Справа № 161/9861/25 Головуючий у 1 інстанції: Шестернін В. Д.
Провадження № 22-ц/802/1225/25 Доповідач: Шевчук Л. Я.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 листопада 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді Шевчук Л. Я.,

суддів Данилюк В. А., Киці С. І.,

секретар с/з Черняк О. В.,

з участю:

представника позивача Павленка С. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Акцент Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитором спадкодавця, за апеляційною скаргою позивача Акціонерного товариства «Акцент-Банк» на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25 серпня 2025 року,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2025 року Акціонерне товариство (далі АТ) «Акцент-Банк» звернулося в суд із зазначеним позовом, який обґрунтований тим, що 15 лютого 2021 року ОСОБА_3 (позичальник) власноручно підписав анкету-заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг в АТ «А-Банк». На підставі цієї анкети-заяви позичальнику було відкрито рахунок, на який встановлено кредитний ліміт, та видано платіжну картку. Позичальник користувався кредитним лімітом.

Позивач також зазначав, що у зв`язку зі смертю позичальника, відкриття та прийняття спадщини відповідачами банк має право вимагати від них сплати заборгованості за кредитним договором в межах вартості спадкового майна.

Заборгованість позичальника за кредитним договором з моменту його смерті не змінилася і складає 45 791,32 грн, з яких 27 106,12 грн заборгованість за тілом кредиту, 18 685,20 грн заборгованість за процентами за користування кредитом.

Покликаючись на зазначені обставини, позивач просив суд стягнути із спадкоємців ОСОБА_1 , ОСОБА_2 у користь АТ «Акцент-Банк» в межах вартості спадкового майна суму заборгованості за кредитним договором № SAMABWFC3 від 15 лютого 2021 року в розмірі 45 791,32 грн, з яких 27 106,12 грн залишок заборгованості за тілом кредиту, 18 685,20 грн залишок заборгованості за процентами, а також просив стягнути з відповідачів в користь АТ «Акцент-Банк» сплачений судовий збір у розмірі 3 028 грн.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25 серпня 2025 року у цій справі позовні вимоги АТ «Акцент-Банк» задоволено частково.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_2 в користь АТ «Акцент-Банк» заборгованість за кредитним договором № SAMABWFC3 від 15 лютого 2021 року в розмірі 24 265,49 грн.

У задоволенні позовних вимог до ОСОБА_1 відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 в користь АТ «Акцент-Банк» судовий збір в розмірі 802,27 грн.

Повернуто АТ «Акцент-Банк» з державного бюджету судовий збір у розмірі 802,27 грн, сплачений згідно з платіжним дорученням № від 16 квітня 2025 року в загальному розмірі 3 028 грн.

Не погоджуючись із ухваленим рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні процентів скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким стягнути з відповідачки ОСОБА_2 в користь АТ «Акцент-Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 45 791,32 грн, з яких 27 106,12 грн залишок заборгованості за тілом кредиту, 18 685,20 грн залишок заборгованості за процентами.

Відзив на апеляційну скаргу не подавався.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_4 апеляційну скаргу підтримав, просив апеляційну скаргу задовольнити.

Інші учасники справи в судове засідання не з?явилися, хоча у встановленому законом порядку були повідомлені про час і місце розгляду справи, а тому апеляційний суд розглянув справу у їх відсутності.

Заслухавши пояснення представника позивача ОСОБА_4 , дослідивши матеріали справи та вивчивши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу позивача слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін з таких підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги АТ «Акцент-Банк», суд першої інстанції врахував, що після смерті позичальника ОСОБА_3 , який належним чином не виконував свої зобов?язання за кредитним договором, спадщину прийняла його дочка ОСОБА_2 , а тому суд стягнув з відповідачки ОСОБА_2 в користь позивача заборгованість за тілом кредиту в межах вартості спадкового майна. Відмовляючи у задоволенні позовної вимоги про стягнення процентів за користування кредитом, суд першої інстанції дійшов висновку про безпідставність зазначеної позовної вимоги.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, оскільки вони відповідають встановленим обставинам справи і зроблені з дотриманням вимог закону.

