УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2025 року

м. Київ

справа № 216/7977/23

провадження № 61-13439ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду - судді-доповідача Пархоменка П. І., суддів Гудими Д. А., Краснощокова Є. В. - розглянув питання щодо відкриття касаційного провадження

за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Починок Віктор Васильович, на рішення Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу від 12 лютого 2025 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 30 вересня 2025 року

у справі

за позовом ОСОБА_1 в інтересах неповнолітніх дітей - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (далі - позивач) до ОСОБА_4 (далі - відповідачка), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: служба у справах дітей Виконавчого комітету Металургійної районної у місті ради, служба у справах дітей Виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради, служба у справах дітей Виконавчого комітету Центрально-Міської районної у місті ради (далі - треті особи) про позбавлення батьківських прав,

постановив ухвалу про таке:

I. Короткий зміст позовних вимог

1. У грудні 2023 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки, за участі третіх осіб, про позбавлення батьківських прав.

2. Позов мотивував так:

- з 24 квітня 2010 року було зареєстровано шлюб між сторонами;

- ІНФОРМАЦІЯ_1 від шлюбу у сторін народилася донька - ОСОБА_2 , а ІНФОРМАЦІЯ_2 - син ОСОБА_3 ;

- з 2019 року і до цього часу діти проживають з позивачем, знаходяться на його повному утриманні та вихованні, відповідач мешкає окремо, як мати за дітьми не доглядає, матеріально не утримує, їх вихованням та духовним розвитком не займається;

- з 2019 року відповідачка з дітьми взагалі не спілкується, не цікавиться, як вони ростуть, як виховуються, на які кошти живуть;

- всі питання щодо виховання дітей вирішуються позивачем самостійно без участі та підтримки з боку відповідача;

- ці факти підтверджуються актом, складеним 02 листопада 2023 року, за участю сусідів, побутовою характеристикою, характеристиками дітей, наданими Криворізькою гімназією № 16, в якій навчаються діти.

3. На підставі наведеного позивач просив суд позбавити відповідачку батьківських прав відносно їхніх спільних дітей.

ІІ. Короткий зміст оскаржуваних судових рішень

4. Рішенням Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 лютого 2025 року, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 30 вересня 2025 року, у задоволенні позову відмовлено.

5. Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем не надано достатніх, належних та допустимих доказів, які б свідчили про наявність виключних підстав для позбавлення відповідачки батьківських прав, свідомого нехтування нею своїми батьківськими обов`язками.

6. Суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, оскільки він дійшов правильних висновків на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

ІІІ. Короткий зміст касаційної скарги

7. 28 жовтня 2025 року представник позивача подав до Верховного Суду касаційну скаргу на судові рішення.

8. Касаційна скарга мотивована таким:

- суди ухвалили оскаржувані рішення з неправильним застосуванням судом норм матеріального права - вимог статі 164 Сімейного Кодексу України (далі - СК), без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 26 січня 2022 року у справі № 203/3505/19, та від 8 грудня 2021 року у справі № 311/563/20;

- матеріалами справи підтверджується, що відповідачка жодним чином не піклується про дітей, не проявляє заінтересованості в їхній подальшій долі, не цікавиться їхніми успіхами, станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, їхнє навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дітей під час їхніх захворювань, що негативно впливає на їхній фізичний розвиток як складову виховання;

- відповідачка не спілкується з дітьми в обсязі, необхідному для їхнього нормального самоусвідомлення, не надає зі свого боку дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до їхнього внутрішнього світу, не створює умов для отримання ними освіти;

- вказані вище дії відповідачки у відповідності до статті 164 СК є підставою для позбавлення її батьківських прав.

ІV. Мотиви, з яких Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження

9. Верховний Суд робить висновки, що касаційна скарга є необґрунтованою, а тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити на підставі пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК.

10. Вказаною нормою ЦПК (див. пункт 9) передбачено, що у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу суд може визнати таку касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).

11. В цьому випадку матеріали касаційної скарги, зміст оскаржуваних судових рішень свідчать про те, що доводи, наведені представником позивача

у скарзі, не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності оскаржуваних судових рішень.

12. Верховний Суд уже робив висновки щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі,і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку.

13. Мотивами, з яких Верховний Суд дійшов такого висновку, є наступні.

