Справа № 209/9442/25
Провадження № 2/209/3087/25
УХВАЛА

Іменем України

25 листопада 2025 року м. Кам`янське

Суддя Дніпровського районного суду міста Кам`янського Решетник Т.О., вивчивши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), про зняття арешту,

ВСТАНОВИВ:

До Дніпровського районного суду міста Кам`янського звернувся позивач ОСОБА_1 з позовом до Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), в якому просить суд:

- скасувати арешт, накладений на майно боржника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 на підставі постанови Дніпровського відділу державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції від 04.09.2014 року ВП № 44270047, згідно якої було накладено арешт та заборонено здійснювати відчуження нерухомого майна боржника.

Ознайомившись із матеріалами позовної заяви, суд приходить до наступного висновку на підставі нижчевикладеного.

У відповідності до ст. 186 ЦПК України, до відкриття провадження у справі суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим ст. 186 ЦПК України, чи підсудна справа даному суду, чи немає інших підстав для повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в цивільній справі, встановлених ЦПК України.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частини перша, третя статті 13 ЦПК України).

З матеріалів позовної заяви вбачається, що державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Дніпровського відділу державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції було винесено постанову від 04.09.2014 року ВП № 44270047, про арешт всього майна боржника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 РНОКПП НОМЕР_1 та заборонено здійснювати відчуження всього нерухомого майна, а саме: Гаража, загальною площею 23 кв.м. розташованого за адресою: Дніпропетровська область, м.Кам`янське, гаражно - будівельний кооператив «Гараж -1», гараж НОМЕР_2 . Вказана постанова прийнята державним виконавцем на підстав виконавчого листа №200/12313/13, виданого 27.05.2014 року.

Як зазначив позивач у позовній заяві, боргу згідно довідки ТА КБ «ПриватБанк» від 10.11.2025 року ОСОБА_1 не має та згідно до результатів пошуку виконавчих проваджень в АСВП відносно ОСОБА_1 від 20.11.2025 року, записів стосовно виконавчого провадження по постанові ВП № 44270047 від 04.09.2014 року не знайдено. Інформація з Єдиного реєстру боржників відносно ОСОБА_1 відсутня.

З урахуванням того, що в базі даних Автоматизованої системи виконавчих проваджень відсутні виконавчі провадження за якими боржником є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 РНОКПП НОМЕР_1 , а державним виконавцем не вчинено дій щодо скасування вказаних заходів, позивач позбавлений можливості розпоряджатися нерухомим майном, а саме гаражем, загальною площею 23 кв.м., розташованого за адресою: Дніпропетровська область, м.Кам`янське, гаражно - будівельний кооператив «Гараж -1», гараж 54а, тому звернувся за захистом своїх прав у судовому порядку шляхом зняття арешту з майна.

Так, спори про право цивільне, по`вязані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до ст. 19 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

Так, відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

У разі, якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено Законом України «Про виконавче провадження».

Оскільки позивач є боржником у виконавчому провадженні, суд доходить висновку про те, що він не може пред`являти позов про скасування арешту майна, оскільки законом у цьому випадку передбачений інший спосіб судового захисту, а саме, оскарження боржником рішення, дій, бездіяльності державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду.

У постанові від 01 грудня 2021 року у справі № 201/6486/20, предметом розгляду якої було зняття арешту, накладеного на майно позивача, як боржника в межах виконавчого провадження (яке на час подачі позову було завершене та знищене) Верховний суд зазначив, що суди зробили правильний висновок про відмову у відкритті провадження у справі за вимогами про зняття арешту з майна, оскільки законом передбачений інший спосіб судового захисту - оскарження боржником рішення, дій, бездіяльності державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України, а не в позовному провадженні.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати касаційного цивільного суду від 24 травня 2021 року у справі № 712/12136/18 зроблено висновок, що боржник, як сторона виконавчого провадження, у разі незгоди з арештом, який накладений державним або приватним виконавцем під час примусового виконання судового рішення, не може пред`являти позов про зняття арешту з майна та бути позивачем за таким позовом, оскільки має право на оскарження дій державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Якщо суд помилково прийняв позов до розгляду, під час судового розгляду він має закрити провадження у справі з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України.

У постановах Верховного Суду від 29 вересня 2021 року у справі № 234/18525/19 та від 20 жовтня 2021 року у справі № 236/789/21 вказано, що в разі, якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем або приватним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено Законом України «Про виконавче провадження».

Установивши, що позивач є боржником у виконавчому провадженні, суди першої та апеляційної інстанцій не врахували того, що ця особа не може пред`являти позов про зняття арешту з майна, оскільки законом у цьому випадку передбачений інший порядок судового захисту, а саме оскарження боржником рішення, дій чи бездіяльності державного виконавця або приватного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Помилково прийнявши позов до розгляду, під час судового розгляду суд повинен закрити провадження у справі з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України. Отже, суди попередніх інстанцій помилково розглянули справу по суті та не врахували того, що арешт накладено на майно особи, яка є боржником у виконавчому провадженні, з метою забезпечення виконання рішення суду, а тому він не може виступати позивачем у цій справі й така справа не підлягає розгляду в позовному провадженні, а отже, провадження у справі підлягає закриттю на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України.

Відповідно до п. 1 ч. 1ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Згідно ст. 186 ЦПК України про відмову у відкритті провадження у справі постановляється ухвала не пізніше п`яти днів з дня надходження заяви.

Отже, враховуючи суб`єктний склад учасників справи, характер правовідносин, що склались між ними, приходжу до висновку, що вимоги позивача не підлягають вирішенню в порядку позовного провадження, у зв`язку з чим у відкритті провадження слід відмовити та роз`яснити позивачу право на оскарження рішення, дій, бездіяльності державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 186, 259, 260,261,352-355 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження у цивільний справі № 209/9442/25 за заявою ОСОБА_1 до Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), про зняття арешту.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена учасниками справи шляхом подачі апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання.

Суддя Т.О. Решетник