Провадження № 2-н/466/2117/25
У Х В А Л А

про відмову у видачі судового наказу

25 листопада 2025 року суддя Шевченківського районного суду м. Львова Глинська Д.Б. ознайомившись із заявою Житлово будівельного кооперативу №127 про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за надані послуги та пеню,

В С Т А Н О В И В :

24 листопада 2025 року Житлово будівельний кооператив №127 звернувся до суду із заявою, в якій просить видати судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 заборгованість за надані послуги у розмірі 1 676,30 грн. та пеню у розмірі 127,73 грн.

Вивчивши заяву про видачу судового наказу, суд вважає, що слід відмовити у видачі судового наказу, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 160 Цивільного процесуального кодексу України (надалі по тексту ЦПК України) судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.

Пунктом 3 частини 1 статті 161 ЦПК України передбачено, що судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, телекомунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення з урахуванням індексу інфляції та 3 відсотків річних, нарахованих заявником на суму заборгованості.

Відтак, заявником заявлено вимогу щодо стягнення пені, що не відповідає вимогам ст. 161 ЦПК України.

Крім того, суд звертає увагу про те, що заявник станом на момент звернення до суду із заявою про видачу судового наказу 24.11.2025 не надає належних та допустимих доказів, якими обгрунтовані твердження про те, що ОСОБА_1 є власником (співвласником) квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

При цьому слід враховувати, що у наказному провадженні можливе задоволення лише документально підтверджених і безспірних вимог, тобто таких, що випливають із повністю визначених і неоспорюваних цивільно-правових відносин. Слід також врахувати і той факт, що наказне провадження не передбачає участі боржника при розгляді заяви.

Документи, що додаються до заяви про видачу судового наказу, є письмовими доказами, які мають підтверджувати не тільки факт настання права вимоги стягувача, а й розмір обов`язків боржника; відсутність необхідності їх дослідження та аналізу. Докази, що подаються заявником, повинні бути безспірними, оскільки тільки такі докази можуть свідчити про безспірність стягнення та відсутність потреби в їх дослідженні.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

У наказному провадженні можуть існувати лише безспірні вимоги заявника - це такі вимоги заявника, із яких не вбачається спір про право, тобто це вимоги, що випливають із повністю визначених і неоспорюваних цивільно-правових відносин.

Захист права у наказному провадженні може мати місце за наявності безспірної вимоги стягувача, що підтверджується належно оформленими письмовими документами.

Пунктом 9 Постанови Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 грудня 2011 року «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження» передбачено, що питання наявності спору про право вирішується суддею у кожному конкретному випадку, виходячи із характеру та обґрунтованості заявленої матеріально-правової вимоги і документів, доданих до заяви.

Відповідно до п. 10 вищевказаної Постанови норми ЦПК України не передбачають можливості часткового задоволення заяви про видачу судового наказу, оскільки, він видається лише за умови безспірності вимог.

Пунктом 3 частини 1 статті 165 ЦПК України передбачено, що суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 161 цього Кодексу.

Беручи до уваги наведене, враховуючи, що заявником заявлено вимогу, яка не відповідає положенням статті 161 ЦПК України, у відповідності до положень п. 3 ч. 1 ст. 165 ЦПК України, вважаю за необхідне відмовити у видачі судового наказу.

Згідно із ч. 2 ст. 166 ЦПК України відмова у видачі судового наказу з підстави, передбаченої п. 3 ч. 1 ст. 165 ЦПК України, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

Керуючись ст.ст. 161,163, 165,166 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В :

відмовити Житлово будівельному кооперативу №127 у видачі судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за надані послуги та пеню.

Роз`яснити заявнику, що відмова у видачі судового наказу з підстави, передбаченої п. 3 ч. 1 ст. 165 ЦПК України, унеможливлює повторне звернення з такою ж заявою. У цьому випадку заявник має право має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

Копію ухвали направити заявнику Житлово будівельному кооперативу №127 на адресу, зазначену у заяві про видачу судового наказу.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення (складення) через Шевченківський районний суд м. Львова.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому даної ухвали суду.

Суддя: Д. Б. Глинська