ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/6002/25
провадження № 2/753/6240/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2025 року Дарницький районний суд міста Києва у складі:

головуючої судді Шаповалової К.В.,

за участю секретаря судового засідання Давидюк В.О.

представника позивача ОСОБА_1

представників відповідача Мостової М.І., Оврашко Д.С.

розглянувши у відкритому засіданні в залі суду за адресою: м. Київ, вул. О. Кошиця, 5а в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 , до Державного підприємства обслуговування повітряного руху України (Украерорух) про усунення перешкод у користуванні квартирою та зустрічною позовною заявою Державного підприємства обслуговування повітряного руху України (Украерорух) до ОСОБА_2 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації, Службу у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації про визнання особи такою, що втратила право користування житлом,

ВСТАНОВИВ:

25 березня 2025 року до Дарницького районного суду міста Києва надійшла позовна заява ОСОБА_2 , яка діє також в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 , до ДП "Украерорух" про усунення перешкод у користуванні квартирою.

В обґрунтування позовної заяви позивач зазначила, що її чоловік та батько її сина, ОСОБА_3 , будучи працівником Державного підприємства обслуговування повітряного руху України (Украерорух), отримав для проживання службову квартиру за адресою АДРЕСА_1 , в якій постійно проживав з родиною з 2001 року по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 . Квартира була придбана підприємством за власні кошти, не використавши жодної бюджетної гривні. Підприємство будувало та придбавало житло для своїх працівників по всій Україні, так як діяльність підприємства розповсюджується на весь повітряний простір країни. Квартира була надана ОСОБА_3 відповідно до його заяви, за клопотанням профспілкового комітету (протокол № 81 від 23.08.2001 року), наказом генерального директора Украероруху від 28.08.2001 № 175. В подальшому, на виконання наказу № 175, було укладено договір найму житла, у якому були визначені певні права та обов`язки сторін. Квартира була надана у безстрокове користування. Пунктом 2.2.1. наймачу надано право вселяти в займане житло інших осіб. Таким чином, син ОСОБА_3 - ОСОБА_3 , після народження ІНФОРМАЦІЯ_2 був зареєстрований у помешканні у повній відповідності до чинного законодавства України. Незважаючи на той факт, що ОСОБА_3 , був звільнений з підприємства 05 червня 2019 року у зв`язку із скороченням штату (наказ № 580/о від 05.06.2019) та мав стаж роботи 25 років 7 місяців 21 день (тобто пропрацював на підприємстві більше 10 років) був ветераном підприємства, отримав після звільнення вимогу про виселення із спірної квартири. Після смерті ОСОБА_3 відповідач змінив замок та створив перешкоди у користуванні квартирою родині, в тому числі малолітній дитині. 12 березня 2019 року відповідач звернувся до органу управління майном - Міністерства інфраструктури України з листом про надання дозволу на приватизацію квартири. Але потім пройшла зміна керівництва Украероруху і подальша доля листа позивачу невідома. Позивач з сином вимушені проживати в іншому місці, наймаючи житло та сплачуючи орендну плату. Таким чином, позивач вважає дії відповідача неправомірними та протизаконними, а тому просить суд зобов`язати ДП "Украерорух" не чинити перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_2 .

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи № 753/6002/25 між суддями від 27 березня 2025 року матеріали позову передано в провадження судді Шаповаловій К.В.

Ухвалою суду від 31 березня 2025 року позов було залишено без руху та надано позивачу строк на усунення недоліків.

07 квітня 2025 року до суду від позивача надійшла позовна заява у новій редакції.

Ухвалою суду від 11 квітня 2025 року було відкрито провадження по справі та вирішено розглядати справу в порядку загального позовного провадження з проведенням підготовчого засідання 13 травня 2025 року о 10:00 год.

