РЕНІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Провадження № 2-о/510/84/19

Справа № 510/1678/25

17 листопада 2025 року м. Рені Одеської області

Ренійський районний суд Одеської області у складі

Головуючого судді Гончарової-Парфьонової О.О.

за участю секретаря Фурсової А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Рені Одеської області цивільну справу за заявою ОСОБА_1 / заінтересована особа ОСОБА_2 / про видачу обмежувального припису, -

встановив:

Заявник звернулася до суду з заявою про видачу обмежувального припису /заінтересованаособа ОСОБА_2 /, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вона та її донька ОСОБА_2 мешкають разом за адресою: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_2 має надмірну конфліктність, тривалий час вчиняє психологічне і фізичне насильство відносно заявника, що й стало приводом для звернення заявника до суду.

Заявник у судове засідання не з`явилась, направила до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, підтримала у повному обсязі заяву про видачу обмежувального припису та просила її задовольнити.

Заінтересована особа у судове засідання не з`явилась, направила до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, просила задовольнити заяву частково, оскільки враховуючи її сумісне проживання разом із ОСОБА_1 та відсутності іншого місця мешкання, вимоги про заборону наближатися на відстань не менше 100 метрів до місця проживання та залишити місце проживання де вона мешкає разом із матір`ю ОСОБА_1 , виконати не може. В визнала вимоги відносно заборони контактувати через засоби зв`язку, особисто і через третіх осіб з ОСОБА_1 .

Розглянувши матеріали справи, суд вважає, що заява про видачу обмежувального припису підлягає задоволенню з наступних підстав.

Дійсно, як встановлено судом, заявник ОСОБА_1 проживає разом із її донькою ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Ренійського районного суду Одеської області від 17 січня 2025 року, справа № 510/97/25 за заявою ОСОБА_1 видано обмежувальний припис ОСОБА_2 з 17 січня 2025 року по 17 липня 2025 року.

Вироками Ренійського районного суду Одеської області від 07 квітня 2025 року (справа № 510/388/25), та 12 травня 2025 року (справа № 510/705/25) ОСОБА_2 визнано винною у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ст. 390-1 КК України.

Постановою Ренійського районного суду Одеської області від 29 липня 2025 року ОСОБА_2 визнано винною у вчинені адміністративних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 173-2 КУпАП, які вчинені відносно потерпілої ОСОБА_1 , та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

Крім того, за заявами ОСОБА_1 від 27 липня 2024 року, 09 вересня 2024 року, 04 березня 2025 року, 09 травня 2025 року, 26 червня 2025 року та 17 липня 2025 року внесені відомості до ЄРДР за ч. 1 ст. 125, ст. 126-1, ст. 390-1 КК України.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_2 неодноразово спричиняла психологічне та фізичне насильство по відношенню до своєї матері ОСОБА_1 .

Частиною 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 350-2 ЦПК України, особа, яка постраждала від домашнього насильства, у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», може подати заяву до суду про видачу обмежувального припису.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис стосовно кривдника віднесено до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», яка визначає значення термінів даного закону, кривдником є особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі. В свою чергу домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Згідно з ч. 3 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

У пункті 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Частинами 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу.

Судом не беруться до уваги наявні в матеріалах справи витяги з ЄРДР № 0001013 від 27 липня 2024 року, № 0001219 від 09 вересня 2024 року, № 0000023 від 10 травня 2025 року, № 0000044 від 26 червня 2025 року та № 0000049 від 17 липня 2025 року, оскільки зазначені витяги не є належними доказами в розумінні ст. 77 ЦПК України, з огляду на те, що відсутні докази, що кримінальне провадження на даний час не завершено, особі оголошено підозру, а тому данні письмові докази не доводять вчинення будь-яких протиправних дій відносно ОСОБА_1 .

Відповідно до ч. 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Разом із тим, вчинення ОСОБА_2 домашнього насильства по відношенню до ОСОБА_1 підтверджується рішенням Ренійського районного суду Одеської області від 17 січня 2025 року, справа № 510/97/25.

Про продовження вчинення ОСОБА_2 домашнього насильства по відношенню до ОСОБА_1 підтверджується вироками Ренійського районного суду Одеської області від 07 квітня 2025 року (справа № 510/388/25), та 12 травня 2025 року (справа № 510/705/25) за якими ОСОБА_2 визнано винною у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ст. 390-1 КК України, постановою Ренійського районного суду Одеської області від 29 липня 2025 року про визнання ОСОБА_2 винною у вчинені адміністративних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 173-2 КУпАП.

Крім того, суд звертає увагу на те, що відповідно до матеріалів справи, зареєстрованим місцем проживанням сторін є житловий будинок розташований за адресою: АДРЕСА_1 . В своїй заяві ОСОБА_2 зазначила, що проживає в одному будинку з ОСОБА_1 та іншого місця проживання немає, у зв`язку з чим не може залишити будинок, а також не наближатися на відстань 100 метрів до ОСОБА_1 .

Згідно із ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до рішення ЄСПЛ від 02 грудня 2010 року у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України», утрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання в право на житло.

Таким чином, у суду відсутні необхідні підстави для заборони ОСОБА_2 наближатися на відстань менше 100 метрів та залишення її місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом видачі обмежувального припису з застосуванням заявлених обов`язків.

За пунктом 7 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 350-6 ЦПК України розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні.

Оцінивши всі надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність у діях кривдника ОСОБА_2 ознак домашнього насильства та задоволення заяви в частині заборони контактувати з особою, яка постраждала від домашнього насильства.

Відповідно до ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, відносяться на рахунок держави.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 4, 7, 10, 12, 13, 18, 77, 81, 89, 133, 141, 259, 263-265, 268, 273, 293, 350-1-350-8, 352, 354, 355 ЦПК України, -

вирішив:

Заяву ОСОБА_1 / заінтересована особа ОСОБА_2 / про видачу обмежувального припису задовольнити частково.

Видати обмежувальний припис ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , яким заборонити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , контактувати з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , через засоби зв`язку, особисто і через третіх осіб.

Встановити строк дії обмежувального припису на шість місяців, тобто з 17 листопада 2025 року по 17 травня 2026 року.

У задоволенні інших тимчасових обмежень прав та покладення обов`язків на ОСОБА_2 відмовити.

Попередити ОСОБА_2 про кримінальну відповідальність за ст. 390-2 КК України за умисне невиконання обмежувальних приписів.

Копію рішення направити до ВП № 2 Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області для взяття особи, стосовно якої видано обмежувальний припис, на профілактичний облік, а також до Ізмаїльської районної державної адміністрації Одеської області та Виконавчого комітету Ренійської міської ради Ізмаїльського району Одеської області.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання.

Суддя О.О. Гончарова-Парфьонова