Справа № 215/7947/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2025 року Тернівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області

у складі: головуючого, судді - Коноваленка М.І.

за участю: секретаря - Коломійчук К.Ю.

розглянувши в порядку ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до неповнолітньої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

УСТАНОВИВ:

26.09.2025 позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з даною позовною заявою.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказує, що зареєстрований та є користувачем квартири АДРЕСА_1 . Крім нього, у вказаній квартирі зареєстрована його малолітня дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також відповідач неповнолітня ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка є дочкою сестри позивача - ОСОБА_5 . Проте, неповнолітня ОСОБА_1 з 2022 року в зазначеній квартирі не проживає без поважних причин, оскільки її мати ОСОБА_3 придбала собі квартиру де і проживає з відповідачем. Крім того, відповідач та її матір не утримують квартиру та не сплачують за надані комунальні послуги, особисті речі ОСОБА_1 в квартирі відсутні. На неодноразові прохання позивача зняти неповнолітню ОСОБА_1 з реєстраційного обліку за вказаною адресою, її мати ОСОБА_3 не реагує. Наявність реєстрації відповідача ОСОБА_1 у квартирі АДРЕСА_1 , створює позивачу перешкоди у користуванні та розпорядженні нею, оскільки зазначена обставина позбавляє можливості на власний розсуд розпоряджатися квартирою, як це передбачено ст.150 Житлового кодексу України.

На підставі викладеного, позивач ОСОБА_1 просить суд визнати неповнолітню ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав та згоден на заочний розгляд справи.

Відповідач неповнолітня ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та її законний представник ОСОБА_3 в судове засідання не з`явились, про час, дату та місце розгляду справи ОСОБА_3 була повідомлена у встановленому законом порядку, відзив на позов не надала, у зв`язку з чим ухвалою Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19.11.2025 постановлено проводити заочний розгляд справи.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 та відповідач неповнолітня ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є користувачами АДРЕСА_1 (а.с.3, 4).

Відповідач неповнолітня ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 2022 року в зазначеній квартирі не проживає (а.с.9).

Відповідно до ст.47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Правова позиція Європейського суду з прав людини, відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод (далі - Конвенція) гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла.

Це покладає на Україну в особі її державних органів зобов`язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення у справі Powell and Rayner v. the U.K. від 21.02.1990 р.). Такий загальний захист поширюється, як на власника квартири (рішення у справі Gillow v. the U.K. від 24.11.1986 р.), так і на наймача (рішення у справі Larkos v. Cyprus від 18.02.1999 р.).

Відповідно до ст.58 ЖК України, на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Ордер може бути видано лише на вільне жиле приміщення.

Відповідно до положень ст.ст.64, 65 ЖК України, члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

За правилами ст.71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або члена його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Відповідно до ст.72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Як роз`яснено у пунктах 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (стаття 71 ЖК Української РСР), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки Наймачеві або членові його сім`ї, який був відсутнім понад встановлений законом строк без поважних причин, суд вправі з цих мотивів відмовити в позові про захист порушеного права (вселення, обмін, поділ жилого приміщення тощо). Наймач або член його сім`ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред`явлення позову про це. На ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в іншій населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо).

Згідно ст.29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, у якому фізична особа проживає постійно або тимчасово.

Згідно ст.6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання.

Поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначається судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та правил норм процесуального закону щодо оцінки доказів.

Наведені позивачами обставини свідчать про відсутність поважних причин не проживання відповідача неповнолітньої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою її реєстрації.

Таким чином, оскільки відповідач неповнолітня ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не проживає у спірній квартирі більше трьох років без поважних причин, а її мати ОСОБА_3 , як законний представник неповнолітньої, не утримує квартиру та не сплачує за надані комунальні послуги, тому реєстрація неповнолітньої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перешкоджає позивачу ОСОБА_1 розпоряджатися майном, суд вважає що позов підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.10, 12, 43, 49, 133, 141, 263-268, 274, 280-289 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до неповнолітньої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати неповнолітню ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Повне рішення складено 19.11.2025.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивачем заочне рішення суду може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Відповідачем заочне рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 .

Відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 .

СУДДЯ: