Номер провадження: 22-ц/813/614/25
Справа № 520/6221/14-ц
Головуючий у першій інстанції Пучкова І.М.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.10.2025 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Сєвєрової Є.С., Таварткіладзе О.М.

за участю секретаря: Зєйналової А.Ф.к.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс») до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, на заочне рішення Київського районного суду м. Одеси, ухвалене під головуванням судді Пучкової І.М. 05 травня 2015 року у м. Одеса, -

встановила:

У травні 2014 року ПАТ «Дельта Банк» звернулося до суду першої інстанції із позовною заявою, яку було уточнено, про солідарне стягнення з відповідачів заборгованості за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 25 травня 2007 року у розмірі 159238 доларів 39 центів США, що за курсом НБУ станом на 05 травня 2014 року було еквівалентно 1815317 грн. 65 коп., посилаючись на невиконання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 умов кредитного договору.

Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 05 травня 2015 року позов ПАТ «Дельта Банк» було задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту за № 0 від 25 травня 2007 року у загальній сумі 159238,39 доларів США, що за курсом НБУ станом на 05 травня 2014 року було еквівалентно 1815317,65 грн., яка складалась із: суми основного боргу за кредитом у розмірі 97634,24 доларів США, що за курсом НБУ станом на 05 травня 2014 року було еквівалентно 1113030,33 грн.; суми нарахованих і прострочених відсотків у розмірі 61604,15 доларів США, що за курсом НБУ станом на 05 травня 2014 року було еквівалентно 702287,31 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Дельта Банк» судові витрати у розмірі 1218 грн. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Дельта Банк» судові витрати у розмірі 1218 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» судові витрати у розмірі 1218 грн.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 23 червня 2016 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення у справі №520/6221/14-ц було залишено без задоволення.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 17 березня 2022 року заяву ТОВ «Укрдебт Плюс» про заміну сторони виконавчого провадження у справі №520/6221/14-ц задоволено. Замінено стягувача у справі з примусового виконання виконавчих листів з ПАТ «Дельта Банк» на його правонаступника ТОВ «Укрдебт Плюс».

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 15 вересня 2023 року заяву представника ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Київського районного суду м. Одеси від 05 травня 2015 року було залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати, та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що цивільну справу було розглянуто за відсутності апелянта, якого не було належним чином сповіщено про дати та час судових засідань, чим порушено його права.

Крім того, до апеляційної скарги представником ОСОБА_1 надані докази, що підтверджують факт відсутності заборгованості ОСОБА_2 за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 25 травня 2007 року.

Сторони про розгляд справи на 21 жовтня 2025 року були сповіщені належним чином, у судове засідання з`явився представник ТОВ «Укрдебт Плюс».

15 жовтня 2025 року на адресу Одеського апеляційного суду від представника ОСОБА_2 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Колегія суддів зазначає, що згідно зі ст. 372 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

На підставі викладеного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її учасників, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга представника ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Згідно п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України, порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції, якщо справу розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час та місце судового засідання суду, якщо такий учасник обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру (ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

Гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами є однією із основних засад (принципів) цивільного судочинства (п. 3) ч. 3 ст. 2 ЦПК України).

Ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом (ч. 1 ст. 8 ЦПК України).

Про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи (ч. 2 ст.211 ЦПК України).

Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Стороні чи її представникові за їхньою згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам судового процесу. Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про дату, час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку. У разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: 1) юридичним особам та фізичним особам - підприємцям - за адресою місцезнаходження (місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань; 2) фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку (ч. 6, 7 ст. 128 ЦПК України).

Європейський суд з прав людини вказав, що принцип рівності сторін один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом (GUREPKA v. UKRAINE (No. 2), № 38789/04, § 23, ЄСПЛ, від 08 квітня 2010 року).

Європейський суд з прав людини зауважив, що право на публічний розгляд, передбачене п. 1 ст. 6 Конвенції, має на увазі право на «усне слухання». Право на публічний судовий розгляд становить фундаментальний принцип. Право на публічний розгляд було б позбавлене смислу, якщо сторона в справі не була повідомлена про слухання таким чином, щоб мати можливість приймати участь в ньому, якщо вона вирішила здійснити своє право на явку до суду, встановлене національним законом. В інтересах здійснення правосуддя сторона спору повинна бути викликана в суд таким чином, щоб знати не тільки про дату і місце проведення засідання, але й мати достатньо часу, щоб встигнути підготуватися до справи (TRUDOV v. RUSSIA, № 43330/09, § 25, 27, ЄСПЛ, від 13 грудня 2011 року).

Колегія суддів зазначає, що аналіз постанов Верховного Суду підтверджує, що застосування п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України є одинаковим, передбачуваним та послідовним.

