н/п 2/490/4068/2025 Справа № 490/7000/25
Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________________________
18 листопада 2025 року м. Миколаїв
Центральний районний суд м. Миколаєва у складі: головуючого судді Гуденко О.А., при секретарі Вознюк Д.І., без участі сторін,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на проживання,-
27 серпня 2025 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Центрального районного суду м.Миколаєва з позовною заявою доОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на проживання .
Так, вимоги позивача мотивовані тим, ОСОБА_1 , проживає в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , з дитинства по теперішній час. Наймачем цієї квартири з 1997 року був дід позивача ОСОБА_3 , який відповідно до поквартирній карточці форми Б, вказаний як основний квартиронаймач. У квартирі проживали члени родини дід, баба, мати, дядько та Позивач. Дід, баба, мати Позивача померли.
На теперішний час Позивач, у зв`язку зі смертю родичів, займається оформленням документів на зміну договору найму вказаної квартири. Однак, окрім Позивача, у квартирі зареєстрований дядько Позивача ОСОБА_2 . З 1998 року ОСОБА_2 вибув на постійне місце проживання у м. Москву, РФ, та мешкає там зі своєю родиною. Будь якого зв`язку із дядьком Позивач не має.
У 2011 році бабка Позивача ОСОБА_4 , зверталась до правоохоронних органів із заявою про підтвердження факту не проживання її сина ОСОБА_2 , у вказаній квартирі. Був отриманий висновок від Центрального РВ ММУ УМВД України в Миколаївській області від 30.06.2011 р. про встановлення факту не проживання її сина ОСОБА_2 у вказаній квартирі
Також, це підтверджують сусіди та голова ОСББ . З урахуванням наведеного, вона і звернулася до суду з позовом за захистом своїх прав.
Ухвалою Центрального районного суду м.Миколаєва від 01.09.2025 року відкрито провадження у справі.
Представник позивача просив розглядати справу за відсутності позивача та представник, а позов задовольнити.
Відповідач, не скористався своїм правом подати відзив на позовну заяву, тому в силу ч. 8ст. 178ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Суд вважає за можливе провести розгляд справи у відсутності сторін та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положеннямст. ст.279,280 ЦПК України.
У відповідності до вимог ч. 2ст. 247ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав.
З доданого до матеріалів справи свідоцтва про народження вбачається, що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 ; в графі „батько зазначено - ОСОБА_5 , у графі „мати - ОСОБА_6 .
З доданого до матеріалів справи свідоцтва про смерть вбачається, що ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть НОМЕР_1 .
З доданого до матеріалів справи свідоцтва про смерть вбачається, що ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_2 .
З доданого до матеріалів справи свідоцтва про смерть вбачається, що ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_3 .
З доданого до матеріалів справи свідоцтва про народження вбачається, що ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_5 ; в графі „батько зазначено - ОСОБА_3 , у графі „мати - ОСОБА_4 .
З доданого до матеріалів справи висновку щодо перевірки заяви ОСОБА_4 встановлено, що ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , не проживає з 1998 року.
З доданого до матеріалів справи акту вбачається, що сусіди підтверджують факт того, що ОСОБА_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , не проживає з листопада 1996 року.
З доданого до матеріалів справи акту, складеного головою правління ОСББ „Нікольська, 14 Аптекарем М.О. від 16 червня 2025 року, вбачається, що ОСОБА_1 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 проживають за адресою: АДРЕСА_1 , тоді як ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , хоча й зареєстрований за цією адресою, не проживає з 1998 року.
З доданої до матеріалів справи відповіді Департаменту надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради від 07.02.2022 № 265 вбачається, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , знята із задекларованого/зареєстрованого місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 .
З доданої до матеріалів справи відповіді Департаменту надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради від 07.02.2022 № 265 вбачається, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , знято із задекларованого/зареєстрованого місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 .
Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.
Згідно зі ст.16ЦКУкраїни кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу.
Згідно зі ст.64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї.
Частиною 4 ст.9 ЖК України передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.
Відповідно до ч.1 ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. У ч.3 ст.71ЖК України наведено випадки, у яких жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців.
Аналіз норм ст.ст.71,7 2ЖК України дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування житловим приміщенням за одночасної наявності двох умов: непроживання особи в житловому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин на це. Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення.
Вичерпного переліку поважних причин непроживання в житловому приміщенні законодавством не встановлено, у зв`язку з чим зазначене питання суд вирішує в кожному конкретному випадку, з урахуванням конкретних обставин справи і правил ЦПК України щодо оцінки доказів.
Згідно зі ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України, при цьому саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені ст.71 ЖК України строки у жилому приміщенні без поважних причин.
Так, у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (стаття 71 ЖК України), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Наймач або член його сім`ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття. При розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності.
Судом не встановлено поважності причин довготривалої відсутності ОСОБА_2 за вказаною адресою, матеріалами справи підтверджується, що він припинив ставитися до спірного житлового приміщення як до свого постійного місця проживання.
Враховуючи вищевиклдадене, судом встановлено, що відповідач не проживає в квартирі більше 20 років, тобто понад строки встановлені у ст.71 ЖК України. Доказів наявності поважних причин такого не проживання суду не надано.
Отже, в матеріалах справи наявні належні та допустимі докази того, що відповідач остаточно втратив інтерес до спірного житлового приміщення.
Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне позов задовольнити.
Керуючись ст. ст. 18, 79-81, 141, 259, 263-265, 284, 288 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на проживання - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , таким, що втратив право користування приміщенням - квартирою за адресою: АДРЕСА_1 .
Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду в 30-ти денний строк з дня отримання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Гуденко О.А.