Провадження №: 2-о/755/492/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"16" жовтня 2025 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Катющенко В.П.

за участю присяжних - Сорокопуд В.О., Косьянова В.В.

при секретарі - Онопрійчук Д.П.

за участю: заявника ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу окремого провадження за заявою ОСОБА_1 ,як і законний представник в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_3 , Дніпровський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), Міністерство оборони України, про оголошення фізичної особи померлою, -

В С Т А Н О В И В:

До Дніпровського районного суду міста Києва надійшла заява ОСОБА_1 , як і законний представник в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_3 , Дніпровський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), Міністерство оборони України, про оголошення фізичної особи померлою, у якій заявниця просить суд:

-оголосити померлим ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, уродженця м. Києва, паспорт громадянина України НОМЕР_1 виданий Дніпровським РВ ГУМВС України в м. Києві, РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрований: АДРЕСА_1 , старшого солдата зовнішнього пілоту (оператора) безпілотних літальних апаратів 3 відділення ударних безпілотних авіаційних комплексів 3 роти ударних безпілотних авіаційних комплексів батальйону ударних безпілотних авіаційних комплексів військової частини НОМЕР_3 , за обставин безпосередньої участі у бойових діях під час захисту Батьківщини, внаслідок збройної агресії російської федерації проти України;

-датою смерті ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вважати ІНФОРМАЦІЯ_3 ;

-місцем смерті ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вважати населений пункт м. Харків;

-вважати, що загибель ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , настала під час безпосередньої участі у бойових діях та забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, у складі військової частини НОМЕР_3 .

Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що вона є дружиною безвісти зниклого при особливих обставинах військовослужбовця за призовом під час мобілізації старшого солдата ОСОБА_4 , зовнішнього пілоту (оператора) безпілотних літальних апаратів 3 відділення ударних безпілотних авіаційних комплексів 3 роти ударних безпілотних авіаційних комплексів батальйону ударних безпілотних авіаційних комплексів військової частини НОМЕР_3 . Після початку повномасштабної війни її чоловік був призваний на військову службу за мобілізацією.

Відповідно до розпорядження ОТУ « ІНФОРМАЦІЯ_4 » від 01.09.2024 № БР-313/2807, батальйон ударних безпілотних авіаційних комплексів (далі УбпАК) військової частини НОМЕР_3 був переданий в оперативне підпорядкування військової частини НОМЕР_4 , який діє на Куп`янському напрямку в складі ОТУ «Старобільськ». 08.10.2024 виникла нагальна потреба в терміновому перерозподілі ресурсів 1-ї та 3-ї роти ОСОБА_5 . На виконання цього завдання на логістичний пункт була відправлена група військовослужбовців, до складу якої входив її чоловік старший солдат ОСОБА_4 , для перевантаження необхідних засобів, і старшим групи було призначено сержанта ОСОБА_6 .

ІНФОРМАЦІЯ_3 о 10 годині 30 хвилин, під час перевантаження майна за адресою: АДРЕСА_2 , стався вибух, в результаті якого сержант ОСОБА_6 загинув на місці, солдат ОСОБА_7 від отриманих важких поранень помер у лікарні, старший солдат ОСОБА_8 отримав поранення і був евакуйований до медичного закладу військової частини НОМЕР_5 , а тіло її чоловіка, старшого солдата ОСОБА_4 , та солдата ОСОБА_9 не було знайдено.

Відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_3 від 08.11.2024 № 4783 «Про результат проведення службового розслідування», старшого солдата ОСОБА_4 та солдата ОСОБА_9 , вважається таким, що зник безвісти за особливих обставин під час ведення бойових дій з 08.10.2024 та на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_3 від 08.10.2024 № 290 знято зі всіх видів забезпечення та направлення у розпорядження командира військової частини. Ознак кримінальних правопорушень, передбачених ст. 429, 430 КК України в діях її чоловіка не встановлено. 12.10.2024 її, як дружину, було сповіщено про те, що її чоловік, старший солдат ОСОБА_4 зник безвісти 08.10.2024 в районі АДРЕСА_2 під час виконання службових обов`язків і виконання бойового завдання із захисту України.

ОСОБА_4 протягом останніх шести місяців на території постійного місця проживання в АДРЕСА_1 , не з`являвся та на зв`язок не виходив. Тому заявниця, на правах дружини 10.10.2024 звернулася до відділу поліції №1 Харківського РУП №2 ГУНП в Харківській області за фактом зникнення безвісти чоловіка. Станом на день подання позову тіло її чоловіка не знайдено, його мати ОСОБА_3 здала свої ДНК зразки для ідентифікації тіла ОСОБА_4 , однак збігів не знайдено, і як їм пояснили, що місце де стався вибух є небезпечним, але пошукові роботи досі проводяться.

