Справа № 453/1691/25
№ провадження 2/453/890/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И /заочне/

25 листопада 2025 року Сколівський районний суд Львівської області

в складі: головуючого - судді Брони А.Л.,

при секретарі судового засідання Бендеш А.І.,

з участю позивачки ОСОБА_1

та її представника - адвоката Кручка В.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сколе цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Міністерства оборони України, третіх осіб: Сколівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Стрийському районі Львівської області, Сколівської міської ради відділу соціального захисту населення, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про встановлення фактів, що мають юридичне значення,-

в с т а н о в и в :

02.10.2025 року ОСОБА_1 в особі свого представника - адвоката Кручка В.С. через систему «Електронний суд» звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , Міністерства оборони України, третіх осіб: Сколівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Стрийському районі Львівської області, Сколівської міської ради відділу соціального захисту населення, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, в якій просить:

- встановити факт того, що вона, ОСОБА_1 , з 2012 року по 26.09.2024 року проживала однією сім`єю як чоловік і жінка без реєстрації шлюбу з громадянином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки с. Ямельниця Сколівського району Львівської області, у зв`язку з чим зобов`язати орган державної реєстрації актів цивільного стану внести зміни до актового запису про народження ОСОБА_4 № 6 від 06.09.2013, складеного Ямельницькою сільською радою Сколівського району Львівської області, зазначивши батьком дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та змінити її прізвище на " ОСОБА_3 ".

Ухвалою судді Сколівського районного суду Львівської області від 06.10.2025 року позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження із визначенням дати підготовчого засідання.

Ухвалою Сколівського районного суду Львівської області від 25.11.2025 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду.

В обгрунтування заявлених вимог позивачка зазначила, що в 2011 році, проживаючи в с. Ямельниця Сколівського району Львівської області, познайомилась з ОСОБА_3 , з яким почала зустрічатись, а з 2012 року почала разом проживати за його місцем проживання в с. Ямельниця. Позивачка вказує на те, що вони з ОСОБА_3 мали спільний бюджет, взаємні права та обов`язки, тобто між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю, однак шлюб за взаємної згоди реєструвати не стали, а в подальшому неодноразово обговорювали це питання і відкладали реєстрацію офіційного шлюбу.

Від спільного проживання з ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 у них народилася дочка - ОСОБА_4 . Оскільки на час народження дитини вони не перебували у зареєстрованому шлюбі, запис про батька у свідоцтві про народження дочки вчинено за вказівкою матері у відповідності до ст. 135 СК України.

Позивачка зазначає, що хоча шлюб і не був зареєстрований, ОСОБА_3 одразу визнав себе батьком і опікувався дитиною з перших днів її життя, носив її на руках, купував речі, ліки, продукти для дитини, проводив час з донькою, займався її вихованням. Усі витрати на дитину вони несли спільно, але основний тягар забезпечення лежав на ОСОБА_3 , який працював і утримував позивачку та доньку.

У 2015 році позивачка та ОСОБА_3 вирішили переїхали жити в м. Сколе, де винаймали житло, розташоване за адресою АДРЕСА_1 , а з 2023 року - за адресою АДРЕСА_2 , де вели спільне господарство, піклувалися один про одного, виховували та утримували спільно дочку, з чоловіком брали спільну участь в утриманні сім`ї в цілому.

Зазначає, що спільне життя з ОСОБА_3 було перерване у зв`язку з його призовом до Збройних Сил України для участі в бойових діях проти збройної агресії рф. 07.08.2024 року, внаслідок чого ОСОБА_3 був мобілізований на військову службу. Позивачка вказує, що востаннє бачилась з ОСОБА_3 у вересні 2024 року, коли приїхала по місцю проходження його підготовки на полігоні в Львівській області. Зазначає, що вони постійно спілкувалась з ним в телефонному режимі, коли він проходив службу на сході України, підтримуючи емоційний, матеріальний і сімейний зв`язок, до 17.09.2023 року, коли зв`язок з ним було втрачено.

01.10.2024 Стрийським ТЦК позивачку було письмово було повідомлено, що її цивільний чоловік - ОСОБА_3 , будучи навідником 4 ДШБ в/ч НОМЕР_1 , 26.09.2024 року, під час виконання бойового завдання в ході ведення бойових дій Покровського району Донецької області зник безвісті.

