Справа № 454/3421/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 листопада 2025 року Сокальський районний суд Львівської області у складі:

головуючого - судді Адамович М. Я. ,

за участю секретаря Калиш В.О.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача - адвоката Матвійчук Г.М.,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача - адвоката Чернявського Р.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Сокаль справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 за участю третьої особи ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся в суд та просить визнати за ним в порядку спадкування після смерті батька ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 з будівлями та спорудами

Свої вимоги мотивує наступним.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер - ОСОБА_4 , після смерті якого відкрилася спадщина на вищевказаний житловий будинок. На день смерті зі спадкодавцем проживали позивач та відповідачка ОСОБА_2 . Заповіту ОСОБА_4 не укладав та спадкоємцями за законом є його син - позивач ОСОБА_1 , дочка ОСОБА_3 та дружина - відповідачка ОСОБА_2 .

Відповідачка одноосібно успадкувала увесь спірний житловий будинок в нотаріальній конторі.

Рішенням суду визнано недійсною його відмову від прийняття спадщини після смерті батька, оскільки така була подана після спливу шестимісячного строку з дня відкриття спадщини.

ОСОБА_3 не вчинили жодних дій з метою прийняття спадщини, а тому є такою, що не прийняла її. З огляду на зазначене, особами, які прийняли спадщину є позивач та відповідачка ОСОБА_2 .

Оскільки будинок придбаний спадкодавцем за час його перебування в шлюбі з відповідачкою ОСОБА_2 . Позивач вважає, що оскільки відповідачка не звернулася вчасно до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя, то на даний час підлягає спадкуванню увесь будинок та сторони мають право на спадкування кожен по 1/2 частині цього нерухомого майна.

Після скасування судом свідоцтва про право відповідачки на спадщину він звернувся до нотаріуса із заявою про скасування запису про реєстрацію цього свідоцтва, видати йому свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті батька. Нотаріусом відмовлено у видачі йому свідоцтва з огляду на те, що на зазначене спадкове майно вже видавалося свідоцтво та діючим на той час законодавством не було передбачено повторної видачі свідоцтва, а також з огляду на наявність інших спадкоємців.

В судовому позивач та його представник позов підтримали.

Відповідачка та її представник позову не визнали, подали відзив, у якому на заперечення позовних вимог зазначили, що як відповідачка, так і позивач були зареєстровані в спадковому житловому будинку на час відкриття спадщини. Спадкоємцями після смерті ОСОБА_4 є позивач, відповідачка та третя особа ОСОБА_3 .

Також, просили врахувати, що житловий будинок придбаний спадкодавцем та ОСОБА_2 за час перебування в шлюбі, а тому 1/2 частина цього будинку є часткою останньої в спільному майні подружжя та її особистою власністю. Тому, спадкуванню підлягає лише 1/2 частина будинку.

Тому, відповідачка визнає позов частково, а саме погоджується на визнання за позивачем права власності на 1/6 частину спадкового житлового будинку з врахуванням трьох спадкоємців (позивача, відповідачки та третьої особи).

Представник позивача подала відповідь на відзив та зазначила, що спадкоємцям, які прийняли спадщину, шляхом вступу у володіння спадковим майном, свідоцтво про право на спадщину може бути видано може бути видано в будь-який час. В свою чергу свідоцтво про право на власності на частку в спільному майні подружжя може бути видане виключно під час перебування в шлюбі, після розірвання шлюбу та в межах спадкової справи та в межах строку для прийняття спадщини. Відповідачка не зверталася із заявою про видачу такого свідоцтва та не зверталася до суду з позовом про виділ її частки із спадкового майна, хоча жодних перешкод для цього в неї не було. Таким чином, відповідачка про пустила строк звернення до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на власності на частку в спільному майні подружжя та пропустила строк звернення до суду з позовом про виділ їй частки із спільного майна подружжя.

ОСОБА_3 не зверталася до нотаріуса із заявою про прийняття та не вступила у володіння спадковим майном, а тому вона є такою, що не прийняла спадщину.

Позивач прийняв спадщину, користувався спадковим житловим будинком для проживання, на свій розсуд і за відсутності заперечень відповідачки проводив ремонт будинку, літньої кухні, гаражу, господарської будівлі тощо.

Вислухавши сторони, дослідивши докази по справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Позивач ОСОБА_1 є сином ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що встановлено з свідоцтва про народження, свідоцтва про смерть.

З договору від 16.06.1981р. встановлено, що ОСОБА_4 придбав у ОСОБА_5 житловий будинок АДРЕСА_1 .

Постановою Сокальської державної нотаріальної контори Львівської області від 08.07.2024р. позивачу відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, а саме видачі свідоцтва про видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 , які належали померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 . Відмова мотивована тим, що на спадкове майно вже видавалося свідоцтво про право на спадщину, а також окрім позивача є інші спадкоємці.

Постановою Львівського апеляційного суду від 11.03.2024р. скасовано рішення Сокальського районного суду Львівської області від 22.11.2023р. та ухвалено нове рішення, яким визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину, видане 20.06.1997р. Сокальською державною нотаріальною конторою на ім`я ОСОБА_2 після смерті чоловіка ОСОБА_4 на спадкове майно, яке складається з житлового будинку АДРЕСА_1 , з будівлями і спорудами.

Постановою Сокальської державної нотаріальної контори Львівської області від 08.07.2024р. позивачу відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, а саме видачі свідоцтва про видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 , які належали померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 . Відмова мотивована тим, що на спадкове майно вже видавалося свідоцтво про право на спадщину, а також окрім позивача є інші спадкоємці.

