26 листопада 2025 року Єдиний унікальний № 501/5341/25 Провадження № 2-н/501/1740/25
ЧОРНОМОРСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

Іменем України

26 листопада 2025 року м. Чорноморськ

Суддя Чорноморського міського суду Одеської області Тордія Е.Н.

номер справи № 501/5341/25 номер провадження 2-н/501/1740/25

розглянувши матеріали цивільної справи за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» про видачу судового наказу про стягнення боргу з ОСОБА_1 ,-

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад заяви.

25 листопада 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» (далі по тексту ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України») звернулось до Чорноморського міського суду Одеської області про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за споживання природного газу з ОСОБА_1 .

Фактичні обставини встановлені судом, мотиви та застосовані правові норми.

Частиною 5 ст. 165 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що у разі якщо боржником у заяві про видачу судового наказу вказана фізична особа, яка не має статусу підприємця, суддя не пізніше двох днів з дня надходження такої заяви звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання фізичної особи - боржника.

Суддя, вирішуючи процесуальне питання щодо можливості розгляду заяви про видачу судового наказу з призми дотримання заявником територіальної юрисдикції розгляду означеної заяви, зазначає напступне.

Статтею 162 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що заява про видачу судового наказу подається до суду першої інстанції за загальними правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.

Системний аналіз змісту ст. 162 Цивільного процесуального кодексу України надає підстави для висновку, що ця стаття не визначає підсудність (територіальну юрисдикцію) заяв, поданих в порядку наказного провадження, а відсилає до загальних правил, встановлених цим Кодексом, а саме ст. 27 - 30 Цивільного процесуального кодексу України (загальна, альтернативна та виключна підсудність).

За загальним правилом ч. 1 ст. 27 Цивільного процесуального кодексу України, позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

У той же час законодавець визначив виключну підсудність розгляду справ, зокрема ч. 1 ст. 30 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.

Словосполучення «з приводу нерухомого майна» необхідно розуміти таким чином, що правила виключної підсудності поширюються на будь-які спори, які стосуються прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. У таких спорах нерухоме майно не обов`язково виступає як безпосередньо об`єкт спірного матеріального правовідношення.

Подібний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 лютого 2021 року у справі № 911/2390/18 (провадження № 12-73гс20).

У постанові Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 638/1988/17 (провадження № 61-30812св18) зазначено, що правила виключної підсудності застосовуються до позовів з приводу нерухомого майна, стосуються позовів з приводу будь-яких вимог, пов`язаних з правом особи на нерухоме майно: земельні ділянки, будинки, квартири тощо, зокрема щодо права власності на нерухоме майно, а також щодо речових прав на нерухоме майно, дійсності (недійсності) договорів щодо такого майна або спорів з приводу невиконання стороною договору, об`єктом якого є нерухоме майно.

Ураховуючи викладене, спір між сторонами у цій справі виник з приводу нерухомого майна, оскільки стосується стягнення боргу за спожитий природний газ в об`єкті нерухомості, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , де і зареєстрована боржник ОСОБА_1 , тому розгляд заяви ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України», за правилами виключної підсудності, що передбачені ч. 1 ст. 30 Цивільного процесуального кодексу України, підлягає розгляду саме Приморському районному суду м. Одеси.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 165 Цивільного процесуального кодексу України, суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заяву подано з порушенням правил підсудності.

Викладене свідчить, що територіальна юрисдикція Чорноморського міського суду Одеської області не поширюється на місцезнаходження об`єкту нерухомого майна до якого був поставлений природний газ, заборгованість за який є предметом заяви про видачу судового наказу. Таким чином, суддя дійшов висновку, що заява подана з порушеннями правил підсудності, а тому, керуючись п. 9 ч. 1 ст. 165 Цивільного процесуального кодексу України, необхідно відмовити у видачі судового наказу.

У цьому контексті суддя звертає увагу заявника, що розділом ІІ «Наказне провадження» Цивільного процесуального кодексу України не передбачене право судді/суду, у випадку порушення заявником правил підсудності, передати заяву на розгляд до компетентного суду на відміну від розгляду цивільних справ у порядку позовного провадження.

Висновок суду.

Оскільки суддею відмовлено ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» у видачі судового наказу, тому, керуючись положеннями ч. 2 ст. 164 Цивільного процесуального кодексу України, сплачена сума судового збору заявнику не повертається. Водночас, у разі пред`явлення заявником позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви.

На підставі викладеного, керуючись ч. 2 ст. 164, п. 9 ч. 1 ст. 165, ст. 166, ч. 2 ст. 167, ст. 258, 261, 353, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суддя,

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» про видачу судового наказу про стягнення боргу з ОСОБА_1 відмовити.

Роз`яснити заявнику, що відповідно до ч. 1 ст. 166 Цивільного процесуального кодексу України, відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини першої статті 165 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

Роз`яснити заявнику, що згідно ч. 2 ст. 164 Цивільного процесуального кодексу України, у разі відмови у видачі судового наказу або в разі скасування судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається.

У разі пред`явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку на її оскарження. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Одеського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

СУДДЯ