Визнання зниклого безвісти чоловіка заявниці загиблим потрібно для отримання виплат передбачених законодавством, оформлення спадщини і можливості зареєструвати його доньку ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в квартиру де був зареєстрований і є співвласником цього нерухомого майна ОСОБА_4 .

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 29.07.2025 відкрито провадження у цій справі, розгляд справи призначено до судового засідання, у порядку окремого провадження, судом у складі одного судді і двох присяжних.

21.08.2025 від начальника Дніпровського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника відділу.

В судовому засіданні заявниця ОСОБА_1 просила задовольнити вимоги викладені в заяві. Додатково пояснила, що тіла її чоловіка досі не знайдено, а у військовій частині повідомили, що ще не все розібрали, оскільки мають підстави вважати, що на тій території досі знаходяться вибухові пристрої. Ніяких повідомлень їй більше не приходило, керівництво попереджало, що у разі виявлення нових обставин їй прийде сповіщення. Також зазначила, що у матері чоловіка, у неї (заявниці) та у їхньої спільної дитини, відбирали зразки ДНК з метою ідентифікації можливого виявлення тіла чоловіка. Також вказала, що мама чоловіка, заінтересована особа у справі, не змогла з`явитися у судове засідання, оскільки її стан здоров`я досить погіршав після всіх цих подій.

Представники заінтересованих осіб в судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Згідно з частинами першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина 1 статті 2 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з пунктом 3 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою.

Відповідно до частини першої статті 306 ЦПК України у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку.

Як встановлено судом, ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , його батьками записані ОСОБА_11 та ОСОБА_12 (а.с.21,23).

09.05.2024 ОСОБА_4 та ОСОБА_13 зареєстрували шлюб у Дарницькому відділі державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 555. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу ОСОБА_14 (а.с.29).

ОСОБА_15 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , її батьками записані ОСОБА_4 та ОСОБА_1 (а.с.54).

11.10.2024 ОСОБА_1 отримала сповіщення про те, що її чоловік, солдат в/ч НОМЕР_3 ОСОБА_4 , зник безвісти 08.10.25024 поблизу н.п. Харків при виконанні службових обов`язків (а.с.11).

Згідно витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_3 (з основної діяльності) від 08.11.2024 №4783 про результати проведення службового розслідування вбачається наступне (а.с.12-18):

«Встановлені в ході службового розслідування обставини події об`єктивно виключають факт наявності неправомірних дій з боку зовнішнього пілота (оператора) безпілотних літальних апаратів 3 відділення ударних безпілотних авіаційних комплексів 3 взводу ударних безпілотних авіаційних комплексів 3 роти ударних безпілотних авіаційних комплексів батальйону ударних безпілотних авіаційних комплексів військової частини НОМЕР_3 старшого солдата ОСОБА_4 та свідчать про зникнення безвісти вказаного військовослужбовця внаслідок вибуху боєкомплекту, що мав місце 08 жовтня 2024 року, близько 10 години 30 хвилин, за місцем перевантаження засобів на логістичному пункті батальйону ударних безпілотних авіаційних комплексів, за адресою: АДРЕСА_2 .

У діях вказаного військовослужбовця порушення вимог, передбачених Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України, не встановлено.

Виходячи із матеріалів службового розслідування вина старшого солдата ОСОБА_4 у зникненні безвісти, яке настало 08.10.2024 відсутня.

Зникнення безвісти старшого солдата ОСОБА_4 настало під час проходження військової служби, пов`язане із виконанням обов`язків військової служби, пов`язане із захистом Батьківщини.

Зникнення безвісти старшого солдата ОСОБА_4 не є наслідком вчинення ним кримінального чи адміністративного правопорушення, не є наслідком вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження чи самогубства.

Посадових осіб військової частини НОМЕР_3 , дії чи бездіяльність яких сприяли зникненню безвісти старшого солдата ОСОБА_4 в ході проведення службового розслідування не встановлено.

Військовослужбовця за призовом під час мобілізації, колишнього зовнішнього пілота (оператора) безпілотних літальних апаратів 3 відділення ударних безпілотних авіаційних комплексів 3 взводу ударних безпілотних авіаційних комплексів 3 роти ударних безпілотних авіаційних комплексів батальйону ударних безпілотних авіаційних комплексів військової частини НОМЕР_3 старшого солдата ОСОБА_4 вважати зниклим безвісти 08 жовтня 2024 року.

Пункт 112 наказу командира військової частини НОМЕР_3 (про стройовій частині) від 08.10.2024 № 08.10.2024 № 290 про зняття з 08 жовтня 2024 року зі всіх видів забезпечення та направлення у розпорядження командира військової частини військовослужбовця за призовом під час мобілізації, зовнішнього пілота (оператора) безпілотних літальних апаратів 3 відділення ударних безпілотних авіаційних комплексів 3 взводу ударних безпілотних авіаційних комплексів 3 роти ударних безпілотних авіаційних комплексів батальйону ударних безпілотних авіаційних комплексів військової частини НОМЕР_3 старшого солдата ОСОБА_4 викласти в такій редакції:

«Військовослужбовця за призовом під час мобілізації, старшого солдата ОСОБА_4 , зовнішнього пілота (оператора) безпілотних літальних апаратів 3 відділення ударних безпілотних авіаційних комплексів 3 взводу ударних безпілотних авіаційних комплексів 3 роти ударних безпілотних авіаційних комплексів батальйону ударних безпілотних авіаційних комплексів, який брав участь у відсічі збройної агресії Російської Федерації проти України та місцеперебування якого невідомо до визнання його на підставі рішення суду безвісно відсутнім чи оголошення померлим, з 08 жовтня 2024 року зняти з триразового харчування в польових умовах, з речового забезпечення та направити у розпорядження командиру військової частини».»

Довідкою від 26.10.2024 № 9/4/3451 підтверджується те, що старший солдат ОСОБА_4 , зовнішній пілот (оператор) безпілотних літальних апаратів 3 відділення ударних безпілотних авіаційних комплексів 3 взводу ударних безпілотних авіаційних комплексів 3 роти ударних безпілотних авіаційних комплексів батальйону ударних безпілотних авіаційних комплексів військової частини НОМЕР_3 , дійсно в період з 01.09.2024 по 08.10.2024 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи у н.п. Кругляківка, Колісніківка, Глушківка, Новоосинове Курилівської сільської громади Куп`янського району, н.п. Глибоке Липецької сільської громади Харківського району Харківської області (а.с.20).

Статтею 47 ЦК України визначено, що правові наслідки оголошення фізичної особи померлою прирівнюються до правових наслідків, які настають у разі смерті.

Особа може бути оголошена в судовому порядку померлою у разі встановлення обставин, на підставі яких суд робить вірогідне припущення про смерть цієї особи. На цьому наголошено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 31.05.2023 у справі № 177/11/20, від 07.11.2023 у справі № 607/159/23.

Оголошення громадянина померлим має своїм призначенням усунення невизначеності, яка склалася у правовідносинах за участю особи, яка тривалий час є відсутньою за місцем свого постійного проживання і місце перебування якої невідоме.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» судам роз`яснено, що громадянин може бути оголошений в судовому порядку померлим у разі встановлення обставин, на підставі яких суд робить вірогідне припущення про смерть громадянина.

Оголошення фізичної особи померлою пов`язується з виникненням у її родичів та інших заінтересованих осіб прав і законних інтересів, як-от: право на спадкування майна, отримання соціальних виплат, призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника, припинення шлюбу, припинення зобов`язань, пов`язаних із такою особою, або інші матеріальні чи нематеріальні інтереси, пов`язані зі смертю цієї особи, тощо. Зазначене рішення також має важливе значення для правового статусу членів сім`ї, їх соціального забезпечення та можливості розпоряджатися майном особи, яка була оголошена померлою. Це оголошення має наслідки й для договірних зобов`язань, кредитних відносин і будь-яких інших правочинів, у яких брала участь особа, оскільки це може вплинути на вимоги кредиторів та інші правовідносини, пов`язані із зобов`язаннями.

Суд повинен мати достатні належні та допустимі докази для встановлення обставин, на підставі яких можливо зробити вірогідне припущення про смерть громадянина.

Тобто особливістю цієї категорії справ є те, що висновок суду про оголошення фізичної особи померлою ґрунтується на юридичному припущенні смерті особи (правова презумпція).

При розгляді справ вказаної категорії судам слід, крім іншого, з`ясовувати, чи може бути відсутність особи умисною, тобто чи не переховується вона від правоохоронних органів з метою уникнення юридичної відповідальності.

Вказаний висновок висловлено у постанові Верховного Суду від 06.11.2019 у справі № 226/3053/18 (провадження № 61-11048св19), який підтримано у постанові Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 390/1443/19 (провадження № 61-6659св21).

В постанові ВП ВС від 11.12.2024 в справі № 755/11021/22 зазначено, що з урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою не раніше спливу шести місяців від дня закінчення активних бойових дій на місці ймовірної загибелі фізичної особи або від дня настання події, за якої відбулася загибель фізичної особи, якщо така подія хоча й є наслідком воєнних дій, проте сталася не на території ведення активних бойових дій.

Оголошення фізичної особи померлою (смерть in absentia) - це судове визнання померлою фізичної особи, щодо якої за місцем її постійного проживання немає будь-яких відомостей про місце перебування протягом встановленого законом строку.

У правовому контексті оголошення фізичної особи померлою є припущенням її смерті (praesumptio mortis), що має наслідком припинення правосуб`єктності. Суд під час оголошення фізичної особи померлою достеменно не може встановити факт її смерті, а лише припускає це на підставі непрямих доказів або у зв`язку із тривалою безвісною відсутністю.

Оголошення фізичної особи померлою є юридичною фікцією, техніко-правовим прийомом, за якого суд визнає дійсними юридичні факти і обставини, які не підтверджуються неспростовними доказами через брак останніх або їх недостатність.

Законодавець розрізняє дві підстави оголошення судом фізичної особи померлою: загальну та спеціальну.

Відповідно до частини першої статті 46 ЦК України фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, - протягом шести місяців, а за можливості вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру - протягом одного місяця після завершення роботи спеціальної комісії, утвореної внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

За змістом частини другої статті 46 ЦК України фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій. З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців.

У частині першій статті 46 ЦК України міститься загальна норма: «фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років» - та дві спеціальні: «якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, - протягом шести місяців» та «за можливості вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру - протягом одного місяця після завершення роботи спеціальної комісії, утвореної внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру».

У частині другій статті 46 ЦК України законодавець навів дві спеціальні норми: «фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій» (речення перше) та «з урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців» (речення друге).

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України (другий сенат) від 18.06.2020 № 5-р(ІІ)/2020 принцип верховенства права (правовладдя) вимагає суддівської дії у ситуаціях, коли співіснують суперечливі норми одного ієрархічного рівня. У таких ситуаціях до судів різних видів юрисдикції висунуто вимогу застосовувати класичні для юридичної практики формули (принципи): «закон пізніший має перевагу над давнішим» (lex posterior derogat priori); «закон спеціальний має перевагу над загальним» (lex specialis derogat generali); «закон загальний пізніший не має переваги над спеціальним давнішим» (lex posterior generalis non derogat priori speciali). Якщо суд не застосовує цих формул (принципів) за обставин, що вимагають від нього їх застосування, то принцип верховенства права (правовладдя) втрачає свою дієвість.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15.02.2023 у справі № 910/18214/19 також звертала увагу на співвідношення між загальною та спеціальною нормою. Так, спеціальна норма встановлює правила, які підлягають застосуванню у певних випадках, визначених такою нормою права, а загальна норма встановлює правила, які підлягають застосуванню у всіх випадках, крім тих, на які поширюється гіпотеза спеціальної норми. Тому загальна та спеціальна норми не суперечать одна одній, а встановлюють системне законодавче регулювання.

Законодавець запроваджує спеціальну цивільно-правову норму з метою конкретизації, деталізації та диференціації правового регулювання цивільних відносин в межах їх загального роду. Спеціальна норма походить від загальної і тісно з нею пов`язана.

Відповідно у ситуації, коли внаслідок збройної агресії рф проти України фізична особа пропала безвісти, суд має право оголосити цю фізичну особу померлою відповідно до частини другої статті 46 ЦК України саме на підставі цих приписів (за умови доведеності зазначених обставин), використовуючи ці норми як спеціальні.

Велика Палата Верховного Суду враховує, що приписи частини другої статті 46 ЦК України пов`язують оголошення фізичної особи померлою у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, а не у зв`язку з воєнним станом як таким.

Воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень (стаття 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану»).

За змістом статті 1 Закону України «Про оборону України» :

- воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень;

- бойові дії - форма застосування з`єднань, військових частин, підрозділів (інших сил і засобів) Збройних Сил України, інших складових сил оборони для вирішення бойових (спеціальних) завдань в операціях або самостійно під час відсічі збройної агресії проти України або ліквідації (нейтралізації) збройного конфлікту, виконання інших завдань із застосуванням будь-яких видів зброї (озброєння);

- воєнні дії - організоване застосування сил оборони та сил безпеки для виконання завдань з оборони України;

- район воєнних (бойових) дій - визначена рішенням Головнокомандувача Збройних Сил України частина сухопутної території України, повітряного або/та водного простору, на якій впродовж певного часу ведуться або/та можуть вестися воєнні (бойові) дії.

