Справа № 504/2370/25
Номер провадження 2/504/2730/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.10.2025с-ще Доброслав

Доброславський районний суд Одеської області у складі:

судді Литвинюк А.В.

секретаря судового засідання Данько Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали цивільної справи за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права користування на земельну ділянку в порядку спадкування за законом,-

встановив:

17.06.2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просила визнати за нею право користування на земельну ділянку розміром 1,00 га, яка знаходиться на території Визирської сільської ради Одеського району Одеської області, для ведення особистого підсобного господарства, в порядку спадкування за законом, після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Заявлені позовні вимоги позивачка обґрунтувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її донька ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , актовий запис № 828. Позивачка зазначає, що підтвердженням того, що вона є матір`ю померлої є свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 , де в графі «Батьки» матір`ю вказано ОСОБА_1 , батьком вказано ОСОБА_2 . Натомість, донька позивачки ОСОБА_3 після реєстрації шлюбу 30.06.2001 року з ОСОБА_4 змінила дошлюбне прізвище « ОСОБА_5 » на « ОСОБА_6 ».

У позовній заяві вказано, що після смерті доньки позивачки ОСОБА_3 відкрилася спадщина у вигляді права користування на земельну ділянку площею 1,00 га, яка знаходиться на території Визирської сільської ради Одеського району Одеської області, для ведення особистого підсобного господарства. Право користування на вказану земельну ділянку належало померлій на підставі державного акту серії І-ОД № 009426 від 15.03.2001 року.

Позивачка зауважує, що вона є спадкоємцем першої черги за законом, однак, крім неї спадкоємцем за законом є її чоловік ОСОБА_2 , який відмовився від спадщини, що, на думку позивачки, підтверджується копією матеріалів спадкової справи.

У зазначений законом строк позивачка звернулася у відповідності до ст. 1223, 1268, 1269, 1270 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) до Лиманської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, але у зв`язку з тим, що померла ОСОБА_3 за життя не встигла скористатися правом безоплатної приватизації земельної ділянки, позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом та запропоновано звернутися до суду з метою вирішення цього питання.

З урахуванням наведених обставин позивачка вважає, що вона використала всі можливості нотаріального оформлення свого права на спадщину, а тому змушена звернутися до суду з позовом про визнання права користування на земельну ділянку в порядку спадкування за законом.

Одночасно з поданням позовної заяви позивачка просила витребувати від Лиманської державної нотаріальної контори Одеської області (67500, Одеська область, Одеський район, с-ще Доброслав, вул. Центральна, буд. 75) копію спадкової справи після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.06.2025 року справу розподілено судді Литвинюк А. В.

Ухвалою Доброславського районного суду Одеської області від 23.06.2025 року відкрито загальне позовне провадження у справі з повідомленням (викликом) сторін, призначено судове засідання на 22.10.2025 року о 12:30 годині в приміщенні Доброславського районного суду Одеської області, розташованому за адресою: Одеська область, Одеський район, с-ще Доброслав, вул. Захисників Маріуполя, 51 (зала судових засідань № 2) та витребувано від Лиманської державної нотаріальної контори Одеської області (67500, Одеська область, Одеський район, с-ще Доброслав, вул. Центральна, буд. 75) копію спадкової справи після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

02.10.2025 року на адресу суду надійшла відповідь Лиманської державної нотаріальної контори Одеської області № 1183/02-14 на виконання ухвали Доброславського районного суду Одеської області від 23.06.2025 року у справі № 504/2370/25, до якої було долучено копію спадкової справи № 155/2014 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 .

У судове засідання у справі, призначене на 22.10.2025 року о 12:30 годині в приміщенні Доброславського районного суду Одеської області, розташованому за адресою: Одеська область, Одеський район, с-ще Доброслав, вул. Захисників Маріуполя, 51 (зала судових засідань № 2) учасники справи не з`явилися. Про дату, час та місце розгляду справи учасники повідомлялися належним чином, у відповідності до вимог ст. 128 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України), що підтверджується матеріалами судової справи.

Разом з тим, 22.10.2025 року позивачка ОСОБА_1 через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, позов просила задовольнити.

Відповідач у справі ОСОБА_2 22.10.2025 року через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи у його відсутність, проти задоволення позовних вимог позивачки не заперечував.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

За вказаних обставин, суд приходить до висновку про можливість проведення судового засідання за відсутністю учасників судового розгляду, оскільки наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та прийняття законного і обґрунтованого рішення.

Дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, суд, керуючись законом і правосвідомістю, дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 18.03.1980 року, складеного російською мовою, « ОСОБА_7 » (російською мовою) народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що в книзі записів актів про народження 18.03.1980 року зроблено запис за № 10.

Батьками ОСОБА_8 у свідоцтві про народження серії НОМЕР_2 від 18.03.1980 року, складеного російською мовою, вказано: батько « ОСОБА_9 » (російською мовою), мати « ОСОБА_10 » (російською мовою).

В матеріалах справи наявна копія державного акту на право постійного користування землею серії І-ОД № 009426 від 15.03.2001 року, виданого ОСОБА_8 у тому, що на підставі рішення ХІ сесії ХХІІІ скликання Визирської сільської Ради народних депутатів Комінтернівського району Одеської області від 16.05.2000 року № 67 їй надається у постійне користування земельна ділянка площею 1,00 гектара (га) в межах згідно з планом, розташована на території Визирської сільської ради для ведення особистого підсобного господарства. Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 17.

Як вбачається з копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 від 30.06.2001 року, складеного російською мовою, 30.06.2001 року « ОСОБА_11 » (російською мовою) та « ОСОБА_7 » (російською мовою) уклали між собою шлюб, про що 30.06.2001 року складено актовий запис про укладення шлюбу № 1098, прізвище дружини після реєстрації шлюбу змінено на « ОСОБА_12 » (російською мовою).

Таким чином, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3 .

Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 від 07.02.2013 року, складеного російською мовою, « ОСОБА_13 » (російською мовою) ІНФОРМАЦІЯ_3 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що 07.02.2013 року складено актовий запис про смерть № 828.

Відповідно до ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право.

Статтею 11 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно зі ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).

За приписами ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст. 1261-1265 цього Кодексу.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ст. 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України).

Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її (ч. 1 ст. 1272 ЦК України).

Після смерті ОСОБА_3 , а саме ІНФОРМАЦІЯ_1 , відкрилася спадщина у вигляді права користування на земельну ділянку площею 1,00 га, яка знаходиться на території Визирської сільської ради Одеського району Одеської області, для ведення особистого підсобного господарства, яке належало померлій на підставі державного акту серії І-ОД № 009426 від 15.03.2001 року.

14.05.2014 року Лиманською державною нотаріальною конторою Одеської області було заведено спадкову справу № 155/2014 щодо майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 за заявою ОСОБА_1 , яка є спадкоємцем першої черги за законом.

Згідно витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 37362145, виданого 14.05.2014 року Комінтернівською районною державною нотаріальною конторою, 14.05.2014 року до спадкового реєстру було внесено запис № 56071308 про реєстрацію спадкової справи № 155/2014, спадкодавець ОСОБА_3 .

Як встановлено судом з дослідженої копії спадкової справи № 155/2014, згідно інформаційних довідок зі спадкового реєстру № 37362019 від 14.05.2014 року та № 37362032 від 14.05.2014 року, спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину, заповіти, спадкові договори щодо майна ОСОБА_3 відсутні.

Відомостей щодо наявності інших спадкоємців, окрім ОСОБА_1 , матеріали спадкової справи № 155/2014 не містять.

Зі змісту відповіді Управління Держземагенства у Комінтернівському районі Одеської області на запит державного нотаріуса Комінтернівської державної нотаріальної контори Одеської області Лисак Альони Володимирівни від 14.05.2014 року № 838/02-14 вбачається, що згідно наявних в Управлінні Книг реєстрації державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою та других примірників державних актів станом на 31.12.2012 року за ОСОБА_8 значиться земельна ділянка загальною площею 1,00 га для ведення особистого селянського господарства на території Визирської сільської ради Комінтернівського району Одеської області, державний акт серії І-ОД № 009426, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 17 від 15.03.2001 року.

Відповідно до роз`яснення державного нотаріуса Комінтернівської районної нотаріальної контори Одеської області Лисак Альони Володимирівни № 987/02-14 від 03.06.2014 року, оскільки за життя ОСОБА_14 не скористалася правом безоплатної приватизації земельної ділянки загальною площею 1,00 га для ведення особистого селянського господарства на території Визирської сільської ради Комінтернівського району Одеської області, відповідно до норм Земельного кодексу України, які діяли на момент її життя, видати на ім`я ОСОБА_1 свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 1,00 га, надану для ведення особистого підсобного господарства, яка належала спадкодавцю на праві постійного користування неможливо.

Як визначено у п. 3.1 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розгляду у позовному провадженні.

Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути у тому числі, визнання права.

На момент прийняття рішення ХІ сесії ХХІІІ скликання Визирської сільської Ради народних депутатів Комінтернівського району Одеської області від 16.05.2000 року про надання ОСОБА_8 у постійне користування земельної ділянки площею 1,00 гектара (га), розташованої на території Визирської сільської ради для ведення особистого підсобного господарства діяв Земельний кодекс України № 561-XII від 18.12.1990 року в редакції, чинній станом на 06.04.1999 року (надалі - ЗК України № 561-XII від 18.12.1990 року)

Відповідно до ст. 7 ЗК України № 561-XII від 18.12.1990 року, постійним визнається землекористування без заздалегідь установленого строку. У постійне користування земля надається Радами народних депутатів із земель, що перебувають у державній власності громадянам України для ведення селянського (фермерського) господарства, особистого підсобного господарства.

Відповідно до ст. 19 ЗК України № 561-XII від 18.12.1990 року, сільські, селищні Ради народних депутатів надають земельні ділянки у користування для всіх потреб із земель сіл, селищ, а також за їх межами для будівництва шкіл, лікарень, підприємств торгівлі та інших об`єктів, пов`язаних з обслуговуванням населення (сфера послуг), сільськогосподарського використання, ведення селянського (фермерського) господарства, особистого підсобного господарства, індивідуального житлового, дачного і гаражного будівництва, індивідуального і колективного садівництва, городництва, сінокосіння і випасання худоби, традиційних народних промислів.

Згідно зі змістом ст. 23 ЗК України № 561-XII від 18.12.1990 року, право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів.

У ст. 56 ЗК України № 561-XII від 18.12.1990 року зазначено, що для ведення особистого підсобного господарства громадянам за рішенням сільської, селищної, міської Ради народних депутатів передаються безплатно у власність земельні ділянки, в межах населених пунктів, у розмірах, вказаних у земельно-облікових документах, або надаються безплатно у власність у розмірі не більше 0,6 гектара. За бажанням громадян їм додатково можуть надаватися земельні ділянки у користування. Загальна площа цих ділянок не повинна перевищувати 1 гектара.

01.01.2002 року набрав чинності ЗК України № 2768-III від 25.10.2001 року, згідно з ч. 1 ст. 92 якого, право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.

Згідно правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у Постанові від 23.06.2020 року у справі № 179/1043/16-ц, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ст. 1216 ЦК України). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).

Право постійного користування земельною ділянкою, набуте у встановленому порядку до 01.01.2002 року, не втрачається внаслідок його непереоформлення користувачем. Право постійного користування земельною ділянкою зберігається за таким користувачем до приведення прав і обов`язків щодо вказаної ділянки у відповідність до вимог чинного законодавства.

Право постійного землекористування є безстроковим і може бути припинене лише з передбачених у ст. 141 ЗК України від 25.10.2001 року підстав, перелік яких є вичерпним. Дії органів державної влади та місцевого самоврядування, спрямовані на позбавлення суб`єкта права користування земельною ділянкою поза межами підстав, визначених у ст. 141 ЗК України від 25.10.2001 року, є такими, що порушують право користування земельною ділянкою (аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 05.11.2019 року у справі № 906/392/18).

В свою чергу, стаття 141 ЗК України від 25.10.2001 року не передбачала припинення права постійного користування земельною ділянкою внаслідок смерті особи. Тому право постійного користування (на підставі відповідного державного акта) земельною ділянкою не припиняється зі смертю особи, якій було надане таке право, незалежно від цільового призначення відповідної ділянки.

Враховуючи викладене, беручи до уваги, що право постійного користування землею відноситься до тих прав, які можуть бути успадковані, і ОСОБА_1 у встановленому законом порядку прийняла спадщину після смерті доньки ОСОБА_3 , суд приходить до висновку про наявність підстав для визнання за позивачкою в порядку спадкування за законом права постійного користування земельною ділянкою.

