Справа № 496/2040/24
Провадження № 2/496/3406/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2025 року м. Біляївка

Біляївський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Пендюри Л.О.

за участю секретаря Сурженко К.І.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду міста Біляївка цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

УСТАНОВИВ:

АТ «Сенс Банк» звернулося до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за угодою про надання споживчого кредиту № 501255441 від 10.07.2020 року у розмірі 49621 грн 62 к. та понесені судові витрати зі сплати судового збору.

Свої вимоги мотивує тим, що 10.07.2020 року ОСОБА_1 уклав з АТ «Альфа Банк» угоду про надання споживчого кредиту № 501255441. Відповідно до умов кредитного договору банк зобов`язувався в порядку та на умовах, визначених кредитним договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором.

Банк належним чином виконав свій обов`язок щодо надання позичальнику кредиту.

Позичальник своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконав, внаслідок чого станом на 28.02.2023 року заборгованість за кредитним договором становить 49621 грн 62 к., з яких: 30488 грн 91 к. заборгованість по тілу кредиту; 9623 грн 78 к. заборгованість по відсотках; 9508 грн 93 к. заборгованість по комісії.

12.08.2022 року загальними зборами акціонерів АТ «Альфа Банк» затверджено рішення про зміну найменування АТ «Альфа Банк» на АТ «Сенс Банк». Запис про зміну найменування позивача внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців, громадських формувань 30.11.2022 року.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, але в позовній заяві просив розгляд справи проводити у його відсутність в порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідач в судове засідання не з`явився, а від його представника надійшла до суду заява про відкладення розгляд справи у зв`язку із зайнятістю його в іншій справі. При цьому підтверджень суду не надав, а тому суд вважає неявку представника відповідач неповажною та вважає можливим проводити судовий розгляд за його відсутністю.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

В судовому засіданні встановлено, що 10.07.2020 року відповідачем було запропоновано ПАТ «Альфа-Банк» Оферту угоди на укладення угоди про надання кредиту № 501255441, обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії. (а.с. 5)

16.07.2020 року відповідачем було заповнена та підписана Анкета-заява про акцепт Публічної пропозиції ПАТ «Альфа-Банк» на укладення Договору про банківське обслуговування фізичних осіб в ПАТ «Альфа Банк». (а.с. 6)

В оферті міститься відмітка про отримання відповідачем акцепту пропозиції на укладення угоди про надання кредиту № 501255441обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії від 10.07.2020 року, про що свідчить його підпис.

Оферта містить також умови кредитної картки та відкриття відновлювальної Кредитної лінії: відновлювальна кредитна лінія складає: до 200 000,00 грн.; процентна ставка за користування Кредитною лінією 26,00 % річних, тип ставки фіксована; строк дії кредитної картки 3 роки з моменту випуску та умови сплати платежів, визначених Угодою/Договором. Встановлена комісійна винагорода за обслуговування кредиту 1,50% від суми кредиту. (а.с. 5)

Відповідно до умов кредитного договору банк зобов`язувався надати позичальнику кредит, а позичальник зобов`язувався в порядку та на умовах, визначних кредитним договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором.

Позивач свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит в сумі 50000 грн, що підтверджується меморіальним ордером № 1154031 від 10.07.2020 року та випискою з особового рахунку за період з 10.07.2020 року по 28.02.2023 року. (а.с. 12, 13-28)

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором № 501255441 від 10.07.2020 року утворилась заборгованість, загальний розмір якої, відповідно до розрахунку заборгованості за кредитом, станом на 28.02.2023 року, становить - 49621,62 гривень, що складається з заборгованості за тілом кредиту - 30488,91 гривень; заборгованість за відсотками за користування кредитом - 9623,78 гривень; по комісії - 9508,93 грн. (а.с. 11)

На підтвердження зарахування кредитних коштів на рахунок позичальника та часткового погашення ним заборгованості, позивач надав виписку по особовим рахункам з 27.04.2023 року по 28.02.2023 року. (а.с. 13-28)

З метою врегулювання спору в досудовому порядку, позивачем було направлено на адресу відповідача Досудову вимогу щодо виконання договірного зобов`язання від 03.07.2023 року. (а.с. 29, 30, 31-34)

Вказана вимога відповідачем не виконана та заборгованість не сплачена.

