Номер провадження № 2/521/5878/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

20 листопада 2025 року Хаджибейський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Поліщук І.О.,

при секретарі Коржеван В.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Хаджибейського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок Дорожньо-транспортної пригоди, в якому просить суд стягнути з відповідача на користь позивача суму матеріального збитку у розмірі 177 857,40 гривень, суму моральної шкоди у розмірі 30 000,00 грн. та судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 31.08.2023 року о 07 годині 45 хвилин, ОСОБА_2 керуючи транспортним засобом «Renault Duster», державний номерний знак НОМЕР_1 в м. Одеса, рухаючись по вул. Б. Хмельницького, зі сторони вул. Мечникова в бік вул. Запорізька, на регульованому перехресті з вул. М`ясоїдівська, здійснив проїзд на заборонений червоний сигнал світлофору, в результаті чого скоїв зіткнення з транспортним засобом «Lexus GS 470», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 , який здійснював рух по вул. М`ясоїдівська та перетинав перехрестя на дозвільний зелений сигнал світлофору, з подальшим виїздом на зустрічну смугу для руху, де відбулось зіткнення з транспортним засобом «I-VAN», державний номерний знак НОМЕР_3 , який здійснив прямолінійний рух по вул. Богдана Хмельницького в зустрічному напрямку, чим порушив п. 8.7.3е «Правил дорожнього руху України» затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306.

Постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 11.10.2023 року справа №521/22810/23 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 850,00 грн.

Позивач зазначає, що діями відповідача йому завдано майнову шкоду у розмірі - 177 857,40 гривень, на підтвердження чого надано Висновок експерта № 202-23 експертного транспортно-товарознавчого дослідження колісного транспортного засобу LEXUS GX 470, реєстраційний номер НОМЕР_2 від 23.09.2023 року вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля LEXUS GX 470 реєстраційний номер НОМЕР_2 , пошкодженого внаслідок ДТП, яка відбулася 31.08.2023 року, визначається рівною 177 857,40 грн. Крім того, внаслідок вищезазначених протиправних дій ОСОБА_2 позивачу була спричинена моральна шкода, яка полягає в стресовому стані внаслідок ДТП та позбавлення можливості в повному обсязі користуватись своїм транспортним засобом, що суттєво погіршило якість її життя та безумовно змінило її налагоджений життєвий ритм. Моральну шкоду оцінює в розмірі 30 000 гривень.

У судовому засіданні 20 жовтня 2025 року представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав викладених у позовній заяві, просив суд позов задовольнити.

Відповідач у судові засідання призначені на 20 жовтня 2025 року та 20 листопада 2025 року не з`явився, про дату час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Відповідач у судові засідання не з`являвся. Відповідач про дату, час та місце розгляду справи сповіщався шляхом направлення судових повісток на судові засідання.

Відповідно до ч. 6 ст. 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

Згідно до п. п. 6, 7 ч. 2ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Ухвала суду про відкриття провадження у даній справі розмішена в Єдиному державному реєстрі судових рішень та на електронному сайті Хаджибейського районного суду м. Одеси, тобто ухвала суду є доступною для ознайомлення та загальновідомою.

Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Суд, у зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважність причин такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, зі згоди представника позивача, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача, згідно ст. ст. 280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів.

Суд дослідивши матеріали справи приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 31.08.2023 року о 07 годині 45 хвилин, ОСОБА_2 керуючи транспортним засобом «Renault Duster», державний номерний знак НОМЕР_1 в м. Одеса, рухаючись по вул. Б. Хмельницького, зі сторони вул. Мечникова в бік вул. Запорізька, на регульованому перехресті з вул. М`ясоїдівська, здійснив проїзд на заборонений червоний сигнал світлофору, в результаті чого скоїв зіткнення з транспортним засобом «Lexus GS 470», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 , який здійснював рух по вул. М`ясоїдівська та перетинав перехрестя на дозвільний зелений сигнал світлофору, з подальшим виїздом на зустрічну смугу для руху, де відбулось зіткнення з транспортним засобом «I-VAN», державний номерний знак НОМЕР_3 , який здійснив прямолінійний рух по вул. Богдана Хмельницького в зустрічному напрямку, чим порушив п. 8.7.3е «Правил дорожнього руху України» затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306.

Постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 11.10.2023 року справа №521/22810/23 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 850,00 грн.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Отже наявність вини у діях ОСОБА_2 у настанні дорожньо-транспортної пригоди у даному випадку встановлена і не підлягає доказуванню.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За правилами ст. 16 ЦК України, особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

На підтвердження розміру завданої відповідачем майнової шкоди, стороною позивача надано Висновок експерта № 202-23 експертного транспортно-товарознавчого дослідження колісного транспортного засобу.