Відповідно бойові дії є однією із форм воєнних дій. Ці категорії співвідносять як ціле (воєнні дії) та частина (бойові дії). Тому воєнні дії, які законодавець згадує у частині другій статті 46 ЦК України, не обмежуються лише бойовими діями.

Потрібно наголосити на тому, що законодавець розмежовує категорії «воєнні дії», «збройний конфлікт» і «воєнний стан». Частина друга статті 46 ЦК України послуговується категоріями «воєнні дії» і «збройний конфлікт», а не «воєнний стан». Тому немає підстав пов`язувати початок перебігу строків, зазначених у частині другій статті 46 ЦК України, із введенням, припиненням або скасуванням воєнного стану в Україні.

Велика Палата Верховного Суду для з`ясування змісту припису речення другого частини другої статті 46 ЦК України «з урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців» використовує телеологічний (цільовий) спосіб тлумачення норми права.

Телеологічний (цільовий) спосіб тлумачення норм права зосереджується на цілі та призначенні законодавчого припису, враховуючи права й законні інтереси суб`єктів і суспільні інтереси.

Мета досліджуваної правової норми полягає у забезпеченні балансу між правовою визначеністю та захистом прав зниклої особи. З одного боку, законодавець хоче запобігти поспішному оголошенню особи померлою, оскільки це може спричинити значні правові наслідки, як-от відкриття спадщини. З іншого - потреба у відновленні правової визначеності стає особливо актуальною у випадках зникнення в умовах активних бойових дій, коли значно зростає ризик загибелі.

Правова мета встановлення спеціальних строків полягає в тому, що визначені частиною другою статті 46 ЦК України два роки від дня закінчення воєнних дій, збройного конфлікту або шість місяців потрібні для розшуку особи та вжиття заходів для її повернення із зони воєнних дій, збройного конфлікту або з інших держав і територій. Дворічний або шестимісячний строки обумовлені тим, що в багатьох випадках під час воєнних дій, збройних конфліктів загибель або зникнення осіб відбувається в умовах невизначеності, на територіях, де тривають активні бойові дії, або в тимчасово окупованих регіонах, що ускладнює вирішення питання розшуку фізичної особи. І навіть за наявності цих строків очевидність щодо зникнення безвісти або загибелі особи може залишатися невідомою. Однак саме для розв`язання таких проблем і застосовуються юридичні фікції.

Речення друге частини другої статті 46 ЦК України не конкретизує обставини, за яких суд може застосувати скорочений шестимісячний строк замість дворічного, зазначеного у реченні першому цієї частини. Водночас суд може послатися на шестимісячний строк у разі наявності істотних підстав для припущення, що фізична особа загинула внаслідок воєнних дій, збройного конфлікту, і без обґрунтованих підстав очікувати, що з часом обставини зміняться або з`являться нові дані щодо місцезнаходження цієї особи.

Законодавець доповнив чинний ЦК України реченням другим частини другої статті 46 ЦК України задля врегулювання ситуацій, коли у суду є достатні істотні підстави вважати, що на основі доказів у конкретній справі фізична особа - з надзвичайно великою вірогідністю - є дійсно померлою (загиблою), і що впродовж двох років, зазначених у частині першій цієї статті, про особу не буде додаткових відомостей як про живу.

Частину другу статті 46 ЦК України потрібно тлумачити з урахуванням динамічного характеру суспільних відносин, які в умовах воєнних дій, збройних конфліктів зазнають швидких і непередбачуваних змін. Це вимагає оперативного реагування з боку суду для забезпечення ефективної охорони прав і законних інтересів осіб, у яких у зв`язку з вірогідною смертю зниклої особи виникають певні цивільні права та правомірні інтереси. Стислість строків вирішення такої категорії справ та ухвалення судових рішень у досліджуваній категорії справ стає особливо важливою в умовах, коли йдеться про встановлення правового статусу осіб, які зникли безвісти під час воєнних дій, збройного конфлікту, оскільки затримки в правовому реагуванні можуть призвести до погіршення ситуації для постраждалих осіб, їхніх родин і суспільства загалом.

Велика Палата Верховного Суду зауважує, що словосполучення «від дня закінчення воєнних дій», особливо у контексті широкомасштабної збройної агресії рф проти України, потрібно розуміти як визначення строку тривалістю в шість місяців, який потрібно обраховувати передусім від дня закінчення активних бойових дій на певній території України.

