БРОВАРСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
справа № 361/3582/25
провадження № 2/361/1198/25
РІШЕННЯ

Іменем України

02 жовтня 2025 року м. Бровари

Броварський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді:Петришин Н.М.,
за участю секретаря: Гриценко А.М.,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду цивільну справу за заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ПОЛІМЕР-КОЛОР» про стягнення середнього заробітку в порядку статті 236 Кодексу законів про працю України, -

в с т а н о в и в :

Стислий виклад позиції позивача

У квітні 2025 ОСОБА_1 звернулася до суду з вищевказаною заявою. В обґрунтування заявлених вимог заявник посилається на те, що 29.01.2025 на підставі ст. 38 КЗпП України ОСОБА_1 звільнено з посади головного бухгалтера ТОВ «ПОЛІМЕР-КОЛОР». Всупереч вимог чинного законодавства, у день звільнення їй не виплачено заробітну плату (середній заробіток за час затримки виконання рішення суду та компенсацію за невикористані дні щорічної основної відпустки). ОСОБА_1 неодноразово зверталася до адміністрації щодо виплати сум заробітної плати, однак жодних заходів посадовими особами ТОВ «ПОЛІМЕР-КОЛОР» вжито не було. Станом на 29 січня 2025 року загальна сума заборгованості по виплаті заробітної плати ТОВ «ПОЛІМЕР-КОЛОР» перед ОСОБА_1 становить - 42 663 грн. 93 коп., з яких: 40 500 грн. 00 коп. - середній заробіток за час затримки виконання рішення суду; 2 163 грн. 93 коп. - компенсація за невикористані дні щорічної відпустки.

Крім того, заявник вказувала на те, що 22 серпня 2022 року на підставі п. 5 ст. 40 КЗпП України ОСОБА_1 звільнено з посади головного бухгалтера ТОВ «ПОЛІМЕР-КОЛОР» у зв`язку з нез`явленням на роботі протягом більш як чотирьох місяців підряд внаслідок тимчасової непрацездатності. Постановою Київського апеляційного суду від 27 листопада 2024 року рішення Броварського міськрайонного суду Київської області 15 вересня 2023 року у справі № 361/4692/22 скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким скасовано наказ директора ТОВ «ПОЛІМЕР-КОЛОР» № 56/к/тр від 22.08.2022 щодо звільнення ОСОБА_1 , поновлено позивача на роботі на посаді головного бухгалтера з 22 серпня 2022 року.

28 листопада 2024 року, заявник звернулася до ТОВ «ПОЛІМЕР-КОЛОР» з метою розпочати роботу. Однак, до робочого місця її не допустили ні 28 листопада, ні 29 листопада, повідомивши, що їй зателефонують після вивчення тексту постанови Київського апеляційного суду. Постанова Київського апеляційного суду набрала законної сили 27 листопада 2024 року, про що ОСОБА_1 повідомила відповідача письмово, надіславши на адресу ТОВ «ПОЛІМЕР-КОЛОР» заяву щодо усунення перешкод у доступі до робочого місця. 20 січня 2025 року представники ТОВ «ПОЛІМЕР-КОЛОР» повідомили ОСОБА_1 про можливість виходу на роботу на наступний день о 13.00 год. 21 січня 2025 року о 13.00 год. Заявник приступила до виконання своїх посадових обов`язків на посаді головного бухгалтера. 29 січня 2025 року ОСОБА_1 звільнено за її власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України. Таким чином, заявник фактично позбавлена права на отримання заробітної плати у період з 28.11.2024 по 20.01.2025 внаслідок невиконання ТОВ «ПОЛІМЕР-КОЛОР» рішення суду у справі № 361/4692/22.

У зв`язку з необґрунтованою затримкою виконання рішення суду з вини відповідача, ТОВ «ПОЛІМЕР-КОЛОР» не нараховано та не виплачено ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні щорічної основної відпустки за час такої затримки. Так, при звільненні ОСОБА_1 не виплачено грошову компенсацію за невикористані нею 3 дні щорічної основної відпустки за період з 28.11.2024 по 20.01.2025.

Згідно з наказом про звільнення на заступника директора з фінансової діяльності ТОВ «ПОЛІМЕР- КОЛОР» покладено обов`язок виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за 54 календарних дні невикористаної щорічної основної відпустки за період вимушеного прогулу з 23.08.2022 по 27.11.2024 та 1 календарний день щорічної основної відпустки за робочий рік з 21.01.2025 по 20.01.2026 (всього 55 календарних днів).

Натомість роботодавцем не враховано період часу з 28.11.2024 по 20.01.2025, протягом якого ОСОБА_1 не могла приступити до роботи внаслідок невиконання ТОВ «ПОЛІМЕР- КОЛОР» рішення суду у справі № 361/4692/22.

З наведених підстав, ОСОБА_1 , з урахуванням зменшення заявлених вимог, просила стягнути з ТОВ «ПОЛІМЕР КОЛОР» на її користь 38 500 грн. середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду та 2 163 грн. 93 коп. невиплаченої грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки, а також стягнути з ТОВ «ПОЛІМЕР КОЛОР» на користь ОСОБА_1 судові витрати на правову допомогу у розмірі 13 000 грн. 00 коп.

Заперечення відповідача

13 травня 2025 року від ТОВ «ПОЛІМЕР КОЛОР» надійшли пояснення у справі, в яких відповідач просить суд зменшити суму середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду до 10 800 грн., відмовити у стягненні з ТОВ «ПОЛІМЕР КОЛОР» суму компенсації за невикористані дні щорічної відпустки за час затримки у розмірі 2 163,93 грн. та витрат на правову допомогу у розмірі 13 000 грн.

Свою позицію відповідач мотивував тим, що затримка виконання постанови Київського апеляційного суду від 27.11.2025 та поновлення на роботі ОСОБА_1 не мало умисного характеру, виникла технічна неможливість негайного виконання рішення суду, зокрема у зв`язку з відпусткою директора товариства у період з 22.11.2024 по 10.12.2024; тимчасовою непрацездатністю директора у період з 01.01.2025 по 10.01.2025; відсутністю уповноваженої особа, яка могла б могла видати наказ про поновлення на роботі; подачею касаційної скарги з вимогою зупинення виконання постанови суду апеляційної інстанції на час розгляду касаційної скарги; а також через необхідність вирішити питання з працівником, який обіймав посаду головного бухгалтера протягом періоду звільнення ОСОБА_1 . Крім того, ТОВ «ПОЛІМЕР КОЛОР» зазначало, що товариством допущено помилки при розрахунках із заявником, що призвело до переплат на її користь. Так, відповідачем на користь позивача здійснено переплату за 1 робочий день 22.08.2022 у сумі 1008,69 грн. За період з 20.12.2021 по 21.08.2022 ОСОБА_1 відпрацювала всього 27 робочих днів. При звільненні у 2022 році позивачу помилково нараховано та виплачено 16 календарних днів компенсації основної щорічної відпустки, замість 12 календарних днів відпустки, на які позивач мала право. У результаті цього, у ОСОБА_1 виник борг перед підприємством за надмірно виплачені 4 дні основної щорічної відпустки, що склало різницю у сумі 1 405,24 грн. Також бухгалтерією товариства невірно нараховані лікарняні за період з 26.04.2022 по 30.04.2022 за рахунок роботодавця, що призвело до переплати на її користь у сумі 1 611,99 грн. Відтак, на час поновлення на роботі ОСОБА_1 за рішенням суду остання мала переплату на свою користь на загальну суму 3 017,23 грн. Відповідач згідно постанови Київського апеляційного суду від 27.11.2024 здійснив виплату ОСОБА_1 суми середнього заробітку повністю за період з 22.08.2022 по 27.11.2024 у розмірі 597 142,86 грн. Крім того, у 2023 та 2024 роках ТОВ «ПОЛІМЕР КОЛОР» мало виробничі зупинки, з 23.08.2023 по 05.09.2023, з 19.08.2024 по 01.09.2024 товариство повністю зупинялося і не працювало. За вказані періоди на користь ОСОБА_1 відповідач мав нарахувати тільки відпускні, а натомість за постановою суду перерахувало на користь позивача суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу, з розрахунку 1 008,69 за 1 робочий день. Оскільки при остаточному розрахунку ОСОБА_1 , а саме 29.01.2025 (останній робочий день) повністю виплачена сума розрахункових відпускних за 55 календарних днів, то нарахування середньої зарплати по 1008,69 грн. за робочий день згідно постанови Київського апеляційного суду від 27.11.2024 ТОВ «ПОЛІМЕР КОЛОР» є задвоєнням сум виплат за вказані періоди, а саме за розрахунковий період: серпень 2023 у кількості 7 робочих днів на суму 7060,83 грн., вересень 2023 року у кількості 3 робочих днів на суму 3026,07 грн., серпень 2024 року у кількості 10 робочих днів на суму 10 086,90 грн. Таким чином, сума переплати на користь ОСОБА_1 становить 20 173,80 грн. У заявленому позивачем до стягнення розмірі середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду у порядку ст. 236 КЗпП України, заявником допущено помилки у розрахунку кількості робочих днів за період з 28.11.2024 по 20.01.2025 на 5 робочих днів, що були вихідними, та становить суму у розмірі 5000 грн. Таким чином, ТОВ «ПОЛІМЕР КОЛОР» вважає, що необхідно зменшити суму середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду до 10 800 грн. У частині інших заявлених вимог відповідач просить відмовити у задоволенні заяви.

Заяви, інші процесуальні дії у справі

Ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області Петришин Н.М. від 14 квітня 2025 року заяву прийнято до судового розгляду.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник адвокат Горобівський І.Г. заявлені вимоги, з урахуванням зменшення, підтримали та просили їх задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача ТОВ «ПОЛІМЕР КОЛОР» - адвокат Литовченко О.С. у судовому засіданні просив зменшити суму середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду до 10 800 грн., а в частині інших позовних вимог - відмовити.

Обставини справи, що встановлені судом

У провадженні Броварського міськрайонного суду Київської області перебувала цивільна справа № 361/4692/22 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Полімер-Колор» про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 15 вересня 2023 рокуу вищевказаній справі № 361/4692/22 у задоволенні позову ОСОБА_1 до ТОВ «Полімер-Колор» про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди, - відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 27 листопада 2024 року рішення Броварського міськрайонного суду Київської області 15 вересня 2023 року у справі № 361/4692/22 скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 до ТОВ «Полімер-Колор» задоволено частково, скасовано наказ директора ТОВ «Полімер-Колор» Людмили Гредунової № 56/к/тр від 22 серпня 2022 року «Про звільнення ОСОБА_2 », щодо звільнення ОСОБА_1 , головного бухгалтера, з 22 серпня 2022 року у зв`язку з нез`явленням на роботі більш як чотирьох місяців підряд внаслідок тимчасової непрацездатності пункт 5 статті 40 КЗпП України; поновлено ОСОБА_1 на роботі на посаді головного бухгалтера ТОВ «Полімер-Колор» із 22 серпня 2022 року; стягнуто з ТОВ «Полімер-Колор» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період часу з 22 серпня 2022 року по день ухвалення вказаного рішення 27 листопада 2024 року у розмірі 597 142,86 грн., з відрахуванням (утриманням) при виплаті податків, обов`язкових платежів та зборів, передбачених законодавством України.

Ухвалою Верховного Суду від 08 січня 2025 рокувідмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ТОВ «Полімер-Колор» на постанову Київського апеляційного суду від 27 листопада 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ ТОВ «ПОЛІМЕР КОЛОР» про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди.

Згідно заяви ОСОБА_1 про усунення перешкод у доступі до робочого місця від 29.11.2024, заявник звернулася до ТОВ «ПОЛІМЕР КОЛОР» не чинити перешкоди ОСОБА_1 у доступі до робочого місця для виконання обов`язків головного бухгалтера товариства, забезпечити заявнику доступ до робочого місця, надавши відповідні вказівки відповідальним працівникам підприємства; а також повідомити про вжиті заходи забезпечення доступу до робочого місця та дату й час явки на підприємство з метою початку виконання обов`язків головного бухгалтера ТОВ «ПОЛІМЕР КОЛОР».

Листом ТОВ «ПОЛІМЕР КОЛОР» від 03.12.2024 заявника повідомлено, що товариство не отримало копії належним чином засвідченої постанови Київського апеляційного суду від 27 листопада 2024 року у справі № 361/4692/22 та вчинить усі належні дії на виконання судового рішення з моменту отримання від суду у встановленому законом порядку такого документу.

Наказом директора ТОВ «ПОЛІМЕР КОЛОР» № 06/к/тр від 21.01.2025 заявника ОСОБА_3 поновлено на роботі за рішенням суду.

