05.11.2025 Справа № 730/1006/24
РІШЕННЯ

Іменем України

05 листопада 2025 року м. Вишгород

Вишгородський районний суд Київської області в складі головуючого судді Свєтушкіної Д.А., за участі секретаря судового засідання Галай О.О., відповідача ОСОБА_1 ,розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вишгород у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Борзнянський відділ державної виконавчої служби у Ніжинському районі Чернігівської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про звільнення від сплати заборгованості за аліментами,-

ВСТАНОВИВ:

До Вишгородського районного суду Київської області за підсудністю з Борзнянського районного суду Чернігівської області надійшла позовна заява ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Борзнянський відділ державної виконавчої служби у Ніжинському районі Чернігівської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про звільнення від сплати заборгованості за аліментами. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 04.08.2021 року відповідач звернулась з заявою до Борзнянського відділу державної виконавчої служби у Ніжинському районі Чернігівської обл., у якій просила прийняти до виконання судовий наказ №730/989/18 та стягти по ньому з позивача аліменти за період починаючи з 07.08.2018 року до 31.12.2020 року, за період коли їхня донька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживала із ним у м. Борзна, а відповідач вказаний у її заяві період проживала без доньки у м. Чернігів та м. Київ і не займалась утриманням доньки. 05.08.2021 року було відкрито ВП № 66396663. 06.08.2021 року він отримав конверт поштою. Ознайомившись з його змістом, він дізнався, що до Борзнянського відділу державної виконавчої служби у Ніжинському районі Чернігівської області від колишньої дружини ОСОБА_1 надійшов на примусове виконання судовий наказ №730/989/18 від 8 серпня 2018 року про стягнення з нього аліментів на утримання його доньки ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини від заробітку щомісячно, до досягнення нею повноліття та в конверті знаходилась постанова про відкриття відносно нього виконавчого провадження зі сплати аліментів та виклик виконавця. 06.08.2021 року головний державний виконавець Борзнянського відділу державно виконавчої служби Савченко В.М. вручила йому для ознайомлення уточнений розрахунок заборгованості по аліментах від 16.08.2021 року, у якому сума його заборгованості становила 67 848 грн 97 коп. Ознайомившись з ним, позивач повідомив державного виконавця, що починаючи з серпня 2018 року по 31 грудня 2021 року він виконував вказаний судовий наказ в добровільному порядку, так як починаючи з серпня 2018 року по 2021 рік більшість часу проживав разом з донькою ОСОБА_5 в м. Борзна і забезпечував її потреби, займався її вихованням та утримував її. За таких обставин вважає, що відсутні підстави для стягнення з нього повної суми заборгованості з аліментів зазначених розрахунку на користь відповідача починаючи з 07 серпня 2018 року до 31 грудня 2020 року, так як цей період відповідач проживала без дочки в АДРЕСА_1 , а навідувала дочку та проводила з нею свій час в м. Борзні у середньому по 3-5 днів на місяць протягом 2,5 років. Тому він повідомив державного виконавця, що визнає лише суму аліментів за 2021 рік протягом якого йому жодного разу не дали побачитись з дочкою та не згодний з нарахованим розміром заборгованості за період з серпня 2018 року по 2021 рік. Також зазначив, що до примусового виконання у виконавчу службу відповідач судовий наказ до 05.08.2021 року не пред`являла, так як вони з нею до лютого 2020 року підтримували сімейні відносини і примусового стягнення з нього аліментів у 2018, 2019, 2020 він так і не дочекався, тому в добровільному порядку виконував вказаний судовий наказ.Вважає, що на підставі вище викладеного суму заборгованості в розмірі з аліментів за період з 07 серпня 2018 року до 31 грудня 2020 року, яка згідно розрахунку складає 49 832,72 грн потрібно зменшити до 12 679 грн, а решту суми заборгованості в розмірі 37 153,72 скасувати, оскільки на даний час він безробітний і в нього немає зайвих грошових коштів, щоб фактично по другому колу безпідставно сплачувати аліменти за період з 07 серпня 2018 року до 31 грудня 2020 року згідно розрахунку заборгованості від 16.08.2021 року, тому, що він паралельно утримував та забезпечував доньку в той період, проживаючи з нею.

