Провадження № 2/686/6463/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.11.2025 м. Хмельницький

Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області в складі:

головуючого - судді Стефанишина С.Л.,

при секретарі судового засідання Гайдуку А.С.,

за участю: представника позивача - ОСОБА_4.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні м. Хмельницького цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» про встановлення факту, що має юридичне значення, та відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого,

встановив:

08.07.2025 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» про встановлення факту, що має юридичне значення, та відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, зокрема: моральної шкоди у розмірі 96000 грн. та шкоди завданої втратою годувальника у розмірі 198915,00 грн.

В обґрунтування вимог у змісті позовної заяви зазначено, що 09 лютого 2025 року близько 10 год. 50 хв. в м. Хмельницькому, Хмельницької області на проїзній частині вул. Трудова 9/3, навпроти магазину «UKRINSTAL» сталася дорожньо-транспортна пригода, в якій водій вантажного автомобіля «Mercedes - Benz Atego 1318» д.р.з. НОМЕР_1 ОСОБА_2 здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_3 , в результаті чого потерпілий загинув на місці події. За фактом скоєння даної дорожньо-транспортної пригоди 09 лютого 2025 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань було внесено відомості про реєстрацію кримінального провадження за №0000322 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та розпочато досудове розслідування. Постановою від 28 березня 2025 року кримінальне провадження №0000322 було закрито у зв`язку з відсутністю в діянні ОСОБА_2 складу кримінального правопорушення. Водночас, цивільно-правова відповідальність володільця автомобіля «Mercedes - Benz Atego 1318» д.р.з. НОМЕР_1 на дату дорожньо-транспортної пригоди була застрахована ПрАТ «СГ «ТАС» згідно полісу ОСЦПВВНТЗ №221599000. Розмір страхової суми за шкоду заподіяну життю і здоров`ю потерпілого встановлений в розмірі 320 000, 00 грн. 25 червня 2025 року відповідачем було відмовлено у виплаті страхового відшкодування, у зв`язку з не підтвердженням факту родинних відносин та факту перебування позивачки на утриманні потерпілого.

Позивачка на підтвердження факту родинних відносин з потерпілим надала свідоцтво про смерть потерпілого, витяг з ДРАЦС про державну реєстрацію народження від 26.02.2025 року, довідку-виписку №169 від 14.06,2023 року, довідку Заслучненської с/р №78 та №79 від 10.06.2025 року, де зазначено, що позивачка є матір`ю потерпілого.

З огляду на викладене позивачка вважає, що розмір завданої їй моральної шкоди складає 96000 грн. (виходячи з розміру мінімальної заробітної плати згідно із ст. 8 Закону України «Про Держевний Бюджет України на 2025 рік»; 8000 грн. х 12).

Розмір страхового відшкодування у зв`язку з втратою годувальника на підставі ст. 1200 ЦК України розраховано позивачкою в розмірі 36 мінімальних заробітних плат встановлених законом на дату настання страхового випадку, що становить 288000 грн. (8000 грн. х 36).

Разом з тим, враховуючи ліміт страхового відшкодування у розмірі 320 000 грн. та часткову виплату відповідачем 25 085, 00 грн. на відшкодування витрат пов`язаних з похованням, позивачка просить за рахунок страхової виплати відшкодувати їй моральну шкоду у розмірі 96 000, 00 грн. та шкоду завдану втратою годувальника у розмірі 198 915, 00 грн., а також покласти на відповідача понесені судові витрати.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 14.07.2025 року відкрито провадження по справі та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження.

24.07.2025 року до суду надійшов відзив на позов, у якому заперечуються позовні вимоги та заява про зменшення витрат на правничу допомогу.

Ухвалою суду від 21.10.2025 року підготовче провадження у справі було закрито та призначено справу до судового розгляду.

В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені вимоги та просив їх задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи без участі представника.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 09 лютого 2025 року близько 10 год. 50 хв. в м. Хмельницькому, Хмельницької області на проїзній частині вул. Трудова 9/3, навпроти магазину «UKRINSTAL» сталася дорожньо-транспортна пригода, в якій водій вантажного автомобіля «Mercedes - Benz Atego 1318» д.р.з. НОМЕР_1 ОСОБА_2 здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_3 , в результаті чого в результаті завданих тілесних ушкоджень потерпілий загинув на місці події.