Так, про це свідчить численна кількість постанов суду касаційної інстанції, в яких зазначається, що п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України передбачено обов`язкову підставу для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення (постанови Верховного Суду: від 19 січня 2022 року у справі № 325/2132/19 (провадження № 61-6502св21), від 02 лютого 2022 року у справі № 127/2-4507/09 (провадження № 61-17088св21), від 09 лютого 2022 року у справі № 344/11947/20 (провадження № 61-17632св21), від 18 квітня 2022 року у справі № 522/18010/18 (провадження № 61-13667сво21) та ін.).

Тлумачення частини першої ст. 8, ч. 2 ст. 211, п. 3) ч. 3 ст. 376 ЦПК України дозволяє зробити висновок, що:

- обов`язок суду повідомити учасників справи про місце, дату і час судового засідання є реалізацією однією із основних засад (принципів) цивільного судочинства відкритості судового процесу;

- невиконання (неналежне виконання) судом цього обов`язку призводить до порушення не лише права учасника справи бути повідомленим про місце, дату і час судового засідання, але й основних засад (принципів) цивільного судочинства;

- розгляд справи в суді першої інстанції за відсутності учасника справи, якого не було повідомлено про місце, дату і час судового засідання, є обов`язковою та безумовною підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення судом апеляційної інстанції, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Колегія суддів зазначає, що матеріали справи не містять доказів вручення судової повістки ОСОБА_1 про розгляд справи за зареєстрованим місцем проживання, у відповідності до вимог ст. 128 ЦПК України.

Так, судові повістки, що надсилались судом на адресу зареєстрованого місця проживання ОСОБА_1 , повертались до суду із поміткою «за закінченням терміну зберігання», що не є доказом належного інформування учасника справи про час і місце розгляду справи, та не свідчить про відмову сторони від одержання повістки чи про її незнаходження за адресою, повідомленою суду.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги, що відповідач не був належним чином повідомлена про розгляд справи.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням норм процесуального права, а саме розглянуто справу за відсутності відповідача, щодо якого відсутні відомості про належне його повідомлення.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення на підставі положень п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України.

Вирішуючи спір, апеляційний суд виходить з наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни.

Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку (пеню) припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України.

Такий висновок зроблено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц (провадження №14-154цс18).

Як вбачається з матеріалів справи, 25 травня 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк») та ОСОБА_2 був укладений договір про надання споживчого кредиту за № 0, за яким банк надав, а позичальник отримала кредит у розмірі 100000,00 доларів США, зі сплатою 12,5 % річних за використання кредитних коштів, з кінцевим терміном повернення 25 травня 2028 року.

У забезпечення виконання зобов`язань за договором про надання споживчого кредиту за № 0 від 25 травня 2007 року, між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 було укладено договір іпотеки від 25 травня 2007 року, згідно якого іпотекодавець, для своєчасного виконання зобов`язань за договором про надання споживчого кредиту, передав іпотекодержателю квартиру АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_2 на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності за № 341/2000 від 21 квітня 2000 року.

З метою забезпечення виконання зобов`язань позичальника за договором про надання споживчого кредиту, 25 травня 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк») та ОСОБА_3 був укладений договір поруки за № 1242715, за яким поручитель зобов`язався нести відповідальність перед банком за своєчасне та повне виконання боржником зобов`язань за договором про надання споживчого кредиту за № 0 від 25 травня 2007 року.

Крім того, з метою забезпечення виконання зобов`язань позичальника за договором про надання споживчого кредиту, 25 травня 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк») та ОСОБА_1 був укладений договір поруки за № 1242716, за яким поручитель зобов`язався нести відповідальність перед банком за своєчасне та повне виконання боржником зобов`язань за договором про надання споживчого кредиту за № 0 від 25 травня 2007 року.

08 грудня 2011 року між Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, за умовами якого ПАТ «УкрСиббанк» продає (відступає) ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитами, внаслідок чого ПАТ «Дельта Банк» замінило ПАТ «УкрСиббанк», у тому числі, за договором про надання споживчого кредиту за № 0 від 25 травня 2007 року.

Матеріалами справи встановлено, та не спростовується сторонами, що позичальник ОСОБА_2 не виконувала свої обов`язки щодо погашення частин кредиту та нарахованих за його користування процентів у передбачених графіком порядку та строків, що у відповідності до Розділу 12 кредитного договору надало Банку право вимагати дострокового виконання боргових зобов`язань, які стосовно позичальника настають з дати отримання боржником відповідної вимоги про дострокове повернення кредиту, та повинні бути здійснені позичальником на 32 календарний день з дати одержання такої вимоги, а у разі неотримання позичальником вимоги про дострокове повернення кредиту, термін повернення кредиту вважається таким, що настав, на 41 календарний день з дати підправлення позичальнику вимоги про дострокове повернення кредиту.

Повідомлення про порушення основного зобов`язання було направлено на адресу ОСОБА_2 за вихідним №17732 від 06 травня 2014 року, однак, докази його отримання боржником у матеріалах справи відсутні.

Таким чином, у даному випадку термін повернення кредиту є таким, що настав, на 41 календарний день з дати підправлення позичальнику вимоги про дострокове повернення кредиту, тобто 16 червня 2014 року.