Відповідно до наказу директора ТОВ «ПОЛІМЕР КОЛОР» № 08/к/тр від 29.01.2025 «Про звільнення ОСОБА_2 » заявника звільнено з посади головного бухгалтера товариства з 29.01.2025 за власним бажанням відповідно до ст. 38 КЗпП України; відповідальних осіб зобов`язано провести розрахунок заробітної плати за січень 2025 року й виплатити компенсацію ОСОБА_1 за 54 календарних дні невикористаної щорічної основної відпустки за період вимушеного прогулу з 23.08.2022 по 27.11.2024 та за 01 календарний день щорічної основної відпустки за робочий рік з 21.01.2025 по 20.01.2026, а також підготувати Повідомлення про нараховані та виплачені суми від час звільнення та видати копію такого наказу про звільнення ОСОБА_1 .

Згідно Повідомлення про нараховані та виплачені суми під час звільнення ТОВ «ПОЛІМЕР КОЛОР» від 29.01.2025, ОСОБА_1 нараховано 45 769,88 грн., з яких: 6 097 ,83 грн. тарифна ставка, посадовий оклад; 39 672,05 грн. компенсація невикористаної щорічної відпустки за 55 к.дн., також утримано податків: 8 238,58 грн. ПДФО, 2 288,49 грн. військовий збір; видано розрахункових та відпускних 35 242,81 грн.

Відповідно до Виписки з карток станом на 29.01.2025, ТОВ «ПОЛІМЕР КОЛОР» перерахувало ОСОБА_1 суму у розмірі 35 242,81 грн.

Судом встановлено, що 04.02.2025 ОСОБА_1 звернулася до ТОВ «ПОЛІМЕР КОЛОР» із заявою щодо виплати середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду та грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки.

В обґрунтування заявлених заперечень щодо заявлених вимог, ТОВ «ПОЛІМЕР КОЛОР» надало до суду копії Витягу із Протоколу рішення зборів трудового колективу від 13.12.2022, наказів № 26/аг від 22.08.2023, № 38/аг від 16.08.2024, № 90/к/тм від 21.11.2024, довідки про перебування директора ТОВ «ПОЛІМЕР КОЛОР» на лікарняному, наказу № 04/к/тм від 13.01.2025, Витягу з рішення зборів трудового колективу від 19.12.2024, наказу № 60/аг від 20.01.2024 про перенесення робочих днів у січні 2025 року, табелів робочого часу за серпень 2023 року та 2024 року, вересня 2023 року та 2024 року, бухгалтерської довідки ТОВ «ПОЛІМЕР КОЛОР» від 20.01.2025, розрахунків компенсації невикористаних відпусток; комплекту розрахункових документів по заборгованості по лікарняним; платіжної інструкції від 27.01.2025 про виплату ОСОБА_1 середнього заробітку згідно постанови ВП № 76894201 від 22.01.2025; розрахунку компенсації невикористаної основної щорічної відпустки за період з 22.08.2022 по 27.11.2024 (за 54 к.дн.) та за період з 21.01.2025 по 29.01.2025 (1 к.дн.); наказу № 08/ктр від 29.01.2025 про звільнення ОСОБА_1 ; повідомлення про нараховані та виплачені суми під час звільнення ОСОБА_1 від 29.01.2025, платіжної інструкції від 29.01.2025 про виплату заробітної плати за січень 2025 року та компенсації відпусток.

Мотиви, з яких виходить суд, та застосування норм права, що регулюють дані правовідносини

Згідно ч. 1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Відповідно до ст. ч. 1 ст. 115 КЗпП, ч. 1 ст. 22 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

За приписами ст. 22 Закону України «Про оплату праці» суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами.

У ч. 6 ст. 24 Закону України «Про оплату праці» закріплено, що своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості.

Згідно зі ст. ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Відповідно до положень ч.1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум в день звільнення, підприємство повинно виплатити працівникові його середній заробіток і за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, підлягає негайному виконанню (ст. 235 КЗпП України).

Згідно ст. 236 КЗпП України у разі затримки роботодавцем виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного суду від 18.08.2022 у справі № 560/7496/20, суд дійшов висновку про те, що до вимушеного прогулу прирівнюється затримка роботодавцем виконання рішення про поновлення на роботі (ст. 236 КЗпП України).