Згідно з повідомленням Стрийської окружної прокуратури Львівської області, ОСОБА_3 вважався безвісти зниклим військовослужбовцем, з приводу чого здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000258 за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України. У межах цього провадження позивачка визнана потерпілою. В подальшому, постановою слідчого в ОВС СУ ГУНП в Чернівецькій області Чепурняк Р.І. від 23.06.2025 року у справі №0000086 за ідентифікацію тіла, проведеною за результатами ДНК-експертизи, встановлено особу ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_2 , зареєстрованого в АДРЕСА_3. При цьому, як зазначено в цій постанові, ідентифікація невстановленого тіла проводилась за ДНК дочки ОСОБА_4 , ймовірність походження ДНК-профілів від батька та дитини становить не менше ніж 99,9999999 %. Цей доказ, на думку позивачки, є беззаперечним і в сукупності з іншими доказами не залишає сумнівів у тому, що ОСОБА_3 був батьком ОСОБА_4 .

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого 02.07.2025 року Сколівським ВДРАЦС у Стрийському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, датою смерті ОСОБА_3 зазначено ІНФОРМАЦІЯ_4 , а місцем смерті - с. Катеринівка Покровського району Донецької області.

Як зазначає позивачка, встановлення вказаних вище фактів мають для неї та її дочки юридичне значення для оформлення статусу членів сім`ї загиблого військовослужбовця, призначення соціальних виплат та державної допомоги, оформлення пенсії у зв`язку з втратою годувальника на неповнолітню дитину, внесення змін до актового запису про народження дитини щодо батька, офіційно встановивши батьківство.

22.10.2025 на адресу суду надійшли додаткові пояснення представника Міністерства оборони України Ткачук В.В., в яких зазначає, що ознайомившись із заявою та додатками, вважає, що обґрунтування заяви є недостатнім, належних доказів для встановлення факту проживання однією сім`єю не надано.

Щодо доказів спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, вказує, що для встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу необхідно враховувати правила частини другої статті 3 Сімейного кодексу України де визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки саме як членів сім`ї. Аналогічна правова позиція у подібних правовідносинах викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №554/8023/15-ц (провадження № 14-130цс19) і зроблено висновок, що «вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України)».

Обов`язковою умовою для визнання факту проживання однією сім`єю, крім власне факту спільного проживання, є наявність: спільного бюджету; спільного харчування; купівлі майна для спільного користування; участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт; надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням; інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

Для встановлення факту проживання однією сім`єю потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню.

Так, при встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у понятті домогосподарства.

Домогосподарством є сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти.

Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно-правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв.

Згідно з частиною другою статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 у справі № 1-8/99 за конституційними поданнями Служби безпеки України, Державного комітету нафтової, газової та нафтопереробної промисловості України, Міністерства фінансів України щодо офіційного тлумачення положень пункту 6 статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», частин четвертої і п`ятої статті 22 Закону України «Про міліцію» та частини шостої статті 22 Закону України «Про пожежну безпеку» (справа про офіційне тлумачення терміну «член сім`ї») вказано, що обов`язковими умовами для визнання осіб членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки.

Встановлення факту проживання однією сім`єю передбачає доведення перед судом факту спільного їх проживання, наявності у них спільного побуту, виникнення між ними у зв`язку із цим взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю.

При цьому має бути встановлена і доведена саме сукупність вказаних усталених обставин та відносин (спільне проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України), оскільки самі по собі, наприклад, факти спільної присутності їх на святах, або пересилання коштів, або періодичний спільний відпочинок, або проживання за однією адресою, факт реєстрації за такою адресою при відсутності інших наведених вище ознак не можуть свідчити, що між особами є усталені відносини, притаманні сім`ї.

Наведене узгоджуються із правовою позицією, викладеною Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц (провадження № 14-130цс19), неодноразово підтриманою Верховним Судом у постановах: від 12 грудня 2019 року у справі № 466/3769/16 (провадження № 61- 5296св19), від 27 лютого 2019 року у справі № 522/25049/16-ц (провадження № 61- 11607св18), від 11 грудня 2019 року у справі № 712/14547/16-ц (провадження № 61- 44641св18), від 24 січня 2020 року у справі № 490/10757/16-ц (провадження № 61- _42601св18), від 08 грудня 2021 року у справі № 531/295/19 (№ 61-3071св21), та інших.

У постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 587/302/16 (провадження № 61- 18522св18) Верховний Суд указав, що закон не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту проживання жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду при їх оцінці.

ОСОБА_1 зазначає, що: «в 2011 році проживаючи в с. Ямельниця Сколівського району я познайомилась з ОСОБА_3 , з яким почала зустрічатись, а з 2012 року почала разом проживати за його місцем проживання в с. Ямельниця, мали спільний бюджет, взаємні права та обов`язки, тобто між нами склалися усталені відносини, що притаманні подружжю, однак шлюб за обоюдної згоди реєструвати не стали, а в подальшому неодноразово обговорювали це питання і відкладали реєстрацію офіційного шлюбу на пізніше». Проте Заявником, не надано достовірних доказів, які отримані законним шляхом та відповідно чинному законодавству, щодо факту спільного проживання. Факт спільного проживання та/або реєстрації місця проживання без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, не може свідчити про те, що мали місце усталені відносини, які притаманні сім`ї та що вони проживали однією сім`єю як чоловік і дружина без реєстрації шлюбу.

Так, заявниця стверджує, що : «… а з 2012 року почала разом проживати за його місцем проживання в с. Ямельниця, мали спільний бюджет, взаємні права та обов`язки, тобто між нами склалися усталені відносини, що притаманні подружжю,…». Ведення спільного бюджету заявник не підтверджує жодними доказами, зазначене наводить на думку, про хибність тверджень заявника про ведення спільного бюджету з 2012 року. Таким чином, зазначене свідчіть про непідтвердженість спільного проживання однією сім`єю та ведення спільного бюджету. Доказами які б могли в своїй сукупності підтвердити певні твердження заявниці, можна віднести: перекази грошових коштів на рахунки заявника з моменту проживання однією сім`єю (2012 рік) по момент смерті; оплата комунальних послуг; ведення спільного бюджету; придбання побутових речей для спільного користування в домогосподарстві; ремонт або обслуговування побутової техніки; покази свідків відповідно встановленого порядку; однак нічого із зазначеного надано не було.

На підтвердження вищезазначеного, було додано фотодокази, проте на зазначених фото неможливо визначити що заявник саме є загиблим, також на фотодоказах невідомі особи, в невизначеному приміщенні у невизначений час. Відповідно до статті 76 Цивільно процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Таким чином, дані фотодокази до уваги братися не можуть, так як вони не можуть підтвердити або спростувати певного факту.

У постанові Верховного Суду від 05 лютого 2020 року у справі №712/7830/16-ц, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку, що вимоги позивача про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу задоволенню не підлягають, оскільки показання свідків не підтверджують ознак, властивих для проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Показання свідків та спільні фотографії не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. Незрозуміло чому заявницею не долучено до заяви копії наступних документів та доказів: щодо спілкування (розмов, листування, тощо) між нею та загиблим з часу спільного проживання та до моменту зникнення безвісті, у тому числі щодо ведення спільного господарства, наявності спільного побуту, наявність взаємних прав та обов`язків; копії/витяги з наказу командира військової частини про виключення загиблого зі списків військової частини, призначення та завершення службового розслідування (з якого повинно вбачатись хто записаний родичем та/або членом сім`ї загиблого, хто отримав з військової частини відповідні грошові виплати, тощо); витягу з особової справи загиблого у військовій частині щодо відомостей про членів його сім`ї та/або родичів, копії автобіографії (за наявності); анкети вивчення особи військовослужбовця (аркушу співбесіди), у ході якого встановлюється наявність родичів, утриманців тощо; доказів того, хто отримав після загибелі його грошове забезпечення у військовій частині, де він проходив військову службу.

Вирішуючи вимогу про встановлення факту проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки слід врахувати, що юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року у справі № 582/18/21 (провадження № 61-20968сво21).

Таким чином, не зазначено у заяві та не наведено належних і допустимих доказів наявності взаємних прав та обов`язків у заявниці із загиблим. Оскільки належних, допустимих і достатніх доказів про проживання заявниці з загиблим однією сім`єю та на підтвердження спільного проживання, пов`язаності спільним побутом, наявності взаємних прав та обов`язків заявником не надано, відповідно, відсутні підстави для визнання такого факту доведеним. З урахуванням принципу диспозитивності процесу та засад змагальності сторін, відповідно до яких заявник зобов`язана довести обставини, на які посилається на підтвердження заяви, у зв`язку з чим слід дійти обґрунтованого висновку про недоведеність факту спільного проживання заявниці із загиблим.

Щодо встановлення факту батьківства, зазначає, що відповідно до ст. 125 Сімейного кодексу України якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу охорони здоров`я про народження нею дитини. Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: 1) за заявою матері та батька дитини; 3) за рішенням суду.

Згідно зі ст. 126 Сімейного кодексу України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою.

Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану.

Якщо заява про визнання себе батьком дитини подана неповнолітнім, орган державної реєстрації актів цивільного стану повідомляє батьків, опікуна, піклувальника неповнолітнього про запис його батьком дитини. У разі якщо повідомити батьків, опікуна, піклувальника неповнолітнього неможливо, орган державної реєстрації актів цивільного стану повинен повідомити орган опіки та піклування про запис неповнолітнього батьком дитини.

Якщо заява про визнання батьківства не може бути подана особисто, вона може бути подана через представника або надіслана поштою, за умови її нотаріального засвідчення. Повноваження представника мають бути нотаріально засвідчені. Заявник у заяві вказує про те, що на протязі тривалого терміну, заявник проживала у цивільному шлюбі з загиблим. Як зазначає заявник « ІНФОРМАЦІЯ_3 у нас народилася дочка- ОСОБА_4 . Чи отримував заявник вказані пільги та допомоги Міністерству оборони України достеменно невідомо і не в змозі отримати таку інформацію, оскільки така захищена законодавством про захист персональних даних, проте вважає це питання повинне бути досліджене судом та відповідна інформація витребувана судом в Управлінні соціального захисту населення.

Відповідно до ст. 128 Сімейного кодексу України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду.

Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України.

Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття.

Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини.

Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 130 Сімейного кодексу України у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду.

Заява про встановлення факту батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.

Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини.

Отже, при регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.

Відповідно до частин першої-третьої статті 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України.

Справи про визнання батьківства суд розглядає у позовному провадженні. Спір про походження дитини від осіб, які не перебувають у шлюбі між собою і не подали в державні органи реєстрації актів цивільного стану спільної заяви про реєстрацію їх як батьків, суд може вирішувати за заявою про визнання батьківства, поданою одним із батьків.

Заяви про встановлення факту як батьківства, так і материнства суд приймає до розгляду, якщо запис про батька (матір) дитини в Книзі реєстрації народжень учинено згідно зі статтею 135 СК України.

Рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах реєстрації актів цивільного стану (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено).

Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі частини другої статті 128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи.

За правилами статті 130 СК України у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду. Заява про встановлення факту батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Заява про встановлення факту батьківства може бути подана особами, зазначеними у частині третій статті 128 цього Кодексу.

Таким чином, заявник має вказати та надати достовірні докази того, що її йморіний чоловік, помер/загинув.

У постанові Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 591/6441/14- ц (провадження № 61-6030св18) зазначено, що: «щодо предмету доказування у даній категорії справи, то СК України будь-яких особливостей не визначає. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності.

Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі частини другої статті 128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи. Для встановлення батьківства правове значення мають фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання, а також докази, що підтверджують визнання особою батьківства.

Підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути висновок судово-генетичної або судово- імунологічної експертизи».

У постанові Верховного Суду від 10 липня 2019 року у справі № 686/23256/16-ц та від 25 березня 2021 року у справі № 752/21411/17 (ЄДРСРУ № 95848812) зроблено висновок, що отриманий відповідно до вимог закону висновок експерта у кримінальній справі, є письмовим доказом у цивільній справі, якому суд має надати оцінку та мотивувати, чи визнає доказ, чи відхиляє його.

Разом з тим, згідно з частиною п`ятою статті 106 ЦПК України у висновку експерта повинно бути зазначено, що висновок підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

Отже, експерти повинні бути обізнані про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Такий висновок, узгоджується з висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі № 522/1029/18 (провадження № 14-270цс19).

