ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1757/25 Справа № 705/1473/25 Категорія: 310040000 Головуючий по 1 інстанції Гудзенко В.Л. Доповідач в апеляційній інстанції Гончар Н.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2025 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Гончар Н.І., Сіренка Ю.В., Карпенко О.В.

секретар Любченко Т.М.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

представник позивача адвокат Яроміч Ольга Володимирівна

відповідач ОСОБА_2

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Служба у справах дітей Бабанської селищної ради

особа, що подала апеляційну скаргу: представник ОСОБА_1 адвокат Яроміч Ольга Володимирівна

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Яроміч Ольги Володимирівни на заочне рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 22 липня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Служба у справах дітей Бабанської селищної ради про позбавлення батьківських прав,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Служба у справах дітей Бабанської селищної ради про позбавлення батьківських прав.

В позовній заяві просила суд позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно його дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог вказано, що 02 жовтня 2010 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено шлюб, зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Умань Уманського міськрайонного управління юстиції Черкаської області, актовий запис № 522.

Від даного шлюбу сторони у справі мають двох дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 13 липня 2021 року шлюб між сторонами було розірвано.

ОСОБА_2 почав проживати окремо та самоусунувся від виховання та утримання дітей.

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 05 липня 2021 року з відповідача було стягнуто аліменти на утримання неповнолітніх дітей та стягнуто аліменти на утримання позивача до досягнення донькою трирічного віку, до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

ОСОБА_2 злісно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, аліменти на дітей не сплачує, внаслідок чого утворилася заборгованість по аліментах в розмірі 159 170 грн. Такі дії відповідача є неприйнятними та спрямовані на шкоду інтересам дітей.

Відповідно до довідки Дубівського ліцею Бабанської селищної ради Уманського району Черкаської області від 03 грудня 2024 року № 195 та № 196 ОСОБА_5 не відвідує батьківські збори, шкільні та класні заходи, не спілкується з учителями, класними керівниками та дирекцією ліцею та не опікується вихованням дитини.

Відповідно до довідки Паланської сільської ради Уманського району Черкаської області від 05 грудня 2024 року № 537/21-07 ОСОБА_1 виховує своїх дітей без участі батька ОСОБА_2 з 13 січня 2020 року і по даний час. Батько ніякої участі в житті дітей не приймає.

Заочним рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 22 липня 2025 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду обґрунтовано тим, що під час розгляду справи судом не було встановлено, що відповідач є особою, яка злісно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. Матеріали справи не містять негативних характеристик, наявності психічних розладів у відповідача та вживання ним алкогольних напоїв, доказів винної поведінки відповідача та умисного ухилення його від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей.

Надаючи оцінку висновку органу опіки і піклування Виконавчого комітету Бабанської селищної ради Уманського району Черкаської області про доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, суд дійшов висновку, що він носить рекомендаційний характер, не містить однозначних обставин, які б вказували на наявність підстав для застосування відносно відповідача такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав. Також судом встановлено, що висновок є однобічним, ґрунтується лише на доводах однієї сторони - матері дітей, наданих нею документах, при цьому викладені в ньому факти нічим не підтверджені та базуються лише на тому, що діти сторін проживають з позивачем, а батько дітей виїхав за кордон, де знаходиться по даний час.

Також, матеріали справи не містять доказів, що органом опіки і піклування вживалися заходи, спрямовані на попередження батька дітей про необхідність змінити свою поведінку, батько не запрошувався на засідання комісії з питань захисту прав дитини органу опіки та піклування та не встановлювалось його місце перебування.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Яроміч О.В. просить скасувати заочне рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 22 липня 2025 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити та стягнути із ОСОБА_2 на користь позивача понесені судові витрати.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції не було враховано, що відповідач свідомо змінив країну проживання, не приймає участі у вихованні дітей та не виконує свої батьківські обов`язки. Судом помилково не враховано, що висновком органу опіки та піклування Виконавчого комітету Бабанської селищної ради Уманського району Черкаської області визнано доцільним позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно дітей. Під час підготовки вказаного висновку, орган опіки та піклування детально, повно та неупереджено розглянув питання про доцільність позбавлення батьківських прав, тому відхиливши вказаний висновок, суд першої інстанції формально підійшов до вирішення вказаного питання.

Застосування до відповідача такого крайнього заходу як позбавлення батьківських прав не позбавить останнього в майбутньому відновити свої права, якщо доведе, що його поведінка, умови життя та ставлення до дітей змінилось.

Суд першої інстанції при вирішенні спору неправильно застосував норми права та безпідставно розширив сферу їх застосування, проігнорував докази позивача та не надав їм належної оцінки, не дослідив всіх обставин справи, що призвело до помилковості висновків, порушення принципу законності та правової визначеності.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явилися в судове засідання, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Частиною 3 ст. 3 ЦПК України визначено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що з 02 жовтня 2010 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого в них народилися: син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 (а.с. 13) та дочка ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_2 (а.с. 15).

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 13 липня 2021 року (а.с. 11) шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_2 розірвано (рішення суду вступило в законну силу 14 серпня 2021 року).

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 05 липня 2021 року (а.с. 9) стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_8 аліменти на утримання неповнолітніх дітей в розмірі 1/3 частини від усіх видів його доходу, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на кожну дитину, починаючи з 11 травня 2021 року і до досягнення дітьми повноліття та стягнуто на користь ОСОБА_8 аліменти на її утримання в розмірі 1/6 частина від усіх видів його доходу, щомісячно, до досягнення донькою 3-річного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 (рішення суду вступило в законну силу 05 серпня 2021 року).

ОСОБА_1 та її діти: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується витягами з реєстру Паланської територіальної громади № 2023/006843348 (а.с. 8), № 2023/006843255 (а.с. 14), № 2023/006843124 (а.с. 16).

Згідно довідки Іванівського старостинського округу Паланської сільської ради (а.с. 17) ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 але фактично за місцем реєстрації не проживає з жовтня 2010 року і по даний час.

Згідно довідки Родниківського старостинського округу Паланської сільської ради Уманського району Черкаської області № 536/21-07 від 05 грудня 2024 року (а.с. 18) ОСОБА_2 дійсно проживав без реєстрації в АДРЕСА_1 в домоволодінні ОСОБА_9 з 02 жовтня 2010 року по 13 січня 2020 року. Підстава: акт сусідів.

Відповідно до довідки Родниківського старостинського округу Паланської сільської ради Уманського району Черкаської області № 537/21-07 від 05 грудня 2024 року (а.с. 21) ОСОБА_1 виховує своїх дітей: сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 без участі батька ОСОБА_2 , який з 13 січня 2020 року і по даний час ніякої участі в житті дітей не приймає.

Згідно довідки Дубівського ліцею Бабанської селищної ради Уманського р-ну, Черкаської обл. № 195 від 03 грудня 2024 року (а.с. 27) ОСОБА_2 рідний батько учня 7-го класу ОСОБА_5 не відвідує батьківські збори, шкільні та класні заходи, не спілкується з учителями, класним керівником, дирекцією ліцею.

Відповідно до довідки Дубівського ліцею Бабанської селищної ради Уманського р-ну, Черкаської обл. № 196 від 03 грудня 2024 року (а.с. 31) ОСОБА_2 рідний батько вихованиці дошкільного підрозділу ОСОБА_6 не відвідує батьківські збори, виховні заходи, не спілкується з вихователями, дирекцією ліцею.

Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів згідно виконавчого листа № 705/1991/21 2/705/1648/21 від 21 вересня 2021 року (а.с. 12) вбачається, що заборгованість ОСОБА_2 по сплаті аліментів на дітей станом на 02 грудня 2024 року складає 159 170 грн. 23 коп. Сплата аліментів проводилася ОСОБА_2 останнього разу в листопаді 2024 року в розмірі 5 932 грн. 80 коп.