Між тим, судом критично відноситься до нарахування позивачем заборгованості по комісії у розмірі 9508 грн 93 к. з огляду на наступне.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19)).

У приватному праві недійсність (нікчемність чи оспорюваність) може стосуватися або «вражати» договір, правочин, акт органу юридичної особи, державну реєстрацію чи документ.

В ЦК України закріплений підхід, при якому оспорюваність правочину конструюється як загальне правило. Навпаки, нікчемність правочину має місце тільки у разі, коли існує пряма вказівка закону про кваліфікацію того або іншого правочину як нікчемного.

Нікчемним є той правочин, недійсність якого встановлена законом і для визнання його недійсним не вимагається рішення суду (частина друга статті 215 ЦК України). Нікчемність правочину конструюється за допомогою «текстуальної» недійсності, оскільки вона існує тільки у разі прямої вказівки закону. Така пряма вказівка може втілюватися, зокрема, в термінах «нікчемний», «є недійсним». Нікчемний правочин, на відміну від оспорюваного, не створює юридичних наслідків, тобто, не «породжує» (змінює чи припиняє) цивільних прав та обов`язків.

Якщо недійсність певного правочину встановлена законом, тобто якщо цей правочин нікчемний, позовна вимога про визнання його нікчемним не є належним способом захисту права чи інтересу позивача. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину.

Нікчемний правочин (частина друга статті 215 ЦК України) є недійсним вже в момент свого вчинення (ab initio), і незалежно від волі будь-якої особи, автоматично (ipso iure). Нікчемність правочину має абсолютний ефект, оскільки діє щодо всіх (erga omnes). Нікчемний правочин не створює юридичних наслідків, тобто, не зумовлює переходу/набуття/зміни/встановлення/припинення прав ні для кого. Саме тому посилатися на нікчемність правочину може будь-хто. Суд, якщо виявить нікчемність правочину, має її враховувати за власною ініціативою в силу свого положення (ex officio), навіть якщо жодна із заінтересованих осіб цього не вимагає (див. постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 лютого 2023 у справі № 359/12165/14-ц (провадження № 61-13417св21)).

Під вимогами, яким не повинен суперечити правочин, мають розумітися ті правила, що містяться в імперативних приватно-правових нормах.

Тлумачення частини першої статті 203 ЦК України свідчить, що під змістом правочину розуміється сукупність умов, викладених в ньому. Зміст правочину, в першу чергу, має відповідати вимогам актів цивільного законодавства, перелічених в статті 4 ЦК України. Втім більшість законодавчих актів носять комплексний характер, і в них поряд із приватно-правовими можуть міститися норми різноманітної галузевої приналежності. За такої ситуації необхідно вести мову про те, що зміст правочину має не суперечити вимогам, встановленим у приватно-правовій нормі, хоча б вона містилася в будь-якому нормативно-правовому акті, а не лише акті цивільного законодавства. Під вимогами, яким не повинен суперечити правочин, мають розумітися ті правила, що містяться в імперативних приватно-правових нормах (див. постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2022 року в справі № 613/1436/17 (провадження № 61-17583св20)).

У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги (частини перша та друга статті 633 ЦК України).

Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (частина перша статті 634 ЦК України).

Споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (пункт 11 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування»).

Тобто, споживчим є будь-який кредит наданий споживачу для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит (частини перша та друга статті 11 Закону України «Про споживче кредитування»).

Умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними (частина п`ята статті 12 Закону України «Про споживче кредитування»).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2023 року у справі № 204/224/21 (провадження № 61-4202сво22) зазначено, що: «згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19.

У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладені оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.4 розділу 1 Заяви-договору № 886499-307 про надання кредиту від 08.09.2020 року щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) в розмірі 3,9% щомісячно, є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

У справі встановлено, що відповідно до п. 1 Оферти на укладання угоди про надання кредиту № 501255441 від 10.07.2020 року зазначено, що розмір комісії за обслуговування кредиту складає 1,5% від суми кредиту.