Так, відповідно до наявного в матеріалах справи Висновку експерта № 202-23 експертного транспортно-товарознавчого дослідження колісного транспортного засобу LEXUS GX 470, реєстраційний номер НОМЕР_2 від 23.09.2023 року вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля LEXUS GX 470 реєстраційний номер НОМЕР_2 , пошкодженого внаслідок ДТП, яка відбулася 31.08.2023 року, визначається рівною 177 857,40 грн.

За приписами частини першої, пункту 9 частини другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

За загальним правилом, відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 03.10.2018 року у справі № 760/15471/15-ц дійшла висновку, що відповідно до частини другої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306).

Обов`язок відшкодувати завдану шкоду, коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, виникає у її завдавача незалежно від наявності вини (Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 березня 2024 року у справі № 344/9800/20).

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Разом із тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов`язок.

Так, відповідно до статті 999 ЦК України, законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 01.07.2004 № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV).

Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон № 1961-IV (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV).

Згідно зі статтею 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

За змістом Закону № 1961-IV (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Як передбачено статтею 1194 ЦК України, у разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

З огляду на наведене, сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу.

Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок ДТП породжує деліктне зобов`язання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується із відповідним обов`язком боржника - відшкодувати шкоду (особи, яка завдала шкоди, відшкодувати цю шкоду). Водночас, така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання, згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - у договірному зобов`язанні ним є страховик.

Зазначені зобов`язання не виключають одне одного. Деліктне зобов`язання - первісне, основне зобов`язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди у повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов`язково припиняє деліктне зобов`язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов`язаною. При цьому потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов`язаний виконати обов`язок зі здійснення страхового відшкодування.

Однак, відповідно до матеріалів справи у відповідача відсутній Договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї (частина друга статті 14 ЦК України).

Відповідно до статті 511 ЦК України, зобов`язання не створює обов`язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов`язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.

Згідно з частинами першою та четвертою статті 636 ЦК України, договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору.

З огляду на викладене вище, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов`язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов`язанні.

Таким чином, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань - деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права зокрема шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди.

Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов`язання, незалежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди.

Відповідна правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду від 14.02.2018 у справі № 754/1114/15-ц.

Таким чином, оскільки цивільно-правова відповідальність автомобіля «Renault Duster», державний номерний знак НОМЕР_1 на момент ДТП 31.08.2023 року не була застрахована, то позивач має право звернутися до суду з позовом до відповідача про відшкодування матеріальної шкоди заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Щодо стягнення моральної шкоди, суд дійшов наступних висновків.

Поняття моральної (немайнової) шкоди й порядок її відшкодування визначаються ст.23 ЦК. Підставами для відшкодування моральної шкоди можуть бути порушення майнових (стст.386, 396 ЦК), особистих немайнових (ст.280 ЦК) прав особи, а також зобов`язань у випадках, передбачених договором або законом (ст.611 ЦК), прийняття неправомірних рішень, а також дій чи бездіяльності органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб (ст.1167 ЦК), заподіяння каліцтва, іншого ушкодження здоров`я або смерті особи (ст.1168 ЦК) тощо. Моральна шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Незалежно від наявності вини відшкодовується шкода у випадках, передбачених ч.2 ст.1176 ЦК України.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (далі - Постанова Пленуму), під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму, під час вирішення спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинно-наслідкового зв`язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача, вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чи підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до п. 9 вказаної Постанови Пленуму, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 11.10.2023 року встановлено протиправність поведінки відповідача, що спричинило пошкодження майна позивача, що, відповідно до положень ст. 23 ЦК України, є підставою для відшкодування моральної шкоди.

Судом встановлено, у зв`язку з ДТП, пошкодженням автомобіля, позивачка була позбавлена можливості в повному обсязі користуватись своїм транспортним засобом, що суттєво погіршило якість її життя та безумовно змінило налагоджений життєвий ритм ОСОБА_1 , а тому визначає суму грошової компенсації за спричинену моральну шкоду в розмірі 30 000 гривень.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру завдолених позовних вимог.

Враховуючи, що судом задоволено позовні вимоги в повному обсязі, суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача суму сплаченого ним судового збору у розмірі - 2078 грн. 57 коп.

Керуючись ст. ст. 12, 14, 16, 22, 23, 511, 636, 999, 1167, 1187, 1194 ЦК України, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. ст. 4, 5, 12, 43-44, 81, 89, 92, 223, 258-259, 128, 263-265, 268, 280-281 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 вартість матеріального збитку у розмірі 177 857 (сто сімдесят сім тисяч вісімсот п`ятдесят сім) гривень 40 (сорок) копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму завданої моральної шкоди у розмірі 30 000 (тридцять тисяч) гривень 00 (нуль) копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 2078 (дві тисячі сімдесят вісім) гривень 57 (п`ятдесят сім) копійок суму сплаченого судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду м. Одеси. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Повний текст рішення виготовлено 20 листопада 2025 року.

Головуючий: І.О. Поліщук