Відповідно до Висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Бабанської селищної ради Уманського району Черкаської області № 02-10/191 від 01 травня 2025 року, встановлено, що з поданих ОСОБА_1 документів діти ОСОБА_5 та ОСОБА_6 після розлучення батьків залишились проживати з мамою, в той час, як батько поїхав за кордон, де і знаходиться по теперішній час. Батько не бере участі у вихованні дітей, не цікавиться навчанням, розвитком, здоров`ям, не надає кошти на утримання сина та доньки, тому позбавлення батьківських прав відповідача стосовно його дітей буде доцільним.

Згідно ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Згідно ст. 11 ЗУ «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно ч. 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.

Згідно ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона/він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявили щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

У пунктах 15 та 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Враховуючи обставини встановлені у даній справі, колегія суддів вважає, що ОСОБА_2 необхідно змінити ставлення щодо виконання своїх батьківських обов`язків відносно дітей.

Для позбавлення батьківських прав мало впевнитися в невиконанні обов`язків по вихованню. Належить також встановити, що батьки ухиляються від їх виконання свідомо.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Відповідно до ст. 166 СК України позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Виходячи з характеру такого засобу, його не можна застосовувати тоді, коли це не викликано необхідністю.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці, яка є частиною національного законодавства України, у рішенні по справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року зазначив, що позбавлення батьківських прав має бути виправдане інтересами дитини, і такі інтереси повинні мати переважний характер над інтересами батьків, між інтересами дитини та інтересами батьків має існувати справедлива рівновага. При цьому, звернув увагу на те, що позивач у цій справі намагався побачити дитину та оскаржував рішення про позбавлення батьківських прав і цей факт міг свідчити про його інтерес до дитини.

Згідно ч. 5 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Даний висновок робиться на підставі засідань комісії органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення батьківських прав. Для підготовки цього висновку комісія спілкується з обома батьками та вивчає наявність підстав для позбавлення батьківських прав.

Відповідно до ч. 6 ст. 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Висновком органу опіки та піклування виконавчого комітету Бабанської селищної ради Уманського р-ну Черкаської обл. № 02-10/191 від 01 травня 2025 року вирішено про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Вказаний висновок ґрунтується лише на доводах однієї сторони, складений зі слів ОСОБА_1 , наданих нею документах, при цьому викладені в ньому факти нічим не підтверджені та базуються лише на тому, що діти сторін проживають з позивачем, в той час як батько поїхав за кордон, де і знаходиться по даний час. Він не містить однозначних обставин, які б вказували на наявність підстав для застосування відносно відповідача такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав.

Висновок органу опіки та піклування має рекомендаційний характер, який повинен містити відомості щодо наявності виключних обставин, підтверджених відповідними доказами, які б свідчили про свідоме нехтування батьком своїми обов`язками і були законною підставою для застосування такого крайнього заходу впливу, як позбавлення батьківських прав, що найкраще відповідатиме інтересам дітей, а у справі, що переглядається, наданий висновок таких даних не містить.

Матеріали справи не містять доказів, що органом опіки і піклування вживалися заходи, спрямовані на попередження батька дітей про необхідність змінити свою поведінку. Батько не запрошувався на засідання комісії органу опіки та піклування, на якому вирішувалося питання про доцільність позбавлення його батьківських прав відносно дітей.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Бабанської селищної ради Уманського р-ну Черкаської обл. № 02-10/191 від 01 травня 2025 року є недостатньо обґрунтованим, адже не містить обставин та аргументів, які б вказували на наявність підстав для застосування відносно ОСОБА_2 такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав.

У постановах Верховного Суду від 20 березня 2024 року у справі № 204/2097/22, від 15 листопада 2023 року у справі № 932/2483/21, від 10 листопада 2023 року у справі № 401/1944/22, від 07 лютого 2022 року у справі № 759/3554/20, від 26 липня 2021 року у справі № 638/15336/18, від 06 травня 2020 року по справі № 753/2025/19 зазначено, що висновок органу опіки та піклування має рекомендаційний характер та є доказом у справі, який підлягає дослідженню та оцінці судом, на основі всіх наявних в матеріалах справи доказів у їх сукупності та взаємозв`язку.