Ухвалою судді Вишгородського районного суду Київської області від 23.10.2024року прийнято справу до розгляду за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою судді Вишгородського районного суду Київської області від 23.10.2024року заяву позивача про відстрочення сплати судового збору задоволено та відстрочено ОСОБА_3 сплату судового збору за подання до суду позовної заяви ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Борзнянський відділ державної виконавчої служби у Ніжинському районі Чернігівської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про звільнення від сплати заборгованості за аліментами - до ухвалення судового рішення у справі.

11 листопада 2024 року через підсистему «Електронний суд» від відповідача до суду надійшов відзив на позову заяву, у якому зазначила, що позовні вимоги ОСОБА_3 є необґрунтованими та суперечать нормам чинного законодавства України. Позивач систематично повторює фразу «дочка проживала зі мною дома» в описі до кожної фотографії, не наводячи прямих доказів того, що дитина насправді проживала з ним. Якщо фотографії зроблені на природі, це не обов`язково означає, що дитина проживає саме з позивачем. Позивач свідомо маніпулює фактами та надає суду недостовірну інформацію. Його твердження про спільне проживання та участь у витратах на дітей є спробою уникнути відповідальності за несплату аліментів. Насправді ж позивач самоусунувся від виконання батьківських обов`язків та не надавав жодної фінансової допомоги на утримання дитини, що і стало причиною її звернення до суду про стягнення аліментів. Саме вона несла основний тягар щодо утримання та виховання дитини. Також зазначила, що станом на 20.09.2021 рік позивач сплатив усю заборгованість по аліментах за період з 2018 по 2021 рік, що підтверджується постановою про скасування заходів примусового виконання. Спроба позивача змінити розмір вже погашеної заборгованості суперечить принципу правової визначеності, адже виконане зобов`язання не може бути переглянуте довільно. Позивач не надав жодних нових обставин чи доказів, які б обґрунтовували необхідність перерахунку заборгованості. Звернула увагу суду на те, що дії позивача порушують права дитини, гарантовані Конвенцією ООН про права дитини. Кожна дитина має право на належне утримання, а дії позивача прямо суперечать цьому праву. Тож просила у задоволенні позову про звільнення від сплати заборгованості за аліментами відмовити у повному обсязі.

19 грудня 2024 року через підсистему «Електронний суд» від позивача до суду надійшла відповідь на відзив, у якій зазначено, що за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати штучно створеної відповідачем заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення і саме такою обставиною, що має істотне значення для звільнення його від штучно створеної відповідачем заборгованості з аліментів за оскаржуваний період без належних на те правових підстав є зловживання відповідачем механізмом стягнення аліментів для отримання неправомірної особистої вигоди ігноруючи попередні домовленості, що існували в оскаржуваний період за яких він в рахунок сплати аліментів фактично утримував доньку і проживав з донькою забезпечуючи все необхідне, коли відповідач в оскаржуваний період була занята навчанням і роботою в інших містах і не мала достатньо часу на проживання і утримання дочки. Також зазначив, що судовий наказ він дійсно не оскаржував та був не проти платити офіційно аліменти з моменту видачі судового наказу на рахунок відповідача, але без примусового виконання, оскільки донька для нього головне в житті.Натомість зауважив, що відповідач яка добре забезпечена фінансово взагалі не потребує аліментів як таких, оскільки вони менші або дорівнюють її денному заробітку. Позивач після повернення їй виконавчого документу в 2018 році, повторно не зверталась у виконавчу більше 2 років, а в переписці погрожувала звернутись тільки в 2020 році, щоб шантажувати його майном або побаченнями з дитиною.