23.10.2025 на адресу суду надійшли заперечення представника позивачки ОСОБА_1 - адвоката Кручка В.С. на відзив відповідача 2, в якому зазначає, що що відзив Міністерства оборони України не містить доказів, які б спростовували обставини позову. Відповідач 2 оперує припущеннями, зміщує предмет доказування, підмінює поняття «зареєстрований шлюб» і «фактичні сімейні відносини» та не аналізує головне - сукупність доказів, реальну поведінку сторін, спільне проживання, спільний побут, спільну дитину та підтверджене походження дитини від загиблого військовослужбовця. Не надано жодного доказу, тоді як заявником подано: сімейні фотодокази; переписку; матеріали з ТЦК та прокуратури; висновок ДНК-експертизи; докази спільного життя; наявність спільної дитини; свідків, які будуть допитані судом. Відзив не спростовує і не нівелює ці докази.

Сімейні відносини, що є предметом доказування у справі, регулюються: ст. 3, 8, 51 Конституції України; ст. 3, 4, 74, 125, 128, 130 СК України; ст. 5, 7, 141, 161 України (інтереси дитини); ст. 76, 77, 81, 89 ЦПК України; Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»; Конвенцією про права дитини (ст. 3). Ці норми встановлюють: можливість проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу; допустимість будь-яких фактичних доказів; обов`язок держави захищати сім`ю та дитину; особливий державний захист сімей загиблих військових.

Велика Палата ВС у постанові від 10.04.2019 № 372/1804/16-ц виснувала «Факт проживання однією сім`єю встановлюється на підставі сукупності доказів, що підтверджують спільність побуту, наявність взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, навіть без державної реєстрації шлюбу.» ВС також у постанові від 17.03.2021 № 127/13793/19 зазначає, що «Відсутність спільних договорів, квитанцій чи банківських рахунків не є підставою для відмови у встановленні факту проживання однією сім`єю». А у постанові від 05.02.2020 № 524/241/18 ВС вказує, що «Фото, свідчення, спільні сімейні події, виховання дитини - належні та достатні докази фактичних подружніх відносин».

Велика Палата ВС у постанові від 23.01.2019 № 373/2054/16-ц зазначає, що «Суд застосовує стандарт переваги більш вагомих доказів (balance of probabilities)». В даному випадку позивачка надала до суду разом з позовною заявою системні та взаємопов`язані докази. Відповідач 2 - не надало. ДНК - як ключовий доказ, використаний державою для ідентифікації тіла. У справі є виняткова обставина: ДНК дитини було використано державою для ідентифікації тіла загиблого військового. Держава вже фактично офіційно визнала батьківство - інакше ідентифікація була б неможлива. Так ВС у постанові від 21.11.2018 № 372/1806/17 зазначав, що «ДНК-експертиза з імовірністю 99,99% є достатнім доказом походження дитини від конкретної особи». Відтак юридично та фактично недоцільно визнавати ДНК-доказ у кримінально- виконавчому/ідентифікаційному вимірі, але одночасно знецінювати його у сімейному праві. Така позиція є внутрішньо суперечливою та неприйнятною.

Аргумент відповідача 2: «немає доказів». Спростування: докази є, вони різнопланові, взаємопідтверджувальні і підлягають сукупній оцінці саме судом.

Аргумент відповідача 2: «немає спільних квитанцій/рахунків». Спростування: Верховний Суд не вимагає наявності таких документів як обов`язкової підстави - інші факти (свідчення, фото, побут, ДНК) мають переважну доказову силу.

Аргумент відповідача 2: «статус матері як одинокої матері/отримання допомог». Спростування: соціальний статус не долає фактичні обставини спільного життя, отримання окремих соцвиплат не доводить відсутності сімейних стосунків.

Аргумент відповідача 2: «роздільне проживання під час служби». Спростування: мобілізація та проходження служби не припиняють фактичних сімейних відносин. ВС у практиці дозволяє враховувати обставини служби при оцінці фактів.

Статті Конституції України, СК України і міжнародні стандарти (Конвенція про права дитини) встановлюють пріоритет інтересів дитини. ст. 3 Конвенції про права дитини - інтереси дитини є найвищим пріоритетом держави. Практика ЄСПЛ (Keegan v. Ireland; Nuutinen v. Finland) підкреслює, що сімейні зв`язки захищаються незалежно від формальної реєстрації. «Сімейні відносини підлягають захисту незалежно від формальної реєстрації, а держава зобов`язана сприяти возз`єднанню та захисту сім`ї, а не перешкоджати цьому». Крім того Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» гарантує захист сімей загиблих воїнів.