06 травня 2025 року до суду надійшла зустрічна позовна заява ДП "Украерорух" до ОСОБА_2 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом. Зустрічна позовна заява обґрунтована тим, що, у трудових відносинах із ДП "Украерорух" перебував ОСОБА_3 , з яким у 2001 році було укладено договір найму житла від 28 серпня 2001 року. На підставі вказаного договору наймач ОСОБА_3 у 2017 році здійснив державну реєстрацію місця проживання свого малолітнього сина ОСОБА_3 у найманому приміщенні, про що наймодавця не повідомляв. ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 , помер, внаслідок чого договір найму припинив свою дію. Представник відповідача зазначає, що наразі малолітній ОСОБА_3 фактично проживає за місцем реєстрації своєї матері, окремого права на користування житловим приміщенням після смерті батька не набував, а відтак ДП "Украерорух" просить суд визнати його таким, що втратив право на користування житловим приміщенням.

Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 06 травня 2025 року, зустрічну позовну заяву було передано судді Шаповаловій К.В.

09 травня 2025 року до суду від ДП "Украерорух" надійшов відзив на позовну заяву.

Ухвалою суду від 13 травня 2025 року до розгляду із первісним позовом було прийнято зустрічну позовну заяву Державного підприємства обслуговування повітряного руху України (Украерорух) до ОСОБА_2 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом. Окрім того, вказаною ухвалою суду до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору було залучено Службу у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації та Службу у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації, а також зобов`язано третіх осіб надати на адресу суду письмовий висновок щодо розв`язання спору. Підготовче засідання у справі було відкладено на 11 червня 2025 року на 11:30 год.

Підготовче засідання призначене на 11 червня 2025 року було відкладено на 30 липня 2025 року на 11:30 год.

10 липня 2025 року до суду від Служби у справах дітей Дарницької у м. Києві РДА надійшов висновок про недоцільність визнання малолітнього ОСОБА_3 таким, що втратив право на користування житловим приміщенням.

21 липня 2025 року до суду від Служби у справах дітей Святошинської у м. Києві РДА надійшов висновок про недоцільність визнання малолітнього ОСОБА_3 таким, що втратив право на користування житловим приміщенням.

25 липня 2025 року до суду від представника відповідача за первісним позовом надійшла відповідь на пояснення третіх осіб.

Підготовче засідання призначене на 30 липня 2025 року було відкладено за клопотання представника позивача на 28 серпня 2025 року на 10:00 год.

21 серпня 2025 року до суду від позивача надійшло клопотання про долучення доказів, яке не було прийнято судом, оскільки таке клопотання не було підписано позивачкою.

Ухвалою суду від 28 серпня 2025 року була закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті на 9 жовтня 2025 року.

У судовому засіданні 9 жовтня 2025 року представник позивач підтримав первісний позов, вказав, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого у них є син ОСОБА_3 , 2011 року народження. Після розлучення позивачка забрала дитину та поїхала проживати за адресою свого місця реєстрації, проте син подружжя залишився бути зареєстрованим за місцем проживання батька за адресою: АДРЕСА_1 та навіть певний час проживав постійно з батьком, коли мати, яка є військовослужбовицею, брала участь у заходах зі зміцнення національної безпеки та обороноздатності України. В той же час, після смерті колишнього чоловіка ОСОБА_3 відповідач у справі змінив замки на вхідних дверях та чинить перешкоди неповнолітньому ОСОБА_3 у користуванні квартирою після смерті батька. Зауважив, що позивачка проживає в квартирі з родичами, де мало місця та дитині не вистачає простору, в той час як він має право користуватись квартирою після смерті батька за адресою місця своєї реєстрації. Просив позовні вимоги задовольнити та усунути неповнолітньому ОСОБА_3 перешкоди у користуванні квартирою.

Представники відповідача у судовому засіданні заперечили проти первісного позову та підтримали зустрічний позов, вказали, що відповідач є власником квартири за адресою.: АДРЕСА_1 . ОСОБА_3 був працівником відповідача та з ним у 2001 році був підписаний договір найму вказаної квартири із правом вселення в неї членів родини ОСОБА_3 ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (перша дружина та донька). Під час дії договору оренди житла в цю квартиру в`їхали друга дружина ОСОБА_3 та він без повідомлення та згоди відповідача зареєстрував в цій квартирі місце проживання свого сина, 2011 року народження. У 2024 році ОСОБА_3 було звільнено за скороченням штату з ДП Украерорух, а у 2025 році ОСОБА_3 помер. Отже, договір найму припинив свою дію у зв`язку із смертю наймача, договором найму не передбачено переважно право членів родини наймача на укладання договору найму. Крім того, станом на день звернення із позовом до суду шлюб між позивачкою та померлим було розірвано у 2023 році. Зауважили, що малолітній ОСОБА_3 не набув окремого права користування житловим приміщенням поза взаємозв`язку із правом проживання його батька як наймача квартири. ОСОБА_2 та її малолітній син на день смерті наймача не проживали у цій квартирі, протилежного суду доведено не було. При огляді приміщення працівниками відповідача не було встановлено наявність дитячих речей в квартирі: одягу, іграшок, посібників, тощо. У зв`язку зі смертю ОСОБА_3 його було знято з місця реєстрації зі спірної квартири, проте зняти з реєстрації малолітнього сина без згоди законного представника відповідач не може самостійно. Договір найму житла між відповідачем та позивачкою не укладався, а отже відсутні будь-які підстави для користування малолітнім ОСОБА_3 житлом за адресою.: АДРЕСА_1 . Вказали, що спірне житло є службовим та його статус за життя наймача не змінювався. Враховуючи зазначені обставини, вважають, що малолітній ОСОБА_6 втратив право користування приміщенням, а тому просили у задоволенні первісного позову відмовити, а зустрічний позов задовольнити.

Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані у справі докази, заслухавши позиції сторін, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі з 2011 року, який рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 9 травня 2023 року було розірвано (а.с. 98-99).

Від шлюбу подружжя має неповнолітнього сина ОСОБА_3 , 2011 року народження (а.с. 90).

Неповнолітній ОСОБА_3 , 2011 року народження зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до договору купівлі-продажу від 25 квітня 2001 року квартира АДРЕСА_2 на праві власності належить ДП обслуговування повітряного руху України (далі ДП Украерорух) (а.с 83-85).

28 серпня 2001 року між ДП Украерорух (наймодавець) та ОСОБА_3 (наймач) було укладено договір найму житла квартири за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 86-89).

Відповідно до пункту 1.1. договору наймодавець передає наймачу та членам його сім`ї ОСОБА_7 та ОСОБА_5 у безстрокове користування квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

Пунктом 2.2.1 договору передбачено, що наймач має право вселяти відповідно до законодавства в займане ним житло інших осіб.

Відповідно до пункту 2.2.5 договору наймач має право на збереження житлового приміщення у разі тимчасової відсутності його та членів його родини на підставах та в межах строків, передбачених законодавством.

ОСОБА_3 , 1964 року народження працював на підприємстві ДП обслуговування повітряного простору України до 3 червня 2024 року, оскільки на підставі наказу від 3 червня 2024 року № 321/0 був звільнений з підприємства у зв`язку із скороченням штату.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , 1964 року народження помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 (а.с. 92).

Звертаючись із первісним позовом до суду, позивачка зазначає, що відповідач після смерті ОСОБА_3 змінив замки в квартирі та не надає можливість неповнолітньому сину померлого користуватись квартирою, в якій він зареєстрований, а тому просила усунути перешкоди неповнолітньому у користуванні майном- квартирою за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно із частиною четвертою статті 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Відповідно до статті 61 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму житлового приміщення.

У відповідності до статті 64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом із ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору.

До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом із наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач і члени його сім`ї.

Згідно зі статтею 65 ЖК України наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом із ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» судам роз`яснено, що, вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім`ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням.

Отже, в осіб, які вселилися до наймача, виникають усі права й обов`язки за договором найму жилого приміщення, якщо особи постійно проживали разом із наймачем і вели з ним спільне господарство та були визнані членами сім`ї наймача (частина перша та друга статті 64 ЖК України). Крім того, особи, які вселилися до наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо особи вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача та якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням (стаття 65 ЖК України).

Під час вирішення спору про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, крім обставин щодо реєстрації цих осіб у спірному приміщенні, дотримання встановленого порядку їх вселення та наявності згоди на це всіх членів сім`ї наймача та обумовлення угодою між указаними особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням, й інші обставини справи, що мають значення для справи, а саме: чи було це приміщення постійним місцем проживання цих осіб, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання.

28 серпня 2021 року наказом № 175 ОСОБА_3 було надано у користування квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

Як зазначалось вище, між ДП «Украерорух» та ОСОБА_3 був укладений договір найму житлового приміщення від 28 серпня 2001 року.

Вказана квартира на праві власності належить відповідачу та не була приватизована ОСОБА_3 .

Умовами договору було передбачено право наймача на вселення в квартиру членів своєї родини.

За вказаною адресою ОСОБА_3 зареєстрував своє місце проживання та місце проживання свого сина ОСОБА_3 , 2011 року народження.

Як було встановлено судом, у 2023 році шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 був розірваний, та як зазначав у судовому засіданні представник позивача, ОСОБА_2 разом із сином переїхала проживати за місцем своєї реєстрації.

Відповідно до наданої позивачем копії її паспорту вбачається, що вона зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 .

Вказана інформація не заперечувалась та не спростовувалась представником позивача у судовому засіданні, як і факт проживання ОСОБА_2 разом із сином протягом всього часу саме за цією адресою.

В той же час, представник позивача зазначав, що проживає у цій квартирі позивачка з іншими родичами та розмір житлової площі не дозволяє нормально проживати всім у такій квартирі. Також представник позивача зазначав про те, що неповнолітній ОСОБА_3 певний час проживав з батьком за місцем своєї реєстрації, проте доказів такого суду жодних надано не було.

Судом встановлено, що 3 червня 2024 року ОСОБА_3 отримав лист від відповідача про розірвання договору найму житла від 28 серпня 2001 року, в той же час як зазначили представники відповідача у судовому засіданні такий договір так і не було розірвано, наймач продовжував проживати у цій квартирі до 6 лютого 2025 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, а отже, відповідно, договір найму від 28 серпня 2001 року припинив свою дію. ОСОБА_3 відповідачем був знятий з реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 у зв`язку зі смертю.

Таким чином, право користування житловим приміщенням за вказаною адресою у ОСОБА_3 було припинено, у зв`язку з його смертю.

Статтями 98, 99 ЖК України визначено правовий статус тимчасових мешканців жилого приміщення, та визначено, що вони не набувають самостійного права на займане жиле приміщення незалежно від тривалості проживання.

Верховний Суд зазначає, що неповнолітні діти набувають прав на користування житлом лише у разі набуття такого права батьками або законними представниками. У разі втрати цього права батьками або законними представниками правові наслідки поширюються і на неповнолітніх дітей.

Оскільки статус тимчасових мешканців не дає самостійного права на жиле приміщення, то діти цих осіб прав на займане житло теж не набувають.

Відповідно до акту огляду житлового приміщення від 3 червня 2024 року (дата звільнення ОСОБА_3 із займаної посади у відповідача) працівниками відповідача не встановлено знаходження в квартирі наймача крім нього інших осіб.

Відповідно до акту огляду приміщення від 7 лютого 2025 року (наступний день після смерті наймача) працівниками відповідача встановлено, що на огляд квартири була запрошена колишня дружина наймача ОСОБА_2 , проте остання відмовилась прибути. Квартиру відчинив ОСОБА_8 , який вказав, що проживає у квартирі як квартирант близько трьох років та в квартирі наявні його особисті речі. На пропозицію зібрати речі та покинути квартиру ОСОБА_8 зібрав речі та залишив помешкання добровільно. У квартирі були замінені замки та квартира була опечатана двома пломбами. Про опечатування квартири була повідомлена ОСОБА_2 .