14. В першу чергу цей суд звертає увагу на те, що взаємне задоволення батьків і дітей від товариства одне одного становить фундаментальний елемент «сімейного життя». Інтереси дитини вимагають збереження зв`язків дитини з її сім`єю, за винятком випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною, і це може завдати шкоди здоров`ю та розвитку дитини (див., наприклад, пункт 143 рішення Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 14 березня 2017 року у справі «KB та інші проти Хорватії», заява № 36216/13). Розрив таких зв`язків означає відрізання дитини від її коріння, що можна зробити лише в дуже виняткових випадках, необхідно зробити все для збереження особистих стосунків і, якщо і коли це доречно, для «відбудови» сім`ї. У цьому контексті ЄСПЛ підкреслив, зокрема, зобов`язання держави вживати заходів для збереження зв`язку між батьками та дитиною, наскільки це можливо (див., наприклад, пункт 48 рішення ЄСПЛ від 13 жовтня 2015 року у справі «СH проти Італії, заява № 52557/14).

15. Позбавлення батьківських прав є, з одного боку, засобом захисту прав дитини, а з другого - заходом впливу на батьків, які неналежним чином виконують свої батьківські обов`язки стосовно дитини.

16. Суди правильно врахували, що позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини.

17. Верховний Суд підкреслює, що у спірних правовідносинах на перше місце ставляться «якнайкращі інтереси дитини» (стаття 3 Конвенції ООН про права дитини).

18. Важливо, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

19. Так, підстави для позбавлення батьківських прав, закріплені в статті 164 СК, є вичерпними, і жодні інші обставини не можуть бути підставами для позбавлення батьківських прав одного з батьків.

20. Звертаючись до суду з цим позовом, позивач як підставу для позбавлення батьківських прав зазначив пункт 2 частини першої статті 164 СК, тобто ухилення відповідачкою від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.

21. Верховний Суд виробив сталий підхід щодо застосування відповідних норм права (див. пункти 19-20), який був врахований судами при вирішенні спору відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК.

22. Так, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками (див., наприклад, постанову Верховного Суду від 08 травня 2019 року у справі № 409/1865/17-ц).

23. Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Крім того, зазначені чинники повинні мати систематичний та постійних характер (див., наприклад, постанову Верховного Суду від 04 березня 2021 року у справі № 756/6112/18).

24. Врахувавши вказані принципи і відмовляючи в задоволенні позову суди правильно вказали, що правовий висновок про те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків, викладено, зокрема, в постановах Верховного Суду від 29липня 2021 року у справі № 686/16892/20, від 07 грудня 2022 року у справі №562/2695/20, від 03 серпня 2022 року у справі № 306/7/20, від 11 січня 2023 року у справі № 461/7447/17, від 07листопада 2023 року у справі № 601/928/22. Судова практика щодо застосування статті 164 СК є усталеною.

25. Суди обґрунтовано виснували, що доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача (див. постанову Верховного Суду від 29 травня 2020 року у справі № 739/2159/18).

26. Зокрема, суди встановили, що бездіяльність відповідачки при виконанні батьківських обов`язків, а саме відсутність спілкування з дітьми, не свідчить про наявність підстав для позбавлення останньої батьківських прав відносно її дітей, які проживають разом з батьком, оскільки недостатня участь матері у вихованні дитини не може бути підставою для позбавлення її батьківських прав. Позбавлення батьківських прав, тобто природних прав батьків щодо виховання дитини, захисту її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого позивачем не доведено. Встановивши, що позивачем не надано належних і допустимих доказів невиконання відповідачем своїх батьківських обов`язків без поважних причин, не встановлено винної поведінки останньої щодо ухилення від виховання дітей і свідомого нехтування нею своїми обов`язками та з огляду на відсутність виключних підстав для позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

27. Суди правильно не погодились з висновком органу опіки та піклування, оскільки такий висновок носить рекомендаційний характер, вказавши, що він не містить обставин, які б вказували на наявність підстав для застосування щодо відповідачки такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав, не містить обґрунтованого посилання на те, що позбавлення батьківських прав відповідатиме інтересам дитини. При цьому суди врахували висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 10 грудня 2024 року у справі № 759/14651/22.

28. За таких обставин, суди зробили обґрунтований висновок про відмову в задоволенні позовних вимог.

V. Загальні висновки

29. Враховуючи характер спірних правовідносин та застосованих апеляційним судом норм права, наведена в касаційній скарзі практика

Верховного Суду (див. пункт 8) не свідчить про застосування норм права у цій справі без урахування висновків, що містяться у перелічених представником позивачки постановах.

30. Аналіз змісту касаційної скарги та оскаржених судових рішень свідчить, що касаційна скарга є необґрунтованою, оскільки Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку.

31. Таким чином, викладені представником позивачки у касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права і недотримання правових висновків Верховного Суду.

32. За таких обставин Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою, а у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити на підставі пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК.

Керуючись статтями 260, 394 ЦПК, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , яка подана адвокатом Починком Віктором Васильовичем на рішення Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу від 12 лютого 2025 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 30 вересня 2025 року у справі № 216/7977/23.

2. Копію ухвали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: П. І. Пархоменко

Д. А. Гудима

Є. В. Краснощоков