Пунктом 1.4. договорів поруки № 1242715 та № 1242715, укладених 25 травня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» (правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк») та ОСОБА_1 , ОСОБА_3 передбачено, що поручителі та боржник відповідають як солідарні боржники.

Згідно ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. вказані обставини передбачаються солідарне стягнення з відповідачів визначеної заборгованості.

Щодо процентів за кредитним договором колегія суддів зазначає, що проценти відповідно до ст. 1048 ЦК України сплачуються не за сам лише факт отримання позичальником кредиту, а за «користування кредитом» (тобто за можливість позичальника за плату правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу).

Надання кредиту наділяє позичальника благом, яке полягає в тому, що позичальник, одержавши від кредитора грошові кошти, не повинен повертати їх негайно, а отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу (строку кредитування, у межах якого сторони можуть встановити періоди повернення частини суми кредиту), а кредитор, відповідно, за загальним правилом не вправі вимагати повернення боргу протягом відповідного строку (право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту передбачає ч. 2 ст. 1050 ЦК України). Саме за це благо - можливість правомірно не повертати кредитору борг протягом певного часу - позичальник сплачує кредитору плату, якою є проценти за договором кредиту відповідно до ст. 1048 ЦК України.

Уклавши кредитний договір, сторони мають легітимні очікування щодо належного його виконання. Зокрема, позичальник розраховує, що протягом певного часу він може правомірно «користуватися кредитом», натомість кредитор розраховує, що він отримає плату (проценти за «користування кредитом») за надану позичальнику можливість не повертати всю суму кредиту одразу.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 квітня 2023 року у справі №910/4518/16 зауважила, що зазначене благо виникає у позичальника саме внаслідок укладення кредитного договору. Невиконання зобов`язання з повернення кредиту не може бути підставою для отримання позичальником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу, а отже - і для виникнення зобов`язання зі сплати процентів відповідно до ст. 1048 ЦК України.

За таких обставин, колегія суддів доходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог АКІБ «УкрСиббанк» (правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк»), шляхом солідарного стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованості за договором про надання споживчого кредиту за № 0 від 25 травня 2007 року, станом на 16 червня 2014 року, у загальній сумі 159238,39 доларів США, яка складається із: суми основного боргу за кредитом у розмірі 97634,24 доларів США, та суми нарахованих і прострочених відсотків у розмірі 61604,15 доларів США.

Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить.

У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.

Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.

Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення ч. 1 ст. 1046 ЦК України, а також ч. 1 ст. 1049 ЦК України, належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

Висновки щодо можливості ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц, та від 23 жовтня 2019 року у справі № 723/304/16-ц.

Таким чином, з відповідачів на користь Банку підлягає стягненню сума заборгованості за тілом кредиту у валюті кредиту - доларах США, без визначення її еквівалента у гривні.

З урахуванням викладеного колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції порушив норми процесуального права що є підставою для скасування заочного рішення Київського районного суду м. Одеси від 05 травня 2015 року та постановлення нового судового рішення про задоволення позову ПАТ «Дельта Банк», з наведених вище підстав.

Щодо судових витрат.

Згідно ч.ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі задоволення позову - на відповідача.

На підставі викладеного, з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , у рівних частках, на користь АТ «Дельта Банк» підлягають стягненню судові витрати за подачу позову в сумі 1218 грн. з кожного.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 05 травня 2015 року скасувати.

Постановити нове судове рішення.

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити.

Стягнути, солідарно, з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Суворовським РВ ОМУ УМВС України в Одеській області 12 серпня 1997 року, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ), ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт серії НОМЕР_3 , виданий Суворовським РВ ОМУ УМВС України в Одеській області 05 серпня 1997 року, ідентифікаційний номер НОМЕР_4 ), ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , паспорт серії НОМЕР_5 , виданий Суворовським ОМУ УМВС України в Одеській області 23 січня 2002 року, ідентифікаційний номер НОМЕР_6 ) на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» () заборгованість за договором про надання споживчого кредиту за № 0 від 25 травня 2007 року в загальній сумі 159238,39 доларів США, яка складається із суми основного боргу за кредитом у розмірі 97634,24 доларів США, та суми нарахованих і прострочених відсотків у розмірі 61604,15 доларів США.

Стягнути ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Суворовським РВ ОМУ УМВС України в Одеській області 12 серпня 1997 року, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» () судові витрати у розмірі 1218 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт серії НОМЕР_3 , виданий Суворовським РВ ОМУ УМВС України в Одеській області 05 серпня 1997 року, ідентифікаційний номер НОМЕР_4 ) на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» () судові витрати у розмірі 1218 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , паспорт серії НОМЕР_5 , виданий Суворовським ОМУ УМВС України в Одеській області 23 січня 2002 року, ідентифікаційний номер НОМЕР_6 ) на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» () судові витрати у розмірі 1218 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку за правилами ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складений 20 листопада 2025 року.

Головуючий С.О. Погорєлова

Судді Є.С. Сєвєрова

О.М. Таварткіладзе

.