4 березня 2025 року відповідачем ОСОБА_2 було надіслано лист щодо врегулювання питання зняття з місця реєстрації та врегулювання питання заборгованості по комунальним послугам за квартирою АДРЕСА_2 . Зокрема у цьому листі відповідач пропонував позивачці протягом місяця від дати отримання листа вирішити питання щодо зняття з реєстрації ОСОБА_3 , 2011 року народження та провести спільну зустріч для врегулювання питань заборгованості.

25 березня 2025 року в м. Бориспіль відбулась зустріч між представниками відповідача да позивачкою ОСОБА_2 .

Відповідно до порядку денного на вирішення були поставлені питання щодо звільнення квартири за адресою: АДРЕСА_1 від особистих речей померлого ОСОБА_3 , погашення заборгованості за комунальні послуги, яка утворилась за час проживання ОСОБА_3 у квартирі та вжиття заходів щодо зняття з місця реєстрації ОСОБА_3 , 2011 року народження.

На засіданні від імені ОСОБА_2 виступав її представник ОСОБА_1 , який вказав, що вони не готові наразі надати відповідь щодо бажання забрати особисті речі померлого, документи із заборгованості їм треба вивчити, а щодо зняття з місця реєстрації неповнолітнього сина померлого їм треба подумати. На засіданні було погоджено термін вирішення питань 7 днів.

Проте вказані питання у добровільному порядку так вирішено і не було.

Як зазначали представники відповідача та не це спростовувалось представником позивача, при зустрічі позивачка не зазначала, що в квартирі є її особисті речі чи речі її неповнолітнього сина та вона не озвучувала бажання їх забрати.

Згідно зі статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно з частиною першою та другою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто непорушність права власності проявляється у тому, що правомірним буде визнане лише таке позбавлення права власності або обмеження у його здійсненні, яке відбувається у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Ця норма права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. Не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Право користування чужим майном передбачено у статтях 401-406 ЦК України.

Згідно з частиною першою статті 401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.

Відповідно до частини першої статті 402 ЦК України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду.

Згідно з частиною першою статті 406 ЦК України сервітут припиняється у разі: поєднання в одній особі особи, в інтересах якої встановлений сервітут, і власника майна, обтяженого сервітутом; відмови від нього особи, в інтересах якої встановлений сервітут; спливу строку, на який було встановлено сервітут; припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту; невикористання сервітуту протягом трьох років підряд; смерті особи, на користь якої було встановлено особистий сервітут.

Згідно із висновком Служби у справах дітей Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації від 10 липня 2025 року та висновком Служби у справах дітей Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації від 17 липня 2025 року служби вважають за недоцільне визнання малолітнього ОСОБА_3 , 2011 року народження таким, що втратив право користування житловим приміщення за адресою: АДРЕСА_1 .

Судом встановлено, що неповнолітній ОСОБА_3 , 2011 року народження не набув окремого права користування житловим приміщенням поза взаємозв`язку із правом проживання його батька, як наймача за договором.

Позивачка після смерті ОСОБА_3 , не укладала на вказане приміщення окремого договору найму та, відповідно до умов договору найму від 28 серпня 2001 року не має переважного права на його укладання.

Позивачка разом з неповнолітнім сином не проживала у спірному приміщенні з моменту розірвання шлюбу, їх речі у квартирі відсутні, що підтверджується долученими до зустрічної позовної заяви актами огляду житлового приміщення, протилежного суду належними та достатніми доказами доведено не було, як і не було доведено того, що син позивачки тривали час після розлучення проживав разом з батьком до дня смерті батька.

Судом під час розгляду справи не встановлено законних підстав для вселення неповнолітнього ОСОБА_3 , 2011 року народження до квартири за адресою: АДРЕСА_1 , яка є власністю відповідача та надавалась у користування батьку неповнолітнього на підставі договору найму від 28 серпня 2001 року, який припинив свою дію у зв`язку зі смертю наймача.