Визначення шести місяців як мінімально потрібного строку відображає необхідність обґрунтованого періоду для пошуку зниклої особи, враховуючи особливі обставини зникнення, зокрема під час активних бойових дій. Встановлення такого строку дозволяє зменшити ймовірність того, що особа, яка може бути ще живою, буде передчасно визнана померлою.

Швидкоплинні зміни суспільних відносин та життєвих обставин, зокрема на території активних бойових дій, впливають на можливість встановлення фактичного місця перебування зниклої особи. Тому, застосовуючи телеологічний підхід до тлумачення досліджуваної норми права, можна зробити висновок, що строк у шість місяців потрібно відраховувати від дня закінчення активних бойових дій на місці (території) ймовірної загибелі фізичної особи. Це забезпечує більш обґрунтований підхід до визначення моменту, коли зникнення фізичної особи (з надзвичайно високим ступенем вірогідності) можна вважати остаточним і невідворотним, що відповідає меті законодавчого регулювання - забезпеченню справедливості та правової визначеності для всіх зацікавлених сторін у таких суспільних відносинах.

Оголошення фізичної особи померлою пов`язується з виникненням у її родичів та інших заінтересованих осіб прав і законних інтересів, як-от: право на спадкування майна, отримання соціальних виплат, призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника, припинення шлюбу, припинення зобов`язань, пов`язаних із такою особою, або інші матеріальні чи нематеріальні інтереси, пов`язані зі смертю цієї особи, тощо. Зазначене рішення також має важливе значення для правового статусу членів сім`ї, їх соціального забезпечення та можливості розпоряджатися майном особи, яка була оголошена померлою. Це оголошення має наслідки й для договірних зобов`язань, кредитних відносин і будь-яких інших правочинів, у яких брала участь особа, оскільки це може вплинути на вимоги кредиторів та інші правовідносини, пов`язані із зобов`язаннями.

Велика Палата Верховного Суду наголошує, що законодавець, формуючи припис речення другого частини другої статті 46 ЦК України («з урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців»), після слів «шести місяців» завершив речення. Зазначене унаочнює, що правильним є таке тлумачення цього припису, що здійснюватиметься без прив`язки до моменту скасування воєнного стану, припинення воєнних дій, збройного конфлікту як такого на усій території України.

Наведене тлумачення відповідає і європейським стандартам. Так, відповідно до Рекомендації CM/Rec(2009)12 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо принципів, які стосуються осіб, зниклих безвісти, та презумпції смерті (прийнята Комітетом Міністрів Ради Європи 09 грудня 2009 року на 1073-му засіданні заступників міністрів), якщо обставини зникнення безвісти особи є такими, що дають підстави для висновку про ймовірність її загибелі, то для подання запиту бажано, щоб час, що минув з моменту зникнення або з моменту отримання останньої звістки про те, що особа жива, становив не більше одного року (пункт 2 принципу четвертого).

Велика Палата Верховного Суду звертає увагу, що стаття 48 ЦК України регулює правові наслідки появи фізичної особи, яка була оголошена померлою. Ця стаття передбачає механізм скасування судом рішення про оголошення фізичної особи померлою у разі, якщо вона з`являється або стає відомою інформація про її місцезнаходження. Завдяки цьому механізму законодавець також прагне забезпечити справедливість, враховуючи потребу в захисті прав людини та її законних інтересів. Стаття 48 ЦК України формує справедливий та розумний баланс між інтересами держави, суспільства та окремих осіб, у яких у зв`язку з вірогідною смертю зниклої фізичної особи виникають певні цивільні права та правомірні інтереси, що є ключовим для функціонування правової системи.

Велика Палата Верховного Суду виснує, що шість місяців, які визначені в реченні другому частини другої статті 46 ЦК України, мають відраховуватися від дня закінчення активних бойових дій на місці (на території) ймовірної загибелі фізичної особи, що дозволятиме надати правову охорону людям, які постраждали від війни та у яких у зв`язку з вірогідною смертю зниклої фізичної особи виникають певні цивільні права та правомірні інтереси, і забезпечуватиме правову справедливість.

Велика Палата Верховного Суду наголошує, що під час визначення моменту для початку відліку шестимісячного строку, встановленого реченням другим частини другої статті 46 ЦК України, суд повинен враховувати соціальний контекст та засаду справедливості. Оскільки в умовах російської агресії, яка триває на території України, ситуація в країні залишається недостатньо стабільною, будь-які правові рішення повинні бути чутливими до складних життєвих обставин, у яких опинилися люди.