Водночас, наявні правові підстави для відмови у задоволенні позову у зв`язку з пред`явленням позову до неналежного відповідача.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 48 ЦПК України, сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Відповідач - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами, та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.

За результатами розгляду справи суд приймає рішення, в якому, серед іншого, робить висновок про задоволення позову чи відмову в задоволенні позову, вирішуючи питання про права та обов`язки сторін (позивача та відповідача).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 51 ЦПК України, суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Вирішуючи спір, суд залежно від характеру правовідносин зобов`язаний визначити суб`єктний склад спору і норми матеріального права, які підлягають застосуванню, та, встановивши факт пред`явлення позову до неналежного відповідача, відсутність клопотань про заміну первісного відповідача належним відповідачем, незалучення до участі у справі співвідповідача, суд відмовляє в задоволенні позову саме із зазначених підстав (схожий за змістом висновок викладено в пункті 57 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2022 року у справі № 125/2157/19).

Визначення відповідачів, предмета і підстав спору є правом позивача. Натомість встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження (аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постановах від 17.04.2018 року у справі № 523/9076/16-ц, від 20.06.2018 року у справі № 308/3162/15-ц, від 21.11.2018 року у справі № 127/93/17-ц).

У постанові Верховного Суду від 18.12.2019 року у справі № 265/6868/16-ц (провадження № 61-34234св18) зроблено висновок про те, що у справах про визнання права власності у порядку спадкування належним відповідачем є спадкоємець (спадкоємці), який прийняв спадщину, а у випадку його відсутності, усунення від права на спадкування, неприйняття ним спадщини, а також відмови від її прийняття, належним відповідачем є відповідний орган місцевого самоврядування.

Разом з тим, суд зауважує, що пред`явлення позову до неналежного відповідача (неналежного складу відповідачів) є самостійною підставою для відмови в позові (схожі за змістом висновки викладені у постановах Верховного Суду від 18.10.2023 року у справі № 300/808/19, від 07.12.2023 року у справі № 363/2300/20, від 13.12.2023 року у справі № 753/8710/21).

При цьому, за загальним правилом, відмова в задоволенні позову з підстав неналежного суб`єктного складу, не перешкоджає повторному зверненню до суду із позовом до належних відповідачів. На зазначену обставину звертає увагу Верховний Суд у Постанові від 22.01.2025 року у справі № 760/18179/23.

Як вбачається з матеріалів справи, земельна ділянка площею 1,00 гектара (га), надана у постійне користування згідно державного акту на право постійного користування землею серії І-ОД № 009426 від 15.03.2001 року, розташована на території Визирської сільської ради. Проте, зазначений орган місцевого самоврядування не було залучено у якості відповідача у справі, натомість, у якості відповідача у справі залучено ОСОБА_2 , який є батьком померлої ОСОБА_3 .

Втім, з наявних в матеріалах справи доказів неможливо встановити обставину прийняття ОСОБА_2 спадщини щодо майна померлої ОСОБА_3 . Відомостей про те, що ОСОБА_2 є спадкоємцем померлої ОСОБА_3 матеріали спадкової справи № 155/2014 не містять.

Таким чином, за відсутності інших спадкоємців, окрім ОСОБА_1 , які прийняли спадщину щодо майна померлої ОСОБА_3 , належним відповідачем, в даному випадку, є відповідний орган місцевого самоврядування, а саме Визирська сільська рада Одеського району Одеської області.

Враховуючи встановлені судом обставини у цій справі, оскільки стороною позивача не вирішено питання про залучення до участі у справі належного відповідача (співвідповідача), у задоволенні позову слід відмовити, що, в свою чергу, не позбавляє позивача права заявити аналогічний позов шляхом його пред`явлення до належного відповідача (співвідповідача).

Керуючись ст. 15, 16, 1216, 1217, 1218, 1220, 1222, 1223, 1268, 1269, 1270, 1272 Цивільного кодексу України, ст. 11, 28, 51 Цивільного процесуального кодексу України, ст. 7, 19, 23, 56 Земельного кодексу України № 561-XII від 18.12.1990 року, суд,-

вирішив:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права користування на земельну ділянку в порядку спадкування за законом відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду безпосередньо або через Доброславський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя : Литвинюк А. В.