Тлумачення ч. 6 ст. 19 СК України дає підстави для висновку, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок виконавчого комітету має рекомендаційний характер. Судам необхідно враховувати, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом вирішення сімейних питань, застосовується лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Самі по собі встановлені судами факти, що батьки недостатньо спілкуються з дитиною, забезпечують її матеріально, беруть участь у вихованні, не може бути підставою для позбавлення батьківських прав. Інтереси дитини полягають в тому, щоб забезпечити її право на потребу у любові, піклуванні та матеріальній забезпеченості. Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків тощо.

Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину та усвідомлення цього самою дитиною вже несе в собі негативний вплив на її свідомість, і застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.

Аналогічні правові висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 06 березня 2024 року у справі № 317/2256/22.

Суд першої інстанції дійшов також обґрунтованого висновку стосовно того, що заборгованість відповідача по сплаті аліментів є недостатньою підставою для прийняття висновку про необхідність саме позбавлення батьківських прав, так як інші заходи стягнення такої заборгованості позивачем не вичерпані. При цьому, судом обґрунтовано враховано, що ОСОБА_2 останній раз здійснював сплату аліментів у листопаді 2024 року в розмірі 5 932, 80 грн., а саме за три місяці до подачі позову до суду, що підтверджує його участь у виконанні обов`язку щодо утримання дітей.

Верховний Суд у постанові від 31 березня 2021 року в справі № 562/1686/18 зробив висновок, що під час вирішення спору про позбавлення батьківських прав суди повинні враховувати, що дитина потребує уваги, підтримки і любові обох батьків, тому необхідно ґрунтовно дослідити та оцінити всі обставини справи, надати належну правову оцінку доказам: кожному конкретно взятому та їх сукупності. Сам факт емоційно напружених відносин між колишнім (фактичним) подружжям та особисті конфлікти між сторонами не повинні порушувати інтереси дитини та її право на спілкування з кожним із батьків.

У рішенні у справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позивачем не доведено, що поведінка відповідача відносно дітей є свідомим нехтуванням ним своїми обов`язками, а не збігом життєвих обставин, які склалися навколо нього: необізнаності, відсутність матеріальних коштів для утримання дітей, тощо.

Згідно висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 06 травня 2020 року у справі № 753/2025/19, від 09 листопада 2020 року у справі № 753/9433/17 позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо і лише за наявності вини у їхніх діях. Питання щодо сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці.

Судом першої інстанції враховано, що відповідач не є особою, поведінка чи дії якої можуть свідчити про негативний вплив на дітей, а тому розрив сімейних відносин не відповідатиме інтересам дітей.

Колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що позивачем в ході розгляду справи не доведено, що поведінка відповідача відносно своїх дітей є свідомим нехтуванням ним своїми батьківськими обов`язками, не доведено та не надано суду достатніх доказів, в чому полягає захист інтересів дітей шляхом позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав та доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення ним від виконання батьківських обов`язків відносно дітей.

Доказів того, що до ОСОБА_2 застосовувались будь-які заходи впливу, які виявилися безрезультатними, тобто доказів того, що відповідач систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки матеріали справи не містять.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач перебуває за кордоном, не бачиться з дітьми, не з`являється у навчальних закладах де навчаються діти, не приділяє уваги вихованню дітей, не є підставою для позбавлення його батьківських прав, оскільки позбавлення батьківських прав, тобто природніх прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого позивач не довів. Інші доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстави для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

На підставі оцінених доказів, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що підстави, передбачені ст. 164 СК України для позбавлення відповідача батьківських прав, відсутні. Позбавлення батьківських прав батька у даному випадку є не доцільним, оскільки як зазначалося вище, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, який за обставин, що склались, застосовувати не можна.

При розгляді даної справи суд правильно встановив фактичні обставини справи, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам матеріального і процесуального права.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а заочне рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 22 липня 2025 року без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Яроміч Ольги Володимирівни залишити без задоволення.

Заочне рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 22 липня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції з підстав та на умовах, викладених у статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 20 листопада 2025 року.

Судді