Держава не вправі займати формальну або антисоціальну позицію, тим більше - у справах, де йдеться про сім`ю загиблого військовослужбовця. Держава має забезпечити захист сім`ї загиблого, а не висувати формальні перешкоди для реалізації прав дитини та матері.

Таким чином держава вже визнала формально реальність сім`ї, коли ідентифікувала тіло загиблого через ДНК рідної дитини, а відтак позиція МОУ суперечить доктрині "best interests of the child", а суд, вирішуючи спір, зобов`язаний застосувати принцип пріоритету інтересів дитини і сім`ї загиблого, а не формальний підхід, як це проявляє відповідач 2.

Сукупність доказів у справі підтверджує: факт спільного проживання однією сім`єю; факт батьківства загиблого щодо дитини (в тому числі через ДНК, що була використана для ідентифікації тіла); безперервність сімейних відносин, незважаючи на мобілізацію. При тому, доводи відповідача 2 є формальними, не підкріплені доказами та суперечать законодавству і практиці ВС, а відтак просить суд відхилити відзив названий "додатковими поясненнями" відповідача 2 Міністерства оборони України як необґрунтований та такий що не спростовує жодної юридично значимої обставини. Встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу між позивачкою та загиблим військовослужбовцем. Встановити факт батьківства загиблого військовослужбовця щодо малолітньої дитини. Позовні вимоги - задовольнити повністю.

Позивачка ОСОБА_1 та її представник - адвокат Кручок В.С. в судовому засіданні вимоги позовної заяви підтримали з підстав, викладених в позовній заяві.

Відповідач 1 - ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, будучи належним чином повідомлена про дату час проведення такого.

21.11.2025 на адресу суду надійшло клопотання представника відповідача - Міністерства оборони України Ткачук В.М., в якому просить слухання справи провести без участі сторони відповідача.

Третя особа - Сколівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Стрийському районі Львівської області, будучи належним чином повідомлена про дату та час проведення судового засідання, явку представника в таке не забезпечила.

Третя особа - Сколівська міська рада відділу соціального захисту населення, будучи належним чином повідомлена про дату та час проведення судового засідання, явку представника в таке не забезпечила, але попередньо міським головою Романишин М.С. подано до суду клопотання про розгляд справи без участі третьої особи, на підставі наявних у справі доказах.

Третя особа - Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області, будучи належним чином повідомлена про дату та час проведення судового засідання, явку представника в таке не забезпечила.

У зв`язку з викладеним, судом ухвалено рішення про заочний розгляд на підставі наявних у справі доказів.

Розглянувши матеріали справи, давши належу оцінку доказам у справі, суд дійшов наступного висновку.

Згідно з ч.1 ст. 4, ч.1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Виходячи із наведених вище процесуальних норм та роз`яснень, суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Як зазначила позивачка, у 2011 році, проживаючи в с. Ямельниця Сколівського району Львівської області, вона познайомилась з ОСОБА_3 , з яким почала зустрічатись, а з 2012 року почала разом проживати за його місцем проживання в с. Ямельниця, мали спільний бюджет, взаємні права та обов`язки, тобто між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Внаслідок спільного проживання з ОСОБА_3 у позивачки ІНФОРМАЦІЯ_5 народилася дочка - ОСОБА_4 . Оскільки на час народження дитини позивачка та ОСОБА_3 не перебували у зареєстрованому шлюбі, запис про батька у свідоцтві про народження дочки вчинено за вказівкою матері у відповідності до ст. 135 СК України.

З 2015 року ОСОБА_1 разом з ОСОБА_3 та донькою переїхали з жити в м. Сколе, де винаймали житло за адресою АДРЕСА_1 , а з 2023 року - за адресою АДРЕСА_2 , у якому вели спільне господарство, піклувалися один про одного, виховували та утримували спільно дочку.

07.08.2024 року ОСОБА_3 був мобілізований на військову службу.

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_3 помер в с. Катеринівка Покровського району Донецької області.

Вказані обставини в судовому засіданні підтвердили наступні свідки.

Свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснили, що вони проживають по сусідству з позивачкою, а тому добре її знають та добре знали її покійного чоловіка ОСОБА_3 . Вказали, що дійсно 2012 року такі проживали разом як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу та у них народила донька ОСОБА_4 , батьком якої є ОСОБА_3 .

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснила, що вона проживає по сусідству з позивачкою, а тому добре її знає та добре знала її покійного чоловіка. Вказала, що ОСОБА_1 до часу смерті ОСОБА_3 проживала з ним як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу і у них була спільна донька ОСОБА_4 .

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснила, що вона проживає в одному будинку з позивачкою, є її сестрою. Вказала, що ОСОБА_1 до часу смерті ОСОБА_3 проживала з ним як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу і у них була спільна донька ОСОБА_4 .

Згідно з повідомленням Стрийської окружної прокуратури Львівської області, ОСОБА_3 вважався безвісти зниклим військовослужбовцем, з приводу чого здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000258 за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України.

У межах вказаного вище кримінального провадження позивачку було визнано потерпілою.

Згідно постанови слідчого в ОВС СУ ГУНП в Чернівецькій області Чепурняк Р.І. від 23.06.2025 року у кримінальному провадженні №0000086, за результатами ДНК-експертизи було встановлено особу ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_2 , зареєстрованого в АДРЕСА_3. Ідентифікація тіла проводилась за ДНК ОСОБА_4 , ймовірність проходження ДНК - профілів від батька та дитини становить не менше ніж 99,9999999%.

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого 02.07.2025 Сколівським ВДРАЦС у Стрийському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, датою смерті ОСОБА_3 зазначено ІНФОРМАЦІЯ_4 , а місцем смерті - с. Катеринівка Покровського району Донецької області.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 1 постанови від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в спорах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та іншої мети - ні.

Відповідно до вимог п.5 ч.1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Згідно із вимогами ч.2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Статтею 1 СК України визначаються засади шлюбу, особисті немайнові та майнові права і обов`язки подружжя, підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обов`язків батьків і дітей, усиновлювачів та усиновлених, інших членів сім`ї та родичів.

Статтею 21 СК України встановлено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Згідно ст. 27 СК України державна реєстрація шлюбу встановлена для забезпечення стабільності відносин між жінкою та чоловіком, охорони прав та інтересів подружжя, їхніх дітей, а також в інтересах держави та суспільства.

Державна реєстрація шлюбу засвідчується Свідоцтвом про шлюб, зразок якого затверджує Кабінет Міністрів України.

Відповідно до ч.1 ст. 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків.

Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всіх ознак, що притаманні наведеному визначенню.

Суд приходить до висновку, що надані позивачкою докази є належними та допустимими з точки зору закону, та підтверджують факт її проживання однією сім`єю з ОСОБА_3 , наявність у них спільного побуту, спільного відпочинку та ведення спільного господарства.

Встановлення факту спільного проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу необхідно позивачці для оформлення статусу члена сім`ї загиблого військовослужбовця, призначення соціальних виплат та державної допомоги, оформлення пенсії у зв`язку з втратою годувальника на неповнолітню дитину.

Встановлення цього факту не суперечить чинному законодавству України і не порушує чиїх-небудь прав або охоронюваних законом інтересів.

Щодо встановлення факту батьківства суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.3 ст. 128 СК України, позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття.

У відповідності до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. №5 «Про судову практику про справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян.

В пункті 13 вказаної Постанови, Пленум Верховного Суду України вказав, що факт батьківства може бути встановлено за наявності однієї з таких обставин: 1) спільне проживання батьків дитини і ведення ними спільного господарства, яке не припинилось до її зачаття; 2) спільне виховання дитини; 3) спільне утримання дитини; 4) докази, що з вірогідністю підтверджують визнання відповідачем батьківства.

Згідно п.7 Постанови Пленуму ВСУ від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» встановлено, що у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, або смерті жінки, яка вважалась матір`ю останньої, факт їхнього батьківства (материнства) може бути встановлено за рішенням суду в окремому провадженні.

Заяви про встановлення факту як батьківства, так і материнства суд приймає до розгляду, якщо запис про батька (матір) дитини в книзі реєстрації народжень учинено згідно зі ст. 135 СК України.

Таким чином, закон розрізняє порядок визначення походження дитини від батька шляхом визнання батьківства - про що позов заявляється до особи, яка вважається батьком дитини, або нею самою, та шляхом встановлення факту батьківства у разі смерті особи, яку заявник вважає батьком дитини.