За фактом скоєння даної дорожньо-транспортної пригоди 09 лютого 2025 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань було внесено відомості про реєстрацію кримінального провадження за №0000322 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та розпочато досудове розслідування.

Відповідно до постанови старшого слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого управління Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області майора поліції Крищука О.А. від 28 березня 2025 року кримінальне провадження №0000322 було закрито у зв`язку з відсутністю в діянні ОСОБА_2 складу кримінального правопорушення.

Цивільно-правова відповідальність володільця автомобіля «Mercedes - Benz Atego 1318» д.р.з. НОМЕР_1 на дату дорожньо-транспортної пригоди була застрахована ПрАТ «СГ «ТАС» згідно полісу ОСЦПВВНТЗ №221599000, копія якого наявна в матеріалах справи.

Зі змісту цього страхового полісу встанолено, що розмір страхової суми за шкоду заподіяну життю і здоров`ю потерпілого становить 320 000, 00 грн.

01.05.2025 року ОСОБА_1 через свого представника звернулася до ПрАТ «Страхова група «ТАС» із заявою про виплату страхового відшкодування.

Однак, 25 червня 2025 року відповідачем було відмовлено у виплаті страхового відшкодування, у зв`язку з не підтвердженням факту родинних відносин та факту перебування позивачки на утриманні померлого ОСОБА_3 .

Щодо встановлення факту, що має юридичне значення.

Частиною 1 ст. 11 ЦК України, встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, а саме родинних відносин між фізичними особами.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) зроблено висновок, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.

Разом з тим, якщо має місце спір про право, такі вимоги розглядаються в порядку позовного провадження.

Факт родинних відносин ОСОБА_1 з потерпілим ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , підтверджено позивачкою належними та допустимими доказами, а саме: копією свідоцтва про смерть потерпілого, витягом з ДРАЦС про державну реєстрацію народження від 26.02.2025 року, даними довідки-виписки №169 від 14.06,2023 року, даними довідки Заслучненської с/р №78 та №79 від 10.06.2025 року, а також матеріалами спадкової справи №67/2025.

Враховуючи викладене, а також те, що цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки для позивачки, зокрема для отримання права на відшкодування у зв`язку із втратою годувальника, суд приходить до висновку, що заявлену вимогу про встановлення факту родинних відносин слід задоволити та встановити факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є матір`ю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Щодо відшкодування моральної шкоди та шкоди, завданої втратою годувальника.

Відповідно до вимог ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно статті 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України).

Згідно із ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала , якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки .

Стаття 23 ЦК України передбачає, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини, порушення прав людини вже само по собі тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, а тому факт страждань доказуванню не потребує, для суду достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди, є сам по собі факт порушення права (справи «Войтенко проти України», «Науменко проти України»).

Згідно ст. 1187 Цивільного кодексу України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку .

Особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні так і невинні володільці об`єктів, діяльність яких пов`язана з джерелом підвищеної небезпеки.

Відповідний правовий висновок викладений в постанові Верховного суду від 26 квітня 2022 року у справі №184/1641/20-ц (провадження №61-14226св21).

Згідно ст. 1194 Цивільного кодексу України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Суд звертає увагу, що у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди, який виплачує страхові відшкодування замість нього у порядку передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який набрав чинності 20.06.2024 р.

Статтею 5 цього Закону України передбачено, що страховим випадком за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є дорожньо-транспортна пригода за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої у особи, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, виник обов`язок відшкодувати шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілих осіб..

Згідно ч. 1 ст. 18 Закону, У разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум та згідно з умовами, зазначеними у внутрішньому договорі страхування, зобов`язаний у встановленому цим Законом порядку здійснити страхову виплату у зв`язку із шкодою, заподіяною внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю та/або майну потерпілої особи, або прийняти обґрунтоване рішення про відмову в її здійсненні.

