Провадження № 2/357/7087/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 листопада 2025 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Ярмола О. Я. ,

при секретарі Вдовика А. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в місті Біла Церква, в залі суду №5 цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2025 року позивачі звернулися до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовом, в якому просять стягнути з відповідача ОСОБА_3 кошти, по 2500 доларів США на користь кожного позивача та відшкодувати судові витрати по справі.

І. Позиція сторін у справі.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивачі є подружжям, яке мало намір придбати собі будинок, звернулися до агентства нерухомості «Нове житло», де було запропоновано придбати квартиру в АДРЕСА_1 . Позивачі погодилися придбати квартиру та в офісі агенства, 18.05.2024 року було укладено Договір про завдаток №1 між ОСОБА_3 і позивачами. Предметом договору були наміри про купівлю-продаж квартири, вартістю 120 000 дол. США. Продавцем виступав ОСОБА_3 , який згідно п. 3.1., 3.4. зобов`язувався продати приналежну йому квартиру до 20.07.2024 та надати витяг з реєстру права власності, довідку форми 3, довідку про відсутність заборгованості по комунальним платежам. Позивачі мали сподівання на кваліфікацію представників агентства, а тому відразу не перевірили наявність зареєстрованого права власності на майно, яке мали придбати. Через певний час ОСОБА_1 вирішила перевірити документи і зареєстроване право власності за відповідачем на вказану квартиру, та виявила, що на момент укладення попереднього договору відповідачем не було оформлено правовстановлюючих документів ні на будинок, ні на квартиру, ні на земельну ділянку, на якій розташований цей будинок. Позивачі стверджують, що в діях відповідача вбачається недобросовісність, а тому звернулися до відповідача за поверненням коштів завдатку, але протягом року відповідач ігнорує всі звернення , представники агентства також не сприяють вирішенню питання, а тому позивачі звернулися до суд з даним позовом.

Відповідач відзив не подав, жодних клопотань не заявив, позовні вимоги в судовому засіданні заперечив. Відповідач визнав факт отримання 5000 дол. США в рахунок завдатку, але ствердив, що позивачі відмовилися купувати квартиру, а тому згідно п. 5.1. Договору про завдаток №1, завдаток залишається продавцю, тобто відповідач не повинен повертати кошти завдатку. На даний час квартира не продана, а тому позивачі можуть її купити і зараз. Щодо правоустановчих документів на нерухомість, то позивачам були відомі всі обставини під час укладання Договору про завдаток.

ІІ. Процесуальні дії та рішення у справі.

23.10.2025 ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області було прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи, призначено справу до розгляду.

18.11.2025 представник позивачів подала клопотання про долучення доказів.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та представник позивачів адвокат Вдовика О.М. позов підтримали.

Відповідач позов не визнав.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав.

ІІІ. Фактичні обставини справи.

Судом встановлено, що 18.05.2024 року між позивачами, як покупцями, та відповідачем, як продавцем, було укладено Договір про завдаток №1. Предметом якого є наміри про купівлю-продаж квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно п.2.1. цього Договору продавець отримав завдаток 5000 доларів США, як аванс до моменту нотаріального оформлення квартири.

Продавець ОСОБА_3 зобов`язувався продати приналежну йому квартиру до 20.07.2024 по вартості 120 000 доларів США (п.3.1., п.1 Договору).

Згідно п.3.4. продавець зобов`язується надати витяг з реєстру права власності. А також, згідно п. 3.6. продавець свідчив, що вказана квартира нікому іншому не продана, не закладена, в спорі та під забороною, у податковій заставі не перебуває, прав щодо неї у третіх осіб як в межах так і за межами України не має (п.3.6.Договору).

У випадку відмови покупця від придбання квартири завдаток залишається у розпорядженні продавця (п.5.1 Договору).

Судом встановлено, що 18.05.2024 року відповідач отримав від позивачів 5000 доларів США в рахунок майбутньої оплати за договором купівлі-продажу квартири, тобто залишок ціни квартири становить 115 000 дол. США. Дану обставину відповідач визнав.

Також, встановленим є те, що відповідач з червня - липня 2024 року обізнаний щодо претензій позивачів про повернення вказаних коштів і про відмову купувати вказану квартиру.

Встановленим є те, що на день розгляду даної справи судом, право власності на квартиру за адресою : АДРЕСА_1 , відповідач так і не оформив, тобто відповідач не є власником квартири, яку мав намір продати.

Згідно інформаційної довідки відділу державного архітектурно-будівельного контролю Білоцерківської міської ради, від 01.10.2025, інформація про видачу дозвільних документів для будівництва житлового будинку або квартири за адресою : АДРЕСА_1 відсутня.

ІV. Позиція суду та оцінка аргументів сторін.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Однією з основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною першою статті 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Відповідно до частин першої-третьої статті 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору. Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства. Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

Попередній договір є одним із різновидів цивільних договорів, а тому йому властиві всі родові ознаки договорів. Так, попередній договір вважається укладеним з моменту, коли сторони досягли угоди з усіх істотних умов договору. При цьому для попереднього договору, поряд з іншими його умовами, повинні бути визначені ті, які є суттєвими для основного договору.

Згідно зі статтею 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Отже, ознакою завдатку є те, що він слугує доказом укладення договору, на забезпечення якого його видано, одночасно є способом платежу та способом забезпечення виконання зобов`язання.