Відрахування шестимісячного строку з дня припинення або скасування воєнного стану чи закінчення воєнних дій, збройного конфлікту було б непропорційним обмеженням прав та інтересів значної кількості цивільних осіб, членів сімей Захисників і Захисниць України.

Велика Палата Верховного Суду наголошує на тому, що у частині другій статті 46 ЦК України йдеться про воєнні дії, збройний конфлікт, а не про воєнний стан. Не можна тлумачити цей припис як такий, що його можливо застосувати стосовно оголошення особи померлою винятково після скасування воєнного стану на усій території України.

Також не можна відраховувати шестимісячний строк, передбачений частиною другою статті 46 ЦК України, від дати ймовірної загибелі фізичної особи на території ведення активних бойових дій, оскільки внаслідок триваючих активних бойових дій ситуація на певній території може бути невизначеною та непередбачуваною. Зокрема, зв`язок із особою може перерватися з різних причин, особа може бути змушена змінити місце постійного проживання, перебування або потрапити в полон, що ускладнює встановлення обставин її зникнення. В умовах воєнних дій, збройного конфлікту часто бракує достовірної інформації, що унеможливлює навіть гіпотетичне визначення дати ймовірної загибелі, а відтак і об`єктивне обчислення строків для оголошення особи померлою.

Шестимісячний строк, який у цьому випадку обраховується з дня закінчення активних бойових дій, виконує функцію своєрідного запобіжника, спрямованого на захист прав та інтересів фізичної особи, яка може перебувати в невідомому місці або тимчасово не мати змоги вийти на зв`язок з різних причин, пов`язаних з обставинами воєнних дій, збройного конфлікту. Така правова гарантія запобігає передчасному оголошенню особи померлою, враховуючи, що в умовах війни можуть бути численні фактори, які заважають встановленню фактичного місця перебування людини. Цей строк забезпечує можливість з`ясування додаткових обставин або отримання нової інформації про зниклу особу, що сприяє уникненню помилкових судових рішень, які могли б призвести до негативних правових наслідків для самої особи, її родичів і суспільства загалом.

Суд не констатує смерть фізичної особи, а оголошує фізичну особу померлою у судовому порядку у разі встановлення обставин, зазначених у частині другій статті 46 ЦК України, на підставі яких суд робить вірогідне припущення про смерть громадянина.

Оголошення судом громадянина померлим усуває невизначеність у правовідносинах за участю особи, яка тривалий час є відсутньою.

Водночас частиною другою статті 20 Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин» передбачено, якщо особа, зникла безвісти за особливих обставин, оголошена померлою, але її останки не знайдено, проведення розшуку не припиняється до встановлення її місцеперебування, місця поховання чи місцезнаходження останків такої особи.

За відсутності лише тіла загиблого військовослужбовця, при наявності достатніх доказів його загибелі при проведенні бойових дій, відмова у позові про визнання такого військовослужбовця померлим не може вважатися такою, що відповідає завданням цивільного судочинства та узгоджується з принципом правової визначеності. Такий висновок узгоджується із позицією Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, викладеній у постанові від 29.05.2024 у справі № 127/28463/23, провадження № 61-4764св24.

Водночас, якщо фізична особа, яка була оголошена померлою, з`явилася або якщо одержано відомості про місце її перебування, суд за місцем перебування цієї особи або суд, що постановив рішення про оголошення її померлою, за заявою цієї особи або іншої заінтересованої особи скасовує рішення суду про оголошення фізичної особи померлою (частина перша статті 48 ЦК України).

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам загалом, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який є у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

Сама по собі відсутність відомостей про місце перебування фізичної особи протягом трьох років у місці її постійного проживання не може бути достатньою підставою для оголошення цієї фізичної особи померлою. Суд повинен мати достатні докази для встановлення обставин, на підставі яких можливо зробити вірогідне припущення про смерть громадянина. Відсутність безумовних доказів або суперечність у доказах на підтвердження обставин, що надаються заявником та/або заінтересованими особами, унеможливлює оголошення особи померлою (Постанова КЦС ВС від 04.04.2024 в рамках справи № 697/645/23).

У постановах від 26.04.2023 у справі № 337/3725/22, від 29.03.2023 у справі № 753/8033/22 Верховний Суд дійшов висновків, що підставою для встановлення факту смерті є підтверджені доказами обставини, які свідчать про смерть громадянина в певний час і за певних обставин. Доказами, що підтверджують факт смерті особи в умовах воєнного стану або на тимчасово окупованій території України, можуть бути зокрема письмові докази; речові докази, у тому числі звуко- і відеозаписи; висновки експертів; копії лікарського свідоцтва/довідки про смерть; показання свідків, що можуть підтвердити ті обставини, на які посилається заявник; довідки з військкомату або від командира військової частини (у випадку загибелі військовослужбовців); заяви до правоохоронних органів про зникнення особи, в тому числі при обставинах, що загрожували їй смертю.