11 березня 2025 року через підсистему «Електронний суд» від відповідача до суду надійшли додаткові пояснення, у яких зазначено, що відповідач категорично не згодна з позовними вимогами позивача щодо скасування заборгованості аліментів та вважає їх абсолютно безпідставними і керуючись принципами верховенства права та на підставі норм законодавства України, просила суд врахувати такі ключові аргументи щодо безпідставності позову. На момент подання цього позову, заборгованість за аліментами була повністю погашена, що підтверджується відповідною постановою Борзнянського відділу державної виконавчої служби від 20.09.2021 року та виключенням ОСОБА_3 з Єдиного реєстру боржників.Позивач добровільно виконав судовий наказ про стягнення аліментів, тим самим визнавши його законність. Згідно зі статтею 189 Сімейного кодексу України, аліменти є обов`язковою виплатою, яка не підлягає поверненню, якщо не доведено помилковість або незаконність їх стягнення. Задоволення цього позову створить небезпечний прецедент, коли боржники зможуть вимагати повернення вже сплачених аліментів, що є неприпустимим. Позивач не оскаржив судовий наказ у встановлений 10-денний строк, тому він набрав законної сили. Також не оскаржив в 10-денний термін розрахунок заборгованості за 2018-2020 роки, з яким був ознайомлений 16.08.2021 року. Аліменти спрямовані на захист інтересів дитини. Повернення коштів, які вже були використані на її потреби завдасть шкоди її правам та суперечить інтересам дитини.Крім того, зазначила, що подання позову через 3 роки після сплати аліментів є спробою обійти процесуальні строки та є зловживанням правом, а тому просила відмовити у задоволенні позову через відсутність предмета спору та стягнути з позивача судові витрати.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 24.04.2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено її до судового розгляду.

05 листопада 2025 року через підсистему «Електронний суд» від відповідача до суду надійшла заява про виключення документа із числа доказів, у якій просила не враховувати показання свідка ОСОБА_7 , надані 05.06.2025 року у режимі відеоконференції (протокол № 4650053), як доказ у справі. Посилаючись на те, що свідок до надання показань ознайомився з матеріалами справи, зокрема з відзивом відповідача, що підтверджується його прямими посиланнями на 11-у сторінку цього документа та оцінкою його змісту, а не фактів подій 20182020 рр.

У судовому засіданні 05.06.2025 року, 05.08.2025 року та 16.09.2025 року позивач позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з наведених у позові та відповіді на відзив підстав. Наполягав на тому, що у спірний період донька проживала з ним та знаходилась на його утриманні. Оспорювану заборгованість по аліментам погасив для того, щоб з його майна та рахунків зняли арешт. У наступні судові засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. 28.10.2025 року від останнього до суду надійшла заява, у якій просить проводити розгляд справи без його участі. Позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити.

Відповідач у судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала та просила у задоволенні позову відмовити з підстав наведених у відзиві та додаткових поясненнях. Наполягала, що у спірний період дитина проживала разом із нею, або у її батьків, або на квартирі, та перебувала на повному її утриманні. Позивач в цей час проживав у своїх батьків. Шлюбних стосунків як таких між ними не було. Зауважила, що позивач в зазначений період дійсно періодично бачився з дитиною та проводив з нею час по декілька годин на день, але матеріально дитину не забезпечував. Так у жовтні, листопаді та грудні 2018 року вона працювала в аптеці в м. Чернігові та проживала в цей період у дядька на квартирі разом із дитиною та матір`ю. Дитина перебувала на її утриманні. Коли приїжджала в м. Борзна, телефонувала позивачу та він забирав до себе дитину на пару годин. У січні 2019 року поїхала до м. Києва та влаштувалася працювати фармацевтом в аптеку в Епіцентрі. Приїжджала додому у м. Борзна між змінами. У цей період дитина проживала у її батьків. Так було до кінця 2020 року. У кінці 2020 року вона та її батьки захворіли на коронавірус, тому в цей період дитина дійсно нетривалий час була у позивача. Також зазначила, що під час її навчання, а саме, тоді коли вона перебувала на сесії, дитину залишала у своїх батьків, інколи брала із собою. Крім того, дитина з серпня по листопад 2020 року відвідувала дитячий садок у м. Борзна. Водили та забирали дитину з садочка її старший син та батьки, інколи вона. Оплачувала відвідування дитиною дитячого садка вона самостійно, позивач жодного разу не давав коштів на оплату. Зауважила, що скріншоти листування надані позивачем, де вона зазначає, що не бачила дитину, стосуються саме періоду, коли вона захворіла на коронавірус. Натомість зазначене листування надано позивачем вибірково, не в повному обсязі, та без зазначення дат листування, з метою введення суду в оману та викривлення дійсних обставини справи.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_8 пояснила, що є матір`ю відповідача. З квітня 2017 року ОСОБА_9 та ОСОБА_10 почали проживати окремо. Дитина залишилась проживати з донькою, яка на той час перебувала у декретній відпустці, за адресою: АДРЕСА_2 . Позивач матеріально не допомагав донці, тому остання почала шукати роботу, влаштувалася фармацевтом в аптеку в Чернігові, та переїхала до м. Чернігів. Вона теж поїхала з донькою, щоб допомагати з маленькою дитиною, поки та працює. Потім у 2019 року донька змінила місце роботи та почала працювати в м. Києві. В цей час онука та донька проживали разом із нею. Донька їздила на роботу та поверталась після змін. Поки донька була відсутня дитиною займалась вона. Приблизно у вересні вони переїхали до ОСОБА_11 разом з дитиною до нової квартири доньки. Але періодично їздили і в м. Борзну, тобто жили на дві квартири. З 2019 року позивач дійсно раз у тиждень-два брав доньку та проводив з нею час, ввечері завжди повертав. Гроші на утримання доньки позивач ніколи не давав. Утриманням дитини займалась повністю ОСОБА_1 . За спірний період дитина проживала в позивача лише приблизно 10 днів у грудні 2020 року, коли вони сім`єю захворіли на коронавірус та не могли доглядати за дитиною.

Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Заслухавши позивача, відповідача, показання свідка, дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного висновку.

Судом установлено, що з 15.11.2013 року ОСОБА_3 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії НОМЕР_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 у шлюбі народилася ОСОБА_6 батьками якої є ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , актовий запис № 122 від 11.12.2016 року.

08.08.2018 року Борзнянським районним судом Чернігівської області виданий судовий наказ № 730/989/18 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітньої дитини: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини від його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 07.08.2018 року до досягнення дитиною повноліття, з урахуванням того, що розмір аліментів не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку.

Рішенням Борзнянського районного суду Чернігівської області від 04.03.2019 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 зареєстрований 15.11.2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Борзнянського районного управління юстиції у Чернігівській області актовим записом № 64 розірвано.

05.08.2021 року постановою головного державного виконавця Борзнянського відділу державної виконавчої служби у Ніжинському районі Чернігівської області Північно-Східного міжрегіонального юстиції (м. Суми) Савченко В.М., на підставі заяви ОСОБА_1 про примусове виконання рішення відкрите виконавче провадження ВП № 66396663 щодо виконання судового наказу №730/989/18 про стягнення аліментів з ОСОБА_3 на утримання неповнолітньої дитини: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Заборгованість ОСОБА_3 з виплати аліментів за період з 07.08.2018 року до 31.12.2020 року становила 49 832,72 грн, що підтверджується відповідним розрахунком.

20.09.2021 року постановою головного державного виконавця Борзнянського відділу державної виконавчої служби у Ніжинському районі Чернігівської області Північно-Східного міжрегіонального юстиції (м. Суми) Савченко В.М. скасовано заходи примусового виконання, застосовані при примусовому виконанні щодо судового наказу №730/989/18 про стягнення аліментів з ОСОБА_3 на утримання дочки утримання неповнолітньої дитини: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Станом на 20.09.2021 року заборгованість ОСОБА_3 погашена у повному обсязі. Відомості про останнього були виключені з Єдиного реєстру боржників.

З довідок виданих закладом дошкільної освіти «Теремок» Борзнянської міської ради Чернігівської області вбачається, що ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 , з серпня по листопад 2020 року (серпень 9 днів, вересень - 14 днів, жовтень 8 днів, листопад - 3 дні) відвідувала дошкільний навчальний заклад № 2 «Теремок» за адресою: м. Борзна, вул. Міжнародна, 32а. Дитину в дитячий садок приводив та забирав частіше брат ОСОБА_12 , рідше мама, дідусь або бабуся.

Як вбачається з довідки про реєстрацію місця проживання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з 24.09.2019 року по теперішній час зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 .

За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Відповідно до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у СК України.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Згідно з частиною другою статті 197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Вказана правова норма не встановлює конкретного, вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення (повного або часткового) від сплати заборгованості за аліментами. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. За наявності встановлених судом обставин, що мають істотне значення, платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати заборгованості за ними на підставі судового рішення.

