Номер провадження 2/754/1153/25
РІШЕННЯ

Іменем України

17 листопада 2025 року м. Київ

Деснянський районний суд м. Києва у складі головуючого судді Коваленко І.І.

за участю секретаря судового засідання Івченка В.А.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції України у м. Києві, Державної казначейської служби України за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Деснянське управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві; Деснянська окружна прокуратура міста Києва про відшкодування моральної шкоди, ціна позову 1 000 000 грн,

Стислий виклад позиції позивача

21.10.2024 Позивач звернувся до Суду з цим позовом. Позивач просить стягнути з відповідача - Головного управління Національної поліції у м. Києві грошові кошти у сумі 1 000 000 грн в якості компенсації за нанесену йому моральну шкоду солідарно шляхом списання Державною казначейською службою України коштів з рахунків вказаних органів поліції.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він є потерпілим у кримінальному провадженні за №0000211 від 27.09.2019, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 190 КК України, розпочате за його заявою. Позивач скаржиться на надмірну тривалість досудового розслідування, його неефективність, невчинення органом досудового розслідування всіх необхідних та ефективних дій з метою забезпечення швидкого, повного та неупередженого досудового розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності, незважаючи на неодноразові вказівки слідчого судді та прокуратури. Кримінальне провадження безпідставно закривалось слідчим, після чого постанова про закриття кