Міністрів України. Згідно з Переліком територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затвердженим Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України 28.02.2025 №376, вся територія Генічеського району Херсонської області тимчасово окупована рф. Судом встановлено, що ОСОБА_2 помер на тимчасово окупованій російською федерацією території України в смт Нижні Сірогози Нижньосірогозького району Херсонської області, свідоцтво про смерть, видане на вказаній території є недійсним, не створює правових наслідків і не може бути використане для реєстрації смерті на території України та не визнається державними органами України. За вказаних обставин встановлення факту смерті ОСОБА_2 породжує юридичні наслідки, а тому з метою захисту законних прав та інтересів його дружини ОСОБА_1 , для державної реєстрації смерті її чоловіка, суд дійшов висновку про необхідність задоволення заяви про встановлення факту смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця с. Червоний Яр Березнегуватського району Миколаївської області, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 в смт Нижні Сірогози Нижньосірогозького району Херсонської області. Відповідо до ч. 4ст. 317 ЦПК України ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження, або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховної Радою України, підлягає негайному виконанню. Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах, зокрема, встановлення факту народження або смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства.

Згідно з п. 21 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються заявники - у справах за заявами про встановлення фактів, що мають юридичне значення, поданих у зв`язку із збройною агресією, збройним конфліктом, тимчасовою окупацією території України, надзвичайними ситуаціями природного чи техногенного характеру, що призвели до вимушеного переселення з тимчасово окупованих територій України, загибелі, поранення, перебування в полоні, незаконного позбавлення волі або викрадення, втрати документів, необхідних для отримання компенсації за пошкоджені та знищені об`єкти нерухомого майна внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією російської федерації проти України, а також порушення права власності на рухоме та/або нерухоме майно.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 259, 263-265, 268, 293-294, 315-317, 319 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Заяву адвоката Лалаян Наріне Ашотовни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , заінтересована особа: Голованівський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Голованівському районі Кіровоградської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про встановлення факту смерті - задовольнити.

Встановити факт, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженець с. Червоний Яр Березнегуватського району Миколаївської області, помер ІНФОРМАЦІЯ_3 в смт Нижні Сірогози Нижньосірогозького району Херсонської області.

Допустити негайне виконання рішення суду у порядку частини 4 статті 317 та пункту 8 частини 1 статті 430 ЦПК України.

Копію судового рішення невідкладно надіслати до органу державної реєстрації актів цивільного стану для державної реєстрації смерті.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Відомості щодо учасників справи:

Заявник: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_2 .

Заінтересована особа: Голованівський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Голованівському районі Кіровоградської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), місцезнаходження: вул. Соборна, 23, смт. Голованівськ Кіровоградської області, .

Суддя О.О. Сорокіна