Справа № 943/1656/23 Головуючий у 1 інстанції: Кос І.Б.
Провадження № 22-ц/811/2018/25 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2025 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Ванівського О.М.

суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.,

секретаря: Цьони С.Ю.,

за участі: представника апелянта Рокетської С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Буського районного суду Львівської області від 06 травня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживачів та відновлення залишку коштів по карткових рахунках, -

ВСТАНОВИВ:

В вересні 2023 року позивач ОСОБА_1 через представника - адвоката Малиняка В.А. звернувся до суду із позовом до АТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживачів та відновлення залишку коштів по карткових рахунках, у якому просив зобов`язати відповідача відновити залишок коштів по карткових рахунках позивача в АТ КБ «ПриватБанк», а саме: НОМЕР_1 , що використовується ним для проведення розрахунків при здійсненні підприємницької діяльності, а також рахунків НОМЕР_2 та НОМЕР_3 , що використовуються ним, як поточні рахунки, в якому ці рахунки були на початок операційного дня ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування позовних вимог адвокат Малиняк В.А. покликався на те, що його довіритель є клієнтом банку відповідача, в якому відкриті вищевказані рахунки. 16.12.2022 року позивачем виявлено несанкціоноване списання грошових коштів із указаних його карткових рахунків. Так, у період часу 15.12.2022 року близько 00:30 хв., позивач ОСОБА_1 побачив на своєму мобільному телефоні СМС-повідомлення відповідача про підтвердження списання грошових коштів у сумі 5900 грн. із банківської картки НОМЕР_3 о 21:16 хв. 15.12.2022 року. Після цього, знаючи, що жодних банківських операцій позивач не проводив, він зайшов у додаток «Приват24», де виявив наступні несанкціоновані списання грошових коштів: з рахунку НОМЕР_1 - списання коштів двома операціями: 29500 грн. та 28500 грн., а із рахунку НОМЕР_2 списання коштів у сумі 7400 грн., а також із рахунку НОМЕР_3 несанкціоновані операції по перерахунку грошових коштів кількома операціями в розмірі 29500 грн., 29500 грн. та 29300 грн. Проте, жодних підтверджень про згоду на списання (переведення) вищевказаних грошових коштів позивач не здійснював, а одразу після виявлення операцій з несанкціонованого списання коштів, позивач ОСОБА_1 зателефонував на гарячу лінію відповідача, повідомивши про факти крадіжки та просив припинити незаконні дії за його власними грошовими коштами (звернення від 19.12.2022 до відділення АТ «ПриватБанк», де отримав виписки по своїх рахунках за період: НОМЕР_4 ). Згідно виписки по рахунку № НОМЕР_1 , грошові кошти в сумі 28500 грн. та 29500 грн. були переведені на рахунок АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_5 на загальну суму 58000 грн., а комісії в сумі 285 грн., та 295 грн. на рахунок № НОМЕР_6 . При цьому, згідно даної виписки дата та час операції зазначена - 16.12.2022 року о 21:06 год. та 21:07 год., тобто вже після повідомлення позивачем на гарячу лінію відповідача про факти незаконного списання коштів та подальшого блокування рахунку, хоча фактичний переказ грошових коштів згідно отриманого СМС-повідомлення відбувся 15.12.2022 року о 19:45 год. та 19:56 год. Згідно виписки по рахунку № НОМЕР_5 грошові кошти в сумі 29500 грн., 29500 грн. та 29300 грн., тобто в загальній сумі 88300 грн., були переведені із карти позивача ОСОБА_1 на невідомий рахунок, а комісії в сумі 1180 грн., 1180 грн. та 1172 грн., тобто в загальній сумі 3532 грн. переведені на невідомий номер. Згідно виписки по рахунку НОМЕР_2 грошові кошти в сумі 7400 грн. також були переведені на невідомий номер. Відтак, загальна сума збитків від несанкціонованого списання грошових коштів з карткових рахунків позивача склала 153 700 грн., а також комісії в загальній сумі 4149 грн. З метою відновлення свого порушеного майнового права позивач звернувся до правоохоронних органів із відповідною заявою щодо несанкціонованих платежів зі зняття готівки, внаслідок чого по даному факту 16 грудня 2022 року Золочівським РВП ГУНП у Львівській області, за заявою ОСОБА_1 до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено інформацію про вчинення кримінального правопорушення, кваліфікованого за ч. 4 ст. 185 КК України, як таємне викрадання чужого майна (крадіжка), що підтверджуеться витягом із ЄРДР від 19.12.2022 за №0000478, в якому позивач є потерпілим, де станом на цей день проводиться досудове розслідування по вказаному факту. Крім того, позивач звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» із заявою про неналежні перекази та несанкціоноване зняття готівки із його банківських карток, до якої додав копію вищевказаного витягу із ЄРДР від 19.12.2022, а також просив банк припинити нарахування процентів за договорами та вжити заходів щодо повернення на його рахунок коштів, списаних в результаті неналежних переказів та несанкціонованого зняття готівки. Окрім цього, адвокатом позивача скеровано на адресу АТ КБ «ПриватБанк» ряд адвокатських запитів з метою проведення по даному факту перевірки та організацію внутрішнього службового розслідування з метою захисту прав клієнта (позивача). Проте, відповідач проігнорував заяви та запити позивача та його адвоката, повідомивши про відсутність повноважень здійснювати повернення переказів. Натомість, представник позивача вважає, що на платника покладається відповідальність за здійснення несанкціонованих ним платежів лише за умови доведеності, що його дії чи бездіяльність призвели до втрати або незаконного використання платіжного засобу чи інформації, які дають можливість ініціювати платіжні операції. Однак, позивач у період часу із 15.12.2022 року по 16.12.2022 року не вчиняв розрядження щодо списання (перерахунку) коштів та будь-які інші дії, що могли би призвести до списання грошових коштів з його рахунків 16.12.2022 року, одразу ж після виявлення несанкціонованого списання коштів з його карток позивач звернувся до відповідача за вказаним фактом та з проханням заблокувати його банківські картки, а також позивач звернувся до поліції з заявою про вчинення кримінального правопорушення відносно нього. Отже, за відсутності обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, представник позивача вважає, що позовні вимоги про відновлення залишку коштів по карткових рахунках позивача станом на початок операційного дня 15.12.2022 року є законними та обгрунтованими, а тому просив заявлений позов задовольнити.

Рішенням Буського районного суду Львівської області від 06 травня 2025 року позов задоволено повністю.

Зобов`язано акціонерне товариство «Комерційний банк «ПриватБанк» відновити залишок коштів по картковому рахунку ОСОБА_1 в АТ КБ «ПриватБанк»: НОМЕР_1 , що використовується для проведення розрахунків при здійсненні підприємницької діяльності, а також карткових рахунках ОСОБА_1 в АТ КБ «ПриватБанк»: НОМЕР_2 та НОМЕР_3 , що використовуються, як поточні рахунки, в якому ці рахунки були на початок операційного дня 15 грудня 2022 року.

Стягнуто із акціонерне товариство «Комерційний банк «ПриватБанк» на користь держави судовий збір у сумі 1211,20 грн.

Рішення суду оскаржило акціонерне товариство «Комерційний банк «ПриватБанк», подавши апеляційну скаргу.

З рішенням суду не погоджується, вважає що воно є незаконним, необґрунтованим, таким, що винесено внаслідок неповного з`ясування обставин, які мають значення для справи та невідповідністю висновків суду обставинам справи.

На думку апелянта, суд формально підійшов до розгляду справи, взяв до уваги лише доводи позивача, не врахував докази, які надавались представником відповідача на підтвердження того факту, що зняття коштів стало можливим через розголошення клієнтом персональних даних.

Вказує, що суд першої інстанції переклав відповідальність за здійснені операції на банк, але Банк не може захистити рахунок клієнта, якщо вхід до сервісу Приват24 був здійснений з корректним введенням логіну та паролю входу.

В даному випадку було коректно введено логін та пароль входу до Приват24 , а тому саме з вини позивача стало можливим зняття коштів.

Враховуючи зазначене, вважає, що за здійснену оскаржувану транзакцію з картки позивача має відповідати саме він, так як проявивши необачність та бездіяльність, сприяв зловмиснику у доступі до приватної інформації, якою останній скористався для списання коштів з рахунку позивача, чим сприяв незаконному використанню інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким в позові відмовити.

10 листопада 2025 року представник ОСОБА_1 адвокат Малиняк В.А. подав клопотання про відкладення розгляду справи.

З урахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Сторони мали реальну можливість реалізувати свої процесуальні права з доведенням своєї позиції по справі, у тому числі через можливість брати участь в судовому засідання в режимі відеоконференції або через представника.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі "ЮніонАліментаріаСандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі №348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а не можливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, усвідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явилися в судове засідання.

Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність учасників справи, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, явка яких не визнавалась апеляційним судом обов`язковою.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта Рокетської С.В., дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції взяв до уваги, що відповідач належними та допустимими доказами не підтвердив, що позивач ОСОБА_1 своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції щодо перерахування грошових коштів з його карткового рахунку, оскільки переказ коштів, розміщених на карткових рахунках позивача було здійснено без використання платіжних карток. Також судом не було встановлено, як і представниками банку не доведено, що перекази коштів із рахунків позивача відбулися за його розпорядженням. Виявивши безпідставні перекази коштів, позивач повідомив про цей факт банк та звернувся до правоохоронних органів. За таких обставин, суд дійшов до переконання про задоволення позовної вимоги про зобов`язання банку з відновлення залишку коштів на карткових рахунках позивача.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 17 серпня 2011 року позивач ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання кредитних послуг, підписавши Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку б/н від 17.08.2011 року, яку неодноразово переукладав (30.11.2021 та 19.12.2022), згідно якого отримав та використовує платіжні картки за такими рахунками: НОМЕР_1 , що використовується позивачем ОСОБА_1 для проведення розрахунків при здійсненні підприємницької діяльності, а також поточні рахунки НОМЕР_2 , НОМЕР_3 .

Як убачається із матеріалів справи, що згідно із заключною випискою АТ КБ «ПриватБанк» від 16.12.2022 (за період з 12.12.2022 по 17.12.2022) вбачається, що по рахунку № НОМЕР_1 грошові кошти в сумі 28500 грн. та 29500 грн. були переведені на рахунок АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_5 на загальну суму 58000 грн., а комісії в сумі 285 грн., та 295 грн. на рахунок № НОМЕР_6 .

Крім того, згідно наявної у справі виписки АТ КБ «ПриватБанк» від 27.12.2022 (за період з 15.12.2022 по 16.12.2022) вбачається, що по картці/рахунку НОМЕР_3 , проведені фінансові операції по перерахунку грошових коштів кількома операціями в розмірі 29500 грн. (сума комісії 1180 грн.), 29500 грн. (сума комісії 1180 грн.) та 29300 грн. (сума комісії 1172 грн.) на невідомий рахунок; Деталі операції: «переказ зі своєї карти».

Згідно витягу із Єдиного реєстру досудових розслідувань за номером кримінального провадження 0000478 від 17.12.2022 року зареєстровано кримінальне провадження із правовою кваліфікацією за ч. 4 ст. 185 КК України за заявою позивача ОСОБА_1 від 16.12.2022 року про те, що 16 грудня 2022 року до ВП №2 Золочівського РВП ГУНП у Львівській області надійшла заява ОСОБА_1 про те, що 15.12.2022 року в період часу з 19:50 год. по 21:16 год. невідома особа, в умовах воєнного стану, викрала грошові кошти з рахунку ФОП « ОСОБА_1 » № НОМЕР_1 , відкритого на його ім?я в ПАТ «Приватбанк». Сума завданих збитків становить 70 000 гривень.

Крім того, позивач ОСОБА_1 невідкладно звернувся у відділення АТ КБ «ПриваБанк» із заявою про неправомірне здійснення переказів із його платіжних карток. Зокрема, як слідує із листа АТ КБ «ПриватБанк» від 22.12.2022, що банком розглянуто звернення позивача ОСОБА_1 стосовно підстав списання грошових коштів із його платіжних карток № НОМЕР_7 , № НОМЕР_8 , № НОМЕР_9 , за наслідками чого відмовлено в задоволенні вимог позивача через те, що здійснені перекази коштів були наслідком коректно введених даних та належного підтвердження відповідних транзакцій.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Стаття 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначає, що споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Згідно з ч. 1 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунку банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Стаття 1073 ЦК України визначає, що у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» платіжною картою є електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду карти, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором.

Держателем такого платіжного засобу є фізична особа, яка на законних підставах використовує спеціальний платіжний засіб для ініціювання переказу коштів з відповідного рахунку в банку або здійснює інші операції із застосуванням зазначеного спеціального платіжного засобу.