Суд звертає увагу, що в кредитному договорі не зазначено конкретного переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з обслуговуванням кредиту, що надаються відповідачу та за які банком встановлена щомісячна комісія, також АТ «Сенс Банк» не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні вказаного кредитного договору, а тому положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісяця сплачувати плату за обслуговування кредитної заборгованості є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

За таких обставин, суд вважає, що положення кредитного договору щодо обов`язку відповідача щомісяця сплачувати плату за обслуговування кредиту є нікчемними, а тому позовні вимоги щодо стягнення заборгованості по комісії у розмірі 9508 грн 93 к. не підлягають задоволенню.

Відповідно до розрахунку суми заборгованості відповідача по комісії за кредитним договором (а.с. 11) та виписки по особовому рахунку за період з 10.07.2020 року по 28.02.2023 року, відповідач за період з 03.08.2020 року по 21.02.2022 року фактично сплатив безпідставно нараховану комісію за кредитним договором на загальну суму 14250 грн (03.08.2020 750, 18.09.2020 1500 грн, 13.11.2020 750 грн, 16.12.2020 750 грн, 14.01.2021 750 грн, 15.02.2021 1500 грн, 07.04.2021 750 грн, 13.05.2021 1500 грн, 26.07.2021 740 грн 89 к., 16.08.2021 759 грн 11 к., 17.09.2021 - 750 грн, 29.10.2021 - 750 грн, 22.11.2021 - 750 грн, 22.12.2021 750 грн, 24.01.2022 750 грн, 21.02.2022 750 грн).

Проте, враховуючи той факт, що відповідач не повертає кредити та нараховані проценти, в нього утворилась заборгованість, яка станом на 28.02.2023 року, яка складає: 40112 грн 69 к, з яких: заборгованість по тілу кредиту - 30488 грн 91 к. та заборгованість по відсоткам 9623 грн 78 к. Проте, враховуючи безпідставно нараховану та сплачену відповідачем комісію за обслуговування кредиту в розмірі 14250 грн слід дійти висновку про наявність меншої суми заборгованості відповідача, зазначеної в розрахунку позивача (40112 грн 69 к. (заборгованість по тілу кредиту та заборгованість по відсоткам) відняти 14250 грн (сплачена комісія за обслуговування кредиту)) в розмірі - 25862 грн 69 к.

Враховуючи те, що відповідач не належним чином виконує умови кредитного договору, кредитні кошти не повертає та не сплачує нараховані проценти, а тому суд вважає можливим стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 25862 грн 69 к. з яких: заборгованість по тілу кредиту (в т.ч. прострочена) - 25862 грн 69 к.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається з наданого меморіального ордеру № від 11.08.2023 року (а.с. 3), позивач за подання даного позову до суду, сплатив судовий збір в розмірі 2684 грн, а тому, у зв`язку з частковим задоволенням позову з відповідача підлягає стягненню сума судового збору, пропорційна до розміру задоволених вимог, а саме 1398 грн 90 к. (розмір задоволених позовних вимог помножено на розмір сплаченого судового збору та поділено на розмір заявлених позовних вимог: 25862 грн 69 к. х 2684 грн/49621 грн 62 к.). При цьому суд враховує роз`яснення, надані Пленумом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. № 36 постанови № 10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах».

Керуючись ст. ст. 11, 509, 526, 598, 599, 610, 611, 615, 625 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 76, 80, 81, 133, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк» (місце знаходження: 03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, буд. 100, ) заборгованість за кредитним договором № 50125544 від 10.07.2020 року у розмірі 25862 грн 69 к.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк» (місце знаходження: 03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, буд. 100, ) витрати по сплаті судового збору у розмірі 1398 грн 90 к.

В іншій частині позовних вимог Акціонерному товариству «Сенс Банк» до ОСОБА_1 відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана позивачем до Одеського апеляційного суду через Біляївський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня складення його повного тексту.

Повний текст рішення складено 17 листопада 2025 року.

Суддя Л.О. Пендюра