Наразі реєстрація місця проживання неповнолітнього ОСОБА_3 , 2011 року народження створює перешкоди власнику майна у вільному розпорядженні таким своїм майном, зокрема передачу у користування цієї квартири іншим своїм працівникам.

В той же час у разі подання власником житла заяви про зняття з реєстрації місця проживання батьків або інших законних представників дитини чи одного з них, така дитина підлягає зняттю з реєстрації разом з її батьками.

Як зазначалось вище, ОСОБА_3 був знятий з місця реєстрації по спірній квартирі у зв`язку з його смертю, позивачка у добровільному порядку відмовляється у поданні заяви про зняття з місця реєстрації за спірною квартирою сина ОСОБА_3 , 2011 року народження, а тому вказане можливе лише на підставі відповідного судового рішення.

Отже, оскільки договір найму житла від 28 серпня 2001 року припинив свою дію у зв`язку зі смертю наймача, відсутні правові підстави для користування житловим приміщенням членам сім`ї наймача, зокрема неповнолітнім ОСОБА_3 , 2011 року народження.

Відповідно до статті 781 ЦК України, договір найму припиняється у разі встановлено договором або законом. смерті фізичної особи - наймача, якщо інше не встановлено договором чи законом.

????Відповідно до частин першої-другої статті 824 ЦК України, у разі смерті наймача або вибуття його з житла наймачами можуть стати усі інші повнолітні які постійно проживали з колишнім наймачем, або, за погодженням з наймодавцем, одна або кілька із цих осіб. У цьому разі договір найму житла залишається чинним на попередніх умовах.

????Судом встановлено, що до ДП Украерорух після смерті ОСОБА_3 не звертались повнолітні особи, які б постійно проживали з наймачем з проханням укладення договору найму житла та відповідач не надав згоди жодним особам на вселення та проживання у своїй власності за відсутності відповідних правових підстав.

Як зазначалось, ОСОБА_2 зареєстрована за адресою АДРЕСА_3 .

????Відповідно до частини третьої статті 29 Цивільного кодексу України, місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

????Згідно зі статтями 160 -161 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначають за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначають за спільною згодою батьків і самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначає вона сама. ????Водночас неповнолітня дитина не може проживати окремо від батьків або законних опікунів.

Законодавством прямо не передбачене право матері дитини проживати за місцем реєстрації неповнолітнього без відповідних правових підстав, документів, що підтверджують право на проживання у житлі.

????Станом на момент смерті наймача, неповнолітньому сину було 13 років, мати та батько були розлучені, доказів проживання дитини або її матері у житловому приміщенні на момент смерті наймача позивачка та її представник суду не надали.

????При цьому, у разі смерті одного із батьків, місцем проживання дитини у будь-якому випадку буде місце проживання іншого з батьків.

????Згідно із пунктом 16 Постанови Кабінету Міністрів України від 7 лютого 2022 р. № 265 «Деякі питання декларування і реєстрації місця проживання та ведення реєстрів територіальних громад», місце проживання дитини віком до 14 років може бути задеклароване за адресою місця проживання одного з батьків або інших законних представників, зокрема одночасно із знаттям з попереднього задекларованого/зареєстрованого місця проживання, за декларацією, поданою одним батьків або інших законних представників за згодою іншого батька або законних представників.

Позивач не має документів, зокрема договору найму, на підтвердження її права проживання за адресою: АДРЕСА_1 та як наслідок право її сина також користуватись вказаною квартирою.

Припинений договір найму у зв`язку зі смертю наймача не може породжувати будь-яких правових підстав для проживання позивачки та її сина у квартирі, що є власністю відповідача за відсутності згоди останнього.

Отже, враховуючи зазначене, зважаючи на те, що неповнолітній не набув після смерті батька права на користування житловим приміщенням, яке його батько винаймав на підставі договору найму у відповідача, зважаючи на те, що договорі найму від 28 січня 2001 року, на підставі якого ОСОБА_3 , 2011 року проживав у цій квартирі, припинив свою дію, за відсутності згоди власника майна на користування неповнолітнім ОСОБА_3 , 2011 року вказаною квартирою, зважаючи на те, що місцем реєстрації матері неповнолітнього є АДРЕСА_3 , де фактично з 2023 року проживав неповнолітній (протилежного суду доведено належними доказами не було), наявність реєстрації ОСОБА_3 , 2011 року народження за адресою: АДРЕСА_1 чинить перешкоди власнику майна (відповідачу) відповідно до потреб підприємства розпоряджатись своїм майном на власний розсуд та вчиняти відповідні правочини, зокрема відчуження такого майна, а тому позовні вимоги за зустрічним позовом про визнання неповнолітнього ОСОБА_3 таким, що втратив право користування квартирою, підлягає задоволенню.

У частинах п`ятій, шостій статті 19 СК України встановлено, що орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Висновок органу опіки та піклування має рекомендаційний характер для суду та як доказ підлягає дослідженню й оцінці судом на основі всіх наявних в матеріалах справи доказів у їх сукупності та взаємозв`язку (постанови Верховного Суду від 26 липня 2021 року у справі № 638/15336/18, провадження № 61-13690св20; від 07 лютого 2022 року у справі № 759/3554/20, провадження № 61-1544св21; від 10 листопада 2023 року у справі № 401/1944/22, провадження № 61-10115св23; від 15 листопада 2023 року у справі № 932/2483/21, провадження № 61-5203св23).

За положенням частини шостої статі 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Суд не погоджується із висновками Служби у справах дітей Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації від 10 липня 2025 року та Служби у справах дітей Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації від 17 липня 2025 року, оскільки вони є необґрунтованими та формальними, зокрема в них викладена позиція первісного та зустрічного позовів, норми Житлового та Сімейного кодексів України та не зазначено чи досліджувалась службами фактичне місце проживання неповнолітнього, встановлювались умови його проживання, не зазначено чи враховували служби при складанні висновку той факт, що батько неповнолітнього помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та проживав у спірній квартирі на підставі договору найму, який припинив свою діє у зв`язку з його смертю. Не містять висновки також аргументацію та посилання на норми законодавства України, які б передбачали право проживання дитини та користування квартирою без будь-яких правових підстав та без згоди власника квартири не за місцем реєстрації та проживання матері єдиного законного представника неповнолітнього.

Враховуючи те, що судом задоволено зустрічний позов про визнання неповнолітнього ОСОБА_3 таким, що втратив право користування квартирою за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно відсутні правові підстави для задоволення первісного позову про усунення перешкод у користування вказаною квартирою.

За змістом статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частинами першої, п`ятої, шостої, сьомої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Зважаючи на викладене вище, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, суд дійшов висновку, що правові підстави для задоволення первісного позову відсутні, натомість зустрічний позов підлягає задоволенню, з підстав зазначених вище та враховуючи встановлені судом під час розгляду справи обставини.

Відповідно до статті 141 ЦПК України витрати ОСОБА_2 за первісним позовом залишаються за нею, натомість на користь відповідача підлягає до стягнення судовий збір з позивача за задоволений зустрічний позов у розмірі 3028 грн.

На підставі викладеного та керуючись статтями 5, 7, 12, 13, 76, 77, 80, 81, 89, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 , до Державного підприємства обслуговування повітряного руху України (Украерорух) про усунення перешкод у користуванні квартирою відмовити.

Зустрічний позов Державного підприємства обслуговування повітряного руху України (Украерорух) до ОСОБА_2 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації, Службу у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації про визнання особи такою, що втратила право користування житлом задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 , 2011 року народження таким, що втратив право користування квартирою за адресою: АДРЕСА_1 , власником якої є Державне підприємство обслуговування повітряного руху України (Украерорух).

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 ) на користь Державного підприємства обслуговування повітряного руху України (Украерорух) (Київська обл, м. Бориспіль аеропорт, а/с. 115, ) судовий збір за подання позову до суду у розмірі 3028 грн.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя К.В. Шаповалова