Аванс не має забезпечувальної функції. Якщо основний договір не укладено з ініціативи будь-якої зі сторін, то аванс повертається його власникові.

Такі висновки викладені у постанові Верховного Суду від 13 січня 2021 року у справі № 686/6823/14 (провадження № 61-6475св20).

Суд звертає увагу, що в Договорі про завдаток №1 сторони, тобто позивачі та відповідач, назвали 5000 дол. США і завдатком і авансом. Зокрема, в п. 2.1. цього Договору вказано, що продавець отримав завдаток 5000 доларів США, як аванс до моменту нотаріального оформлення квартири.

На відміну від завдатку, аванс - це лише спосіб платежу. Він не виконує забезпечувальної функції, а виконує функцію попередньої оплати, яка підлягає поверненню у випадку невиконання зобов`язання.

Правові наслідки порушення або припинення зобов`язання, забезпеченого завдатком передбачені вимогами статті 571 ЦК України, зокрема: якщо порушення зобов`язання сталося з вини боржника, завдаток залишається у кредитора; якщо порушення зобов`язання сталося з вини кредитора, він зобов`язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості; сторона, винна у порушенні зобов`язання, має відшкодувати другій стороні збитки в сумі, на яку вони перевищують розмір (вартість) завдатку, якщо інше не встановлено договором; у разі припинення зобов`язання до початку його виконання або внаслідок неможливості його виконання завдаток підлягає поверненню.

За змістом наведених норм ЦК України завдаток є доказом існування зобов`язання, виконує платіжну функцію та є способом забезпечення виконання зобов`язання.

Згідно зі статтями 546, 548 ЦК України завдатком може бути забезпечене лише дійсне зобов`язання, яке випливає із договору, укладеного сторонами.

Виконання свого обов`язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов`язку, є зустрічним виконанням зобов`язання (частина перша статті 538 ЦК України).

Правилами зустрічного виконання зобов`язання, встановленими статтею 538 ЦК України, передбачено одночасне виконання кожною із сторін свого обов`язку.

У постанові від 18 серпня 2023 року у справі № 927/211/22 Верховний Суд зазначив, що норма частини третьої статті 538 ЦК України спрямована на захист інтересів насамперед постраждалої від невиконання договору сторони, яка має право (а не зобов`язана) зупинити виконання свого обов`язку або відмовитися від його виконання у разі порушення або очікуваного порушення свого зобов`язання з боку іншої сторони.

Стала правова позиція щодо стягнення авансу за договором про наміри (попередній договір) полягає в тому, що аванс, як правило, є передоплатою, яка має бути повернута, якщо сторони не досягли згоди щодо укладення основного договору. Аванс не виконує забезпечувальної функції, як завдаток, і не може бути утриманий у разі невиконання стороною обов`язку щодо укладення основного договору.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. (Висновок ВС викладений у Постанові від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17).

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року).

Судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються у разі задоволення позову на відповідача (ч. 2 ст. 141 ЦПК України).

Позивачами при зверненні до суду було сплачено судовий збір в сумі 2089 грн. і дана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача ОСОБА_1 , оскільки позивачі за домовленістю між собою визначили право позивача ОСОБА_1 на стягнення судових витрат на правову допомогу та судового збору, що слідує зі змісту позовної заяви.

Згідно Договору про надання правничої допомоги №138/25 від 16.09.2025 розмір винагороди адвоката встановлюється за домовленістю сторін та становить 10 000 грн. Згідно розрахунку суми гонорару за правничу допомогу позивачам надавалася правнича допомога : юридична консультація, складання адвокатських запитів, складання позовної заяви та за участь адвоката у всіх судових засіданнях, сплачується окремо гонорар у розмірі 2000 грн за кожне судове засідання.

За змістом ч. 1 п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

При визначенні суми відшкодування понесених особою витрат на професійну правничу допомогу, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру, виходячи із конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Вказані критерії застосовує Європейський Суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява № 19336/04), зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

Згідно ст. 30 ЗУ «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару, підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначається в договорі про надання правової допомоги.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

Відповідач в судовому засіданні вказував про своє скрутне матеріальне становище, що спричинило зміну місця проживання, наявність боргів. Враховуючи, що розгляд справи відбувався в одному судовому засіданні, а також, беручи до уваги характер правовідносин у цій справі, проаналізувавши обсяг наданих послуг адвокатом, оцінюючи співмірність витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт, сталу судову практику в аналогічних спорах, взявши до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду адвокатом документів, їх значення для спору, суд дійшов висновку про зменшення розміру зазначених витрат та стягнення згідно ч. 2 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у розмірі 5 000 гривень.

На підставі вище викладеного та керуючись ст.ст. 4, 13, 76-81, 137, 141, 258, 259, 264-265, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) в рахунок повернення авансу 2500 доларів США (дві тисячі п`ятсот доларів США).

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ) в рахунок повернення авансу 2500 доларів США (дві тисячі п`ятсот доларів США).

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати на загальну суму 7089 грн (сім тисяч вісімдесят дев`ять гривень).

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивачі : ОСОБА_1 / АДРЕСА_2 /

ОСОБА_2 / АДРЕСА_2 /

Відповідач : ОСОБА_3 / адеса реєстрації: АДРЕСА_3 ; адреса: АДРЕСА_4 /

Повний текст рішення суду виготовлено 25.11.2025 року

Суддя О. Я. Ярмола