За приписами ст. 236 КЗпП України, у разі затримки роботодавцем виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Вказана норма не містить застережень, що власник або уповноважений ним орган не відповідає за затримку виконання рішення про поновлення на роботі у разі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, якщо працівник не вчинив додаткові дії, зокрема пред`явлення рішення до примусового виконання, що вказує на його бажання бути поновленим на роботі.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці, зокрема, у пунктах 46, 48, 51, 53, 54 рішення від 15 жовтня 2009 року у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» (заява № 40450/04) зазначив, що від особи, яка домоглася винесення остаточного судового рішення проти держави, не можна вимагати ініціювання окремого провадження з його примусового виконання. Відповідний державний орган, який було належним чином поінформовано про таке судове рішення, повинен вжити всіх необхідних заходів для його дотримання або передати його іншому компетентному органу для виконання. Заявникові не можна дорікати за неподання до державної виконавчої служби заяви чи виконавчого листа для відкриття виконавчого провадження. Право на суд, захищене статтею 6, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок. Відповідно необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції. Саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції. Держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебувають в державній власності або контролюються державою. Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади.

У даній справі спір виник щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв`язку із невиконанням відповідачем рішення суду про поновлення позивача на роботі, яке набрало законної сили.

З огляду на встановлені державні гарантії обов`язковості виконання судових рішень, суд зазначає, що затримка виконання рішення суду про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника тягне обов`язок роботодавця виплатити такому працівникові середній заробіток за весь час затримки.

Стаття 236 КЗпП України не містить жодних застережень щодо звільнення власника або уповноваженого ним органу від відповідальності за затримку виконання рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника.

Суд звертає увагу на те, що наведений обов`язок виплатити поновленій на посаді особі середній заробіток за час вимушеного прогулу не залежить від обставин та причин невиконання судового рішення про поновлення такої особи на посаді.

Аналіз правових норм чинного законодавства, дає підстави для висновку, що рішення судів про поновлення на роботі є обов`язковими та виконуються негайно з часу його оголошення (набрання законної сили), чим забезпечується швидкий і реальний захист життєво важливих прав та інтересів громадян і держави.

Вказаний висновок зроблено у постанові Верховного Суду від 30.04.2020 року у справі № 524/9275/17.

Згідно з правовими висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові суду від 01.07.2015 у справі № 6-435цс15, за змістом норм статті 236 КЗпП України затримкою виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі слід вважати невидання власником (уповноваженим органом наказу про поновлення працівника на роботі без поважних причин негайно після проголошення судового рішення).

Так, обов`язковість рішень суду віднесена Конституцією України до основних засад судочинства, а тому, з огляду на принцип загальнообов`язковості судових рішень судові рішення, які відповідно до закону підлягають негайному виконанню, є обов`язковими для виконання, зокрема, посадовими особами, від яких залежить реалізація прав особи, підтверджених судовим рішенням. Негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно набуває властивостей здійснення і підлягає виконанню не з часу набрання ним законної сили, що передбачено для переважної більшості судових рішень, а негайно з часу його оголошення в судовому засіданні, чим забезпечується швидкий і реальний захист життєво важливих прав та інтересів громадян і держави.

Для вирішення питання про наявність підстав для стягнення середнього заробітку або різниці у заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі на підставі статті 236 КЗпП України, суду потрібно встановити чи мала місце затримка виконання такого рішення, у разі наявності затримки виконання рішення установити період затримки, який необхідно рахувати від наступного дня після постановлення рішення про поновлення на роботі до дати видання роботодавцем наказу про поновлення на роботі, та, відповідно, провести розрахунок належних до стягнення сум за встановлений період. Приписи статті 236 КЗпП України не містять застережень, що власник або уповноважений ним орган не відповідає за затримку виконання рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, якщо працівник не вчинив додаткові дії, що вказують на його бажання поновитися на роботі. Добровільне виконання рішення суду боржником - це його законодавчо встановлений обов`язок. Зазначений обов`язок не є похідним від дій особи (подання заяви чи виконавчого листа для відкриття виконавчого провадження), яку поновлено на роботі.

З огляду на вищевказане, наведеними положеннями визначено окремий вид спеціальної відповідальності суб`єкта (роботодавця, власника, або уповноваженого ним органу) за затримку виконання рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника.

Вимога негайного (невідкладного) виконання судового рішення про поновлення на роботі прямо встановлена нормами КЗпП України, який є спеціальним кодифікованим нормативно-правовим актом.

Доводи, наведені представником ТОВ «ПОЛІМЕР КОЛОР», в обґрунтування невидання наказу про негайне поновлення заявника ОСОБА_1 на посаді головного бухгалтера ТОВ «ПОЛІМЕР КОЛОР», суд вважає необґрунтованими. Відсутність директора у зв`язку з його відпусткою, перебуванням на лікарняному, подання касаційної скарги не може бути достатньою підставою для невиконання судового рішення, яке набрало законної сили.