Неналежним переказом для цілей цього Закону вважається рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі. Неналежним платником є особа, з рахунка якої помилково або неправомірно переказана сума коштів, а неналежним отримувачем - особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі.

За змістом ст. 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» користувач спеціального платіжного засобу зобов`язаний використовувати його відповідно до вимог законодавства України і умов договору, укладеного з емітентом, та не допускати використання спеціального платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень.

Згідно пунктів 32.1, 32.7 статті 32 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» банк, що обслуговує платника, та банк, що обслуговує отримувача, несуть перед платником та отримувачем відповідальність, пов`язану з проведенням переказу, відповідно до цього Закону та умов укладених між ними договорів. Банк платника не має права на списання з рахунка платника коштів за розрахунковим документом після отримання документа на його відкликання.

Пунктами 1.15, 1.23, 1.24, 1.32 статті 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» визначені умови, за яких рух коштів вважається неналежним (неправомірним) переказом, а саме: ініціатором такого переказу має бути особа, яка не є платником, тобто якій не належить рахунок, з якого ініціюється платіж (неналежний платник), а кошти мають бути списані з рахунку неналежного платника помилково або неправомірно та зараховані на рахунок неналежного отримувача, тобто особи, яка не має законних підстав на одержання переказу.

Ініціювання переказу коштів може здійснюватися шляхом використання держателем електронного платіжного засобу, тобто платіжної картки (стаття 21 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні»).

Згідно з пунктом 140 Положення про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 29 липня 2022 року №164, користувач зобов`язаний не повідомляти та іншим чином не розголошувати індивідуальну облікову інформацію та/або іншу інформацію, що дає змогу ініціювати платіжні операції, та негайно після того, як йому стало відомо про факт втрати такої інформації та/або платіжного інструменту, повідомити про це емітента в спосіб та каналами зв`язку, визначеними договором між емітентом та користувачем.

До моменту повідомлення емітента про факт втрати платіжного інструменту та/або індивідуальної облікової інформації ризик збитків від виконання неналежних платіжних операцій та відповідальність за них покладаються на користувача. З моменту повідомлення користувачем емітента про факт втрати платіжного інструменту та/або індивідуальної облікової інформації ризик збитків від виконання неакцептованих/неналежних платіжних операцій та відповідальність покладаються на емітента. Момент, з якого настає відповідальність емітента, має бути чітко визначений умовами договору, укладеного між користувачем та емітентом.

Відповідно до п.141 Положення, емітент зобов`язаний надавати ПІН, індивідуальну облікову інформацію та/або іншу інформацію, яка дає змогу здійснювати платіжні операції з використанням платіжного інструменту, лише держателю платіжного інструменту в порядку, визначеному договором (крім випадку, передбаченого в пункті 142 розділу VII цього Положення).

У постанові Верховного Суду від 16 серпня 2023 року у справі № 176/1445/22, зазначено, що Банк має доводити, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; у разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів; сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними».

Отже, саме банк мав подати беззаперечні докази сприяння відповідачем незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дала змогу ініціювати платіжні операції.

У постанові Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі № 202/10128/14-ц, зазначено, що банк у разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної платіжної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, які він не виконував або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та за необхідності відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Матеріали справи не містять доказів, що ОСОБА_1 своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції щодо перерахування грошових коштів з його карткового рахунку.

Виявивши безпідставні перекази коштів ОСОБА_1 невідкладно повідомив про цей факт банк та звернувся до правоохоронних органів.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2018 року в справі № 127/23496/15-ц (провадження № 61-3239св18) зазначено, що: «встановивши, що позивачем не доведено вчинення відповідачем дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою, а відповідач, виявивши безпідставне списання коштів, невідкладно повідомила позивача про цей факт, врахувавши наявність кримінального провадження, в межах якого встановлюється особа, яка протиправно заволоділа грошовими коштами, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

При вирішенні спору суд першої вірно прийняв до уваги правову позицію, викладену у постановах Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15.

Доводи апеляційної скарги, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а у значній мірі зводяться до переоцінки доказів.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Колегія суддів вважає, що cудом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не убачає.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Буського районного суду Львівської області від 06 травня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено 21 листопада 2025 року.

Головуючий: Ванівський О.М.

Судді Цяцяк Р.П.

Шеремета Н.О.