Згідно із ст. 130 СК України у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду. Заява про встановлення факту батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до ч.1 ст. 135 цього Кодексу.

У постанові Верховного Суду від 16.05.2018 року у справі №591/6441/14-ц (провадження № 61-6030св18) зазначено, що доказами у зазначеній категорії справ можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності.

Судом встановлено, та підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , виданого 02.07.2025 Сколівським ВДРАЦС у Стрийському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 в с. Катеринівка Покровського району Донецької області.

Позивачка просить встановити факт батьківства загиблого ОСОБА_3 відносно доньки ОСОБА_4 . Встановлення факту батьківства має для заявниці юридичне значення, а саме оформлення пенсії у зв`язку з втратою годувальника на неповнолітню дитину, внесення змін до актового запису про народження дитини щодо батька офіційно закріпивши батьківство.

Як вже встановлено судом, позивачка ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з 2012 року перебували у відносинах чоловіка та жінки та ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народилась дитина - дочка ОСОБА_4 .

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , виданого 06 вересня 2013 року, актовий запис №6, ОСОБА_4 народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 , її батьками записані: ОСОБА_10 та ОСОБА_1 . Відомості про батька дитини записані відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України.

Згідно постанови слідчого в ОВС СУ ГУНП в Чернівецькій області Чепурняк Р.І. від 23.06.2025 у кримінальному провадженні №0000086, ідентифікація невстановленого тіла проводилась за результатами ДНК-експертизи, згідно якої встановлено особу ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жител АДРЕСА_2 , зареєстрованого в АДРЕСА_3.

Із вказаної постанови слідує, що ідентифікація невстановленого тіла проводилась за ДНК ОСОБА_4 , ймовірність проходження ДНК -профілів від батька та дитини становить не менше ніж 99,9999999%.

За життя ОСОБА_3 визнавав себе батьком неповнолітньої ОСОБА_4 , з дня її народження та по день своєї смерті піклувався про неї, займався її вихованням та утриманням.

Крім цього, додатково підтвердили факт батьківства ОСОБА_3 щодо неповнолітньої ОСОБА_4 допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 .

Згідно з ч.1 ст. 134 СК України на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження.

Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів, показаннями свідків.

За змістом ст.ст.77- 79 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

В пункті 27 постанови №2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції " роз`яснено, що виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.

Таким чином, оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, виходячи з принципів розумності, пропорційності, виваженості, справедливості, суд приходить до висновку, що зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позову заяви ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та батьківства ОСОБА_3 щодо доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Судові витрати по справі віднести за рахунок позивачки.

Керуючись ст.ст. 76, 81, 89, 263-265, 280, 281 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Міністерства оборони України, третіх осіб: Сколівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Стрийському районі Львівської області, Сколівської міської ради відділу соціального захисту населення, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про встановлення фактів, що мають юридичне значення- задовольнити.

Встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, котрий помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , в період з 2012 року по ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Встановити факт, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , котрий помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , є батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Внести зміни в актовий запис №6 від 06.09.2013 про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , складеного Ямельницькою сільською радою Сколівського району Львівської області, а саме вказати: вказати у графі батько дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, змінити прізвище дитини з « ОСОБА_11 » на « ОСОБА_3 ».

Заочне рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання заяви про його перегляд чи апеляційної скарги на таке рішення, якщо заяву про перегляд заочного рішення чи апеляційну скаргу не було подано.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений у разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка подається безпосередньо до Сколівського районного суду Львівської області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

Учасники справи:

Позивачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3, РНОКПП НОМЕР_4 .

Відповідачка: ОСОБА_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідач: Міністерство оборони України, місцезнаходження: проспект Повітрофлотський, буд. 6, м. Київ, .

Третя особа: Сколівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Стрийському районі Львівської області, місцезнаходження: вул. Данила Галицького, 38, м. Сколе Львівська область, .

Третя особа: Сколівська міська рада відділу соціального захисту населення, місцезнаходження: м-н. Незалежності, 1, м. Сколе Львівська область, .

Третя особа: Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області, місцезнаходження: вул. Митрополита Андрея, 10, м. Львів, .

Суддя