Відповідно до ч.1 та ч. 2 ст. 25 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страхова (регламентна) виплата у зв`язку із смертю потерпілої фізичної особи здійснюється, якщо смерть потерпілої фізичної особи настала протягом одного року з дня дорожньо-транспортної пригоди та є прямим її наслідком. Страховик, а у випадках, передбачених частиною першою та пунктом 3 частини другої статті 43 цього Закону, - МТСБУ, у разі смерті потерпілої фізичної особи здійснює страхову (регламентну) виплату у зв`язку із втратою годувальника кожній особі, яка відповідно до Цивільного кодексу України в частині відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, та з урахуванням положень Сімейного кодексу України має право на таке відшкодування, у розмірі, що розраховується відповідно до Цивільного кодексу України в частині відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого.

Загальний мінімальний розмір страхової (регламентної) виплати особам, які перебували на утриманні одного померлого, за весь період її отримання не може становити менше 36 розмірів мінімальної місячної заробітної плати, встановленої законом на дату настання страхового випадку.

Страхова виплата у зв`язку із смертю потерпілої фізичної особи у мінімальному розмірі, передбаченому абзацом третім цієї частини, за письмовими зверненнями осіб, які мають право на отримання відшкодування у зв`язку із втратою годувальника, здійснюється одноразово.

В силу ч. 3 ст. 25 цього Закону страховик, а у випадках, передбачених частиною першою та пунктом 3 частини другої статті 43 цього Закону, - МТСБУ, відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю потерпілої фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір таких страхових (регламентних) виплат зазначеним особам стосовно одного померлого становить 25 розмірів мінімальної місячної заробітної плати, встановленої законом на дату настання страхового випадку, і виплачується таким особам у рівних частинах.

Згідно із ст. 8 Закону України «Про Держбюджет на 2025 рік» розмір мінімальної заробітної плати станом на 09.02.2025 року складав 8000, 00 грн.

Таким чином, позивачкою розраховано загальний розмір відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю її сина, складає 96 000,00 грн. (8000 х 12), що відповідає вимогам Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Право на отримання моральної шкоди в зв`язку із загибеллю сина належить лише позивачці, як його матері. Інші родичі першого ступеня споріднення відсутні, що встановлено з дослідження матеріалів спадкової справи.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позивачці, як матері потерпілого, підлягає виплаті відшкодування моральної шкоди у розмірі 96 000, 00 грн.

Згідно ч. 1 ст. 1200 ЦК України встановлено, що у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті.

Шкода відшкодовується:

1) дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років);

2) чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно;

3) особам з інвалідністю - на строк їх інвалідності;

4) одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя чи іншому членові сім`ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, - до досягнення ними чотирнадцяти років;

5) іншим непрацездатним особам, які були на утриманні потерпілого, - протягом п`яти років після його смерті.

Згідно із частиною 3 статті 1200 ЦК України особам, які втратили годувальника, шкода відшкодовується в повному обсязі без урахування пенсії, призначеної їм внаслідок втрати годувальника, та інших доходів.

Тобто, право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які не тільки фактично були на утриманні померлого а також особи, які мали на день смерті потерплого право на одержання від нього утримання.

Відповідно до ст. 202 Сімейного кодексу України, повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.Зазначена стаття Сімейного кодексу України не містить визначення, за яких обставин особа може вважатися такою, що потребує матеріальної допомоги.

Долученими до матеріалів справи доказами підтверджено, що ОСОБА_1 є непрацездатною особою, пенсіонеркою за віком та на день смерті сина мала право на одержання від нього утримання. Позивачка через свій похилий вік потребує матеріальної допомоги, оскільки розмір її пенсії є значно нижчим за фактичний розмір прожиткового мінімуму доходів громадян (який станом на лютий 2025 року складав 6685, 00 грн.), що не забезпечує належний рівень життя достатній для її фізичного, морального та соціального існування.

Враховуючи те, що через смерть сина, позивачка перебуває в важкому психоемоційному стані, позбавлена належного піклування та засобів для свого існування у достатньому розмірі, вона має право на отримання страхової виплати в зв`язку з втратою годувальника одноразовою виплатою в розмірі 36 мінімальних заробітних плат встановлених законом на дату настання страхового випадку, що становить 288 000, 00 грн. (8000, 00 х 36).

Аналогічний висновок, щодо права непрацездатної особи на отримання страхового відшкодування у зв`язку з втратою годувальника зроблений в постанові Хмельницького апеляційного суду від 23 березня 2023 року у справі №686/3063/22.