Відповідно до статті 524 ЦК Української РСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Статтею 548 ЦК УРСР передбачено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Статтею 529 ЦК Української РСР передбачено, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю.

Згідно зі статтею 549 ЦК Української РСР спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння майном.

Відповідно до пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 червня 1983 року № 4, якщо позивач вступив в управління та володіння спадковим майном або його частиною, суд з цих підстав вирішує питання про визнання права на спадкове майно.

Відповідно до частини першої статті 549 ЦК Української РСР. прийняття спадщини могло підтверджуватися діями спадкоємців, які за своїм характером свідчать, що в шестимісячний строк з часу відкриття спадщини вони фактично вступили в управління або володіння спадковим майном.

В разі неприйняття спадщини спадкоємцем за законом або за заповітом або позбавлення спадкоємця права спадкування (статті 528 та 534 ЦК УРСР 1963 року) його частка переходить до спадкоємців за законом і розподіляється між ними в рівних частках.

Під фактичним вступом у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, маються на увазі різні дії спадкоємця по управлінню, розпорядженню і користуванню цим майном, підтриманню його в належному стані або сплату податків та інших платежів тощо.

Фактичний вступ у володіння частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадщини, з чого б вона не складалася і де б вона не знаходилась. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідної місцевої державної адміністрації чи органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним; довідка державної податкової служби або страховика чи іншого органу про те, що спадкоємець після відкриття спадщини сплачував податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який підтверджує, що спадкоємець був постійно прописаний (зареєстрований) у спадковому будинку (квартирі); інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем.

Відповідно до п.п.3.3, 3.4 розділу 1 Методичних рекомендацій щодо вчинення нотаріальних дій, пов`язаних із вжиттям заходів щодо охорони спадкового майна, видачею свідоцтв про право на спадщину та свідоцтв про право власності на частку в спільному майні подружжя від 29.01.2009р., ЦК УРСР 1963 року передбачав фактичне прийняття спадщини.

Судом встановлено, що позивач та відповідачка вчиняли дій з метою прийняття спадщини та враховуючи вищезазначені норми, які були чинними на момент відкриття спадщини, вони є такими, що прийняли спадщину після смерті ОСОБА_4 .

ОСОБА_3 , яка не вчиняла дій з метою прийняття спадщини після смерті батька, є такою що відмовилася від спадщини та не прийняла її.

Окрім того, статтею 22 Кодексу про шлюб та сім`ю України, який був чинним на момент відкриття спадщини, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Відповідно до ст.28 Кодексу про шлюб та сім`ю України, В разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними.

Так, судом встановлено, що спірний житловий будинок набутий спадкодавцем ОСОБА_4 під час його перебування в шлюбі з відповідачкою ОСОБА_2 та є спільним майном подружжя.

Також, в силу вимог чинного на той час законодавства, останній належить 1/2 спірного житлового будинку, що також встановлено Львівським апеляційним судом та викладено в мотивувальній частині згаданої вище постанови від 11.03.2024р.

В той же час, законодавством не передбачено обов`язку звертатися до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя, зокрема на 1/2 частину спірного житлового будинку. Відповідачці належить частка в спільному майні подружжя незалежно від наявності підтвердження такої обставини шляхом отримання зазначеного свідоцтва, оскільки така частка належить їй на підставі закону.

З огляду на зазначене, спадковим майном є 1/2 частина спірного житлового будинку, яка належала спадкодавцю ОСОБА_4 з врахуванням рівності часток подружжя в спільному майні.

Так, лише позивач та відповідачка є такими, що прийняли спадщину, а третя спадкоємиця ОСОБА_3 є такою, що її не прийняла. З огляду на зазначене, 1/2 частина житлового підлягає спадкуванню сином спадкодавця ОСОБА_1 та дружиною ОСОБА_2 , а тому їх частки в спадковому майні складаю по 1/4 за кожним. Інша 1/2 частина житлового будинку є часткою ОСОБА_2 в спільному майні подружжя.

Тому, неспроможними є покликання сторони позивача на те, що ОСОБА_1 має право на спадкування 1/2 житлового будинку, а також покликання сторони відповідачки на те, що позивач має право на спадкування 1/6 частину будинку.

За таких підстав, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову та визнання за позивачем права власності на 1/4 частину спадкового житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами.

Відповідно до частин 1 та 2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Поряд з цим, з наданої платіжної інструкції встановлено, що позивачем сплачено 1211,90грн., а не 1250грн.

Оскільки позов підлягає задоволенню частково, зокрема за позивачем підлягає визнанню право власності на 1/4 частину житлового будинку, а не 1/2 як він просив у позовній заяві, то відшкодуванню підлягає половина сплаченого ним судового збору в сумі 605,95грн.

Керуючись ст.ст. 12, 81, 263-265 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 , в порядку спадкування після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на 1/4 частину житлового будинку АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 605,95грн. судового збору.

Рішення може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину рішення воно може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

У разі, якщо рішення не було вручена в день його проголошення, пропущений строк може бути поновлено, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня отримання копії рішення суду.

Відомості, які зазначаються в рішенні суду відповідно до п.4) ч.5 ст.265 ЦПК України та не проголошуються, відповідно до ч.2 ст.268 ЦПК України.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Третя особа: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце проживання: АДРЕСА_2 .

Головуючий: М. Я. Адамович