Вочевидь вказаний перелік доказів не є вичерпним та може бути конкретизований у кожній справі залежно від встановлених у ній обставин.

Подібні висновки висловлені у постанові Верховного Суду від 25.10.2023 справі № 607/1612/23 (провадження № 61-6323св23).

При зверненні із заявою про оголошення ОСОБА_4 померлим заявниця зазначала, що рішення суду їй необхідне для реалізації права на отримання виплат передбачених законодавством, оформлення спадщини та можливості зареєструвати спільну доньку в квартирі, у якій був зареєстрований і є співвласником ОСОБА_4 .

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11.12.2024 в справі № 755/11021/22 звертає увагу, що з урахуванням конкретних обставин справи суд може розпочати відлік шестимісячного строку для оголошення особи померлою від дня настання події, яка спричинила загибель фізичної особи, у разі якщо ця подія відбулася за межами території ведення активних бойових дій, проте є наслідком воєнних дій.

У такому випадку у разі подій (наприклад, авіаударів, ракетних обстрілів, терактів, підривів на мінах, загибелі під час евакуації чи гуманітарної місії) на територіях, які формально не є зоною активних бойових дій, але мають прямий зв`язок з воєнними діями, збройним конфліктом, суд має право розпочати відлік шестимісячного строку з моменту такої події. Якщо докази, як-от: відеоматеріали, документи або показання свідків тощо, дозволяють з високим ступенем вірогідності припустити ймовірну загибель особи, зволікання у визнанні фізичної особи померлою стає невиправданим і не відповідає принципу правової визначеності.

У цій справі, з огляду на наявні та описані вище письмові докази, судом встановлено, що військовослужбовець ОСОБА_4 зник безвісті 08.10.2024 внаслідок вибуху боєкомплекту, близько 10 години 30 хвилин, за місцем перевантаження засобів на логістичному пункті батальйону ударних безпілотних авіаційних комплексів, за адресою: АДРЕСА_2

Зважаючи на те, що зазначена подія відбулася на території, яка формально не є зоною активних бойових дій, але має прямий зв`язок з воєнними діями та сталася внаслідок воєнних дій, беручи до уваги, що зникнення безвісти ОСОБА_4 настало під час проходження військової служби, пов`язане із виконанням обов`язків військової служби, пов`язане із захистом Батьківщини та не є наслідком вчинення ним кримінального чи адміністративного правопорушення, не є наслідком вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження чи самогубства, з урахуванням приписів статті 46 ЦК України, суд приходить до висновку про те, що докази, які долучені до заяви про оголошення фізичної особи померлою, не містять жодних суперечностей щодо обставин загибелі старшого солдата ОСОБА_4 , та дають можливість зробити вірогідне припущення про його смерть ІНФОРМАЦІЯ_3 у місті Харків під час виконання військового обов`язку по здійсненню заходів із забезпечення національної безпеки і оборони та захисту держави Україна внаслідок збройної агресії російської федерації та повномасштабним її вторгненням на територію України.

З урахуванням викладеного, суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що заяво про оголошення фізичної особи померлою, є обґрунтованою і такою, що підлягає задоволенню.

На підставі вище викладеного, керуючись ст.ст. 16, 46, 47 ЦК України, ст. 2, 4, 5, 10, 76-81, 258-259, 263-265, 305-308 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_6 , АДРЕСА_3 ),як і законний представник в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП: НОМЕР_7 , АДРЕСА_1 ), Дніпровський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) (код в , бул. Верховної Ради, 8/20, м. Київ), Міністерство оборони України (код в , просп. Повітряних сил України, 6, м. Київ) про оголошення фізичної особи померлою задовольнити.

Оголосити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , громадянина України, уродженця м. Києва, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 (РНОКПП НОМЕР_8 , паспорт серії НОМЕР_1 , виданий 16.01.2015 Дніпровським РВ ГУДМС України в м. Києві), старшого солдата військової частини НОМЕР_3 Міністерства оборони України померлим ІНФОРМАЦІЯ_8 у м. Харків, Харківської області, Україна, під час виконання військового обов`язку по здійсненню заходів із забезпечення національної безпеки і оборони та захисту держави Україна внаслідок збройної агресії російської федерації та повномасштабним її вторгненням на територію України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Повний текс рішення складено 24.10.2025.

Суддя:

Присяжні: 1)

2)