Відповідно до пункту 22 постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15 травня 2006 року суд, у випадках, передбачених статтею 197 СК України, може частково або повністю звільнити платника аліментів від сплати заборгованості по аліментам. З аналізу зазначеної правової норми вбачається, що повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом і лише тоді, коли заборгованість виникла у зв`язку із його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд.

При цьому, слід звернути увагу на те, що у такий спосіб законодавцем визначено право, а не обов`язок, суду звільнити платника аліментів від сплати заборгованості. При вирішенні таких спорів необхідно виходити з інтересів дитини, оскільки аліменти за рішенням суду присуджені на утримання дитини з метою забезпечення достатнього матеріального рівня її життя.

Такі висновки суду повністю узгоджуються з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 21 листопада 2018 року у справі №343/860/17, у постанові від 01 серпня 2018 року у справі №344/12158/16-ц та у постанові від 20 вересня 2018 року у справі №№ 592/2683/17.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що платник аліментів може бути звільнений за рішенням суду від сплати заборгованості за аліментами, у разі якщо доведе суду наявність тяжкої хвороби або іншої обставини, що має істотне значення.

Згідно з вимогами ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, посилається на те, що малолітня донька у період з 07.08.2018 року до 31.12.2020 року проживала із ним та перебувала на його утриманні, тому просить звільнити його від заборгованості по сплаті аліментів в розмірі 37 153,72 грн.

Натомість позивачем не надано суду достатніх, належних та допустимих доказів, на підтвердження того, що у період з 07 серпня 2018 року до 31 грудня 2020 року донька проживала з ним та перебувала на його утриманні, та наявні підстави для звільнення його від сплати виниклої заборгованості за аліментами.

Суд зауважує, що фото та відеофайли, що містяться на DVD-R дисках оглянутих в судовому засіданні підтверджують лише факт періодичного спілкування позивача із донькою, що не оспорюється відповідачем. Не є достатнім підтвердженням перебування дитини на утриманні позивача і надані ним товарні чеки на купівлю іграшок та одягу, тоді як утримання дитини - це не лише купівля одягу та іграшок, це щоденні витрати на харчування, оплата комунальних послуг за житло, де вона проживає, витрати на ліки, гігієну, проїзд та інші.

Окрім того, суд не бере до уваги показання допитаного у якості свідка батька позивача ОСОБА_13 , оскільки останній був ознайомленим з деякими матеріалами справи, зокрема з відзивом відповідача, зачитував свої пояснення із аркуша при цьому посилаючись на сторінки відзиву, що в свої сукупності свідчить про підготовку позивачем свого свідка до допиту та викликає сумніви щодо неупередженості свідка та правдивості наданих ним показань.

При вирішенні даного спору суд має насамперед враховувати його наслідки для малолітньої дитини та виходити із захисту її інтересів, оскільки дитина повинна перебувати у рівних умовах щодо матеріального забезпечення, яке має надавати в тому числі і позивач.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у СК України.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі Конвенція) встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно зі ст. 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відтак, позивачем не надано доказів наявності обставин, передбачених ч. 2 ст. 197 СК України, як підстав для звільнення від заборгованості за аліментами.

Позивач знав та розумів свій обов`язок по виконанню рішення суду про стягнення аліментів на утримання дитини, однак його не виконував, що призвело до накопичення заборгованості.

Тож на основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених судом, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд вважає за необхідне відмовити позивачу у задоволені вимог про звільнення від сплати заборгованості по аліментах.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у цій справі, суд враховує той факт, що позивачу ухвалою суду будо відстрочено сплату судового збору за подання до суду позовної заяви до ухвалення судового рішення у справі, оскільки судовий збір позивач не сплатив, а тому відповідно до ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з позивача на користь держави судовий збір у сумі 1 211,20 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Борзнянський відділ державної виконавчої служби у Ніжинському районі Чернігівської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про звільнення від сплати заборгованості за аліментами - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.

Повне судове рішення складено 19 листопада 2025 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення судового рішення

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_14 , РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_4 .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Борзнянський відділ державної виконавчої служби у Ніжинському районі Чернігівської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, адреса: 16400, Чернігівська обл., Ніжинський р-н, м. Борзна, вул. Барвінок Ганни, 7, .

Суддя Д.А. Свєтушкіна