Посилання відповідача на те, що ТОВ «ПОЛІМЕР КОЛОР» допущено помилки при розрахунках з заявником, їй помилково нараховано та виплачено дні компенсації основної щорічної відпустки, що призвело до переплат на користь ОСОБА_1 , відповідно до положень ст. 1215 ЦК України, є безпідставними.

З огляду на постанову Київського апеляційного суду від 27 листопада 2024 року у справі № 361/4692/22 набрала законної сили 27 листопада 2024 року, а фактично виконана стороною відповідача 21 січня 2025 року, заявлені ОСОБА_1 вимоги у частині середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду у порядку ст. 236 КЗпП України у розмірі 38 500 грн. 00 коп. є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

У частині вимог щодо стягнення з ТОВ «ПОЛІМЕР КОЛОР» на користь заявника ОСОБА_1 невиплаченої грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки у розмірі 2 163 грн. 93 коп., то суд вважає такі вимоги безпідставними, оскільки заяву подано у порядку ст. 236 КЗпП України.

Відтак, заява ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, стягненню з ТОВ «ПОЛІМЕР КОЛОР» на користь ОСОБА_1 підлягає середній заробіток за час затримки виконання рішення суду у порядку ст. 236 КЗпП України у розмірі 38 500 грн. 00 коп.

Щодо судових витрат

Відповідно до Договору № 18 про надання правової допомоги від 24.03.2025, ОСОБА_1 надавалася правова допомога АБ «Юрлайт», вартість наданих послуг становить 13 000 грн., про що свідчить Акт приймання-передачі наданих послуг від 28.03.2025.

Як передбачено ч. ч. 1, 2, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно з ч. 1 ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.

Відповідно до вимог ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

За приписами ч. 4 та 5 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 140 ЦПК України особа, яка надала доказ на вимогу суду, має право вимагати виплати грошової компенсації своїх витрат, пов`язаних із наданням такого доказу. Розмір грошової компенсації визначає суд на підставі поданих такою особою доказів здійснення відповідних витрат. Розмір витрат, пов`язаних з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження, забезпеченням доказів та вчиненням інших дій, пов`язаних з розглядом справи чи підготовкою до її розгляду, встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Тобто у ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Ці висновки узгоджуються з висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі № 9901/350/18 (провадження № 11-1465заі18) та додатковій постанові у вказаній справі від 12 вересня 2019 року, у постановах від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19) та від 26 травня 2020 року у справі № 908/299/18 (провадження № 12-136гс19).

Тобто, вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правову допомогу, суд має пересвідчитись, що заявлені витрати є співмірними зі складністю провадження, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат. Також суд має врахувати розумність розміру витрат на професійну правову допомогу та чи не буде їх стягнення становити надмірний тягар для іншої сторони.

Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited проти України»).

Так, згідно Акт приймання-передачі наданих послуг від 28.03.2025 вартість наданих адвокатом послуг складає 13 000 грн., з яких: 8 000 грн. складання заяви про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду (5 годин), 5 000 грн. представництво інтересів заявника у судовому засіданні (2 години).

Оцінивши наявні у матеріалах докази в їх сукупності, керуючись принципами справедливості та верховенства права, враховуючи ціну позову у розмірі 38 500 грн. та розмір витрат на правову допомогу на суму 13 000 грн, враховуючи заперечення сторони відповідача, а також те, що заяву задоволено частково, суд вважає за доцільне зменшити розмір витрат на правову допомогу та визначає їх в розмірі 8 000 грн.

За наведених обставин, стягненню з відповідача ТОВ «ПОЛІМЕР КОЛОР» на користь заявника ОСОБА_1 підлягають стягненню витрати на правову допомогу у розмірі 8 000 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 13, 76, 81, 89, 263-265, 274, 352, 354 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

Заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Полімер-колор» про стягнення середнього заробітку в порядку статті 236 Кодексу законів про працю України задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ПОЛІМЕР-КОЛОР» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) 38 500 грн. 00 коп. (тридцять вісім тисяч п`ятсот гривень 00 копійок) середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду та понесені витрати на правову допомогу у розмірі 8 000 (вісім тисяч гривень).

У задоволенні решти вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Наталія ПЕТРИШИН