Наведене узгоджується із правовими висновками Верховного суду, викладеними в постановах від 13 березня 2019 року у справі №643/207/16-ц (провадження №61-33638св18); від 06 травня 2020 року у справі №742/554/19-ц (провадження №61-20355св19); від 07 жовтня 2020 року у справі №742/637/19-ц (провадження №61-320св20).

Цивільно-правова відповідальність володільця автомобіля «Mercedes - Benz Atego 1318» д.р.з. НОМЕР_1 на дату дорожньо-транспортної пригоди була застрахована ПрАТ «СГ «ТАС» згідно полісу ОСЦПВВНТЗ №221599000, за умовами якого розмір страхової суми за шкоду заподіяну життю і здоров`ю потерпілого становить 320 000, 00 грн.

Згідно з ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. При цьому дані докази повинні бути належними та достовірними, як це передбачено ст.ст. 77-79 ЦПК України.

Як вбачається з досліджених судом письмових доказів, наданих позивачем в ході розгляду справи на підтвердження заявлених позовних вимог, такі отримані у порядку встановленому Законом, стосуються безпосередньо обставин справи та підтверджують вимоги позивача, а відтак беруться судом до уваги, як належні та допустимі докази в процесі доказування. У свою чергу, відповідач не надав суду обґрунтованих доказів на спростування вимог позивача.

Отже, враховуючи ліміт страхового відшкодування та часткову виплату відповідачем 25 085, 00 грн. на відшкодування витрат пов`язаних з похованням, суд приходить до висновку про обгрунтованість позовних вимог в цій частині, та позивачці за рахунок страхової виплати відповідача підлягає відшкодуванню моральна шкода у розмірі 96 000, 00 грн. та шкода, завдана втратою годувальника у розмірі 198 915, 00 грн.

Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Приписами частин 1 та 3 ст.133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст.ст.15,137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

За змістом ч.ч. 5-6 ст.137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до приписів частин 1 та 2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Матеріалами справи підтверджується, що правнича допомога у справі надавалася згідно з договором про надання правової допомоги від 27.03.2025 року та відповідно до Додатку №1 до Договору від 27.03.2025 р. загальна вартість наданих послуг складає 20000 грн.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, пункт 5.40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18).

Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі "East/West Alliance Limited" проти України" від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268).

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та є неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг. Вказаний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02.10.2019 року у справі № 211/3113/16-ц (провадження № 61-299св17).

Дослідивши подані представником позивача докази та матеріали справи, суд вважає, що в даному випадку заявлений позивачем розмір витрат на оплату послуг адвоката є завищеним та не співмірним зі складністю справи, з виконаною адвокатом роботою, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих адвокатом послуг та ціною позову.

Суд враховує подане представником відповідача клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу, ціну позову, кількість проведених засідань, обсяг виконаної адвокатом роботи та обставин, які відносяться до предмета доказування, результати розгляду справи, та вважає за можливе зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 15000 грн., оскільки саме такий розмір відповідатиме критерію реальності та розумності таких витрат.

Також, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України з ПрАТ «СГ «ТАС» на користь позивачки слід стягнути судовий збір за вимогу про встановлення факту, що має юридичне значення, у розмірі 605,60 гривень, та на користь держави за інші заявлені вимоги у розмірі 2949,15 грн.

Керуючись ст.ст. 4, 13, 81, 82, 141, 259, 264, 265 ЦПК України, ст.ст. 15, 22, 23, 1166, 1187 ЦК України, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», суд -

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» про встановлення факту, що має юридичне значення, та відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого - задовольнити.

Встановити юридичний факт того, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є матір`ю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» (03062, м. Київ, пр. Берестейський, буд. 65, ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ) моральну шкоду в розмірі 96 000,00 грн. та шкоду, завдану втратою годувальника у розмірі 198 915,00 грн., судовий збір у розмірі 605,60 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15000 грн., всього - 310520,60 грн.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» на користь держави судовий збір у розмірі 2949,15 грн.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом 30 днів з часу складання повного судового рішення до Хмельницького апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 25.11.2025 року.

Суддя Сергій Стефанишин