За матеріалами справи судом встановлено, що 15 лютого 2021 року ОСОБА_3 підписав анкету-заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг в АТ «А-Банк», в якій зазначено, що вона разом із умовами та правилами надання банківських послуг і тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування, розташованими в рекламному буклеті, складають між ним та банком договір про надання банківських послуг (а. с. 28).

АТ «Акцент-Банк» надало ОСОБА_3 інформацію про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту (паспорт споживчого кредиту) (а. с. 29).

АТ «Акцент-Банк» відкрило ОСОБА_3 рахунок № НОМЕР_1 та видало картку № НОМЕР_2 строком дії до жовтня місяця 2027 року (довідка за картами) (а. с. 32).

АТ «Акцент-Банк» встановило ОСОБА_3 за кредитним договором від 15 лютого 2021 року такі кредитні ліміти: 15.02.2021 - 22 000 грн, 15.02.2021 - 22 000 грн, 13.07.2021 - 29 000 грн, 29.03.2023 27 106,12 грн, 22.06.2023 - 0 грн (довідка за лімітами) (а. с. 31).

Згідно з даними виписки по картці за період: 15.02.2021 - 15.04.2025 сума витрат складає 55 025,45 грн, сума зарахувань 10 082,50 грн, сума комісій - 452 грн, сума кешбеку - 0 грн (а. с. 10-27).

Судом також встановлено, що ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 (а. с. 43).

29 травня 2024 року АТ «Акцент-Банк» надіслано до Ківерцівської державної нотаріальної контори претензію-вимогу, в якій кредитодавець просив завести спадкову справу після смерті ОСОБА_3 та довести до відома його спадкоємців, які прийняли спадщину, про обов`язок сплатити заборгованість за кредитним договором у розмірі 45 791,32 грн (а. с. 44-47, 100).

03 червня 2024 року у зв`язку з надходженням претензії АТ «Акцент-Банк» Ківерцівською державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу № 308/2024, що підтверджується листом № 564/02-14 від 03 червня 2024 року та інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру № 77184270 від 03 червня 2024 року (а. с. 48, 104, 102).

Спадщину після смерті ОСОБА_3 прийняла його дочка ОСОБА_2 . Спадщина, на яку було видане свідоцтво, складається з 21/100 частки приміщення секції 92А, що знаходиться в гуртожитку у АДРЕСА_1 загальною площею 116,1 кв. м, житловою площею 70,6 кв. м, що підтверджується заявою про прийняття спадщини від 30 серпня 2024 року та свідоцтвом про право на спадщину за законом від 30 серпня 2024 року (а. с. 105, 117).

Також судом встановлено, що заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 вересня 2014 року у справі № 161/13818/14, що набрало законної сили 13 жовтня 2014 року, шлюб між ОСОБА_3 (позичальник) та ОСОБА_1 розірвано (а. с. 107).

Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованості за кредитним договором, заборгованість позичальника ОСОБА_3 за кредитним договором складає 45 791,32 грн, з яких 27 106,12 грн заборгованість за тілом кредиту, 18 685,20 грн заборгованість за процентами за користування кредитом (а. с. 8, 9).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно з частиною 1 статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець. У даному випадку умови договору приєднання розроблені АТ «Акцент-Банк», тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на положення статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом частини 2 статті 1056-1 ЦК України (в редакції закону на час виникнення спірних правовідносин) розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Отже, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

АТ «Акцент-Банк», пред`являючи позов до спадкоємців про погашення заборгованості за кредитним договором, просив суд крім тіла кредиту (суму, яку фактично отримав в борг позичальник) стягнути з відповідачів проценти за користування кредитом.

Як доказ укладення кредитного договору з позичальником банк надав суду анкету-заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, а також витяг з умов та правил надання банківських послуг у АТ «А-Банку», тарифи по картці «Зелена» (а. с. 33-42).

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що зазначені документи не можна вважати складовою частиною кредитного договору. Матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці документи розумів позичальник, ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг в АТ «Акцент Банк», а також те, що вказані документи на момент отримання позичальником кредиту взагалі містили умови щодо сплати процентів за користування кредитом, комісії тощо, в тому числі у зазначених в цих документах розмірах і порядках нарахування.

Отже, відсутні підстави вважати, що сторони кредитного договору обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами.

Роздруківка із сайту позивача не може бути належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду від 11 березня 2015 року у справі № 6-16цс15 і не спростовано позивачем при розгляді зазначеної справи.

Також місцевим судом правильно зазначено, що у даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини 1 статті 634 ЦК України, оскільки умови та правила надання банківських послуг в АТ «А-Банк», що розміщені на офіційному сайті позивача, неодноразово змінювалися ним самим в період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з цього документа у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані позичальнику умови кредитування, відсутність в анкеті-заяві про приєднання до умов та правил надання банківських послуг в АТ «А-Банк» домовленості сторін про сплату процентів за користування кредитними коштами, комісії та інших платежів, наданий банком витяг з умов та правил надання банківських послуг в АТ «А-Банк» не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із позичальником кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин.

Наведене узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, який викладений у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17.

Враховуючи зазначене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про безпідставність вимог позивача про стягнення процентів за користування кредитом.

Разом з тим, фактично отримані та використані позичальником кошти підлягають поверненню банку, а тому банк вправі вимагати захисту свого права шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення фактично отриманої суми коштів.

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Згідно з пунктом 3 вказаного Положення клієнтські рахунки - рахунки, за якими обліковуються кошти, розпорядником яких є клієнти банку. До клієнтських рахунків належать кореспондентські, поточні, вкладні (депозитні) рахунки, рахунки умовного зберігання (ескроу), розрахункові рахунки.

Таким чином, наявна в матеріалах справи виписка з рахунку, за яким обліковуються кошти клієнта банку, може підтверджувати заборгованість позичальника за тілом кредиту.

При цьому судом встановлено, що з наданої позивачем виписки з рахунку позичальника вбачається, що банк, визначаючи кредитну заборгованість за кредитом, зарахував до неї не тільки кошти, які фактично були отримані (використані) позичальником, але і списані з ініціативи банку за рахунок кредитних коштів як проценти за користування кредитом, комісія та інші платежі, унаслідок чого банк необґрунтовано збільшив заборгованість за тілом кредиту.

Місцевим судом правильно звернуто увагу на те, що автоматичне списання коштів на погашення процентів та інших платежів, у разі виникнення заборгованості, передбачене умовами і правилами надання банківських послуг в АТ «А-Банк», позичальником не підписані, тому не можуть застосовуватись.

Судом першої інстанції здійснено арифметичний розрахунок на підставі даних виписки з рахунку (а. с. 10-27), заборгованість позичальника за тілом кредиту складає 24 265,49 грн (45 791,32 грн (від`ємний залишок по рахунку) 21 525,83 грн (безпідставно списані банком проценти, комісія та інші платежі).

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

Згідно з частиною 1 статті 1281 ЦК України спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб.

Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги (частина 2 статті 1281 ЦК України).

Відповідно до статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено . У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора звертає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

Як встановлено судом, на час відкриття спадщини зобов`язання померлого позичальника за кредитним договором залишилося невиконаним, розмір такого зобов`язання складає 24 265,49 грн.

Спадщину після смерті позичальника ОСОБА_3 прийняла його дочка ОСОБА_2 . В матеріалах справи відсутні докази виконання нею свого обов`язку щодо повідомлення АТ «Акцент-Банк» про смерть позичальника.

Позивач у встановлений законом строк подав до державної нотаріальної контори претензію-вимогу про заведення спадкової справи після смерті спадкодавця ОСОБА_3 .

Позивач як кредитор вправі вимагати стягнення заборгованості за кредитним договором зі спадкоємця ОСОБА_2 в межах вартості одержаного у спадщину майна.

В матеріалах справи відсутні відомості про вартість нерухомого майна, одержаного у спадщину відповідачем, при цьому, є очевидним, що грошова вимога позивача не перевищує вартості такого майна.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача ОСОБА_2 в користь АТ «Акцент-Банк» 24 265,49 грн заборгованості за кредитним договором.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції і не впливають на правильність судового рішення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного суд апеляційної інстанції доходить висновку, що рішення суду першої інстанції постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу позивача Акціонерного товариства «Акцент-Банк» залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25 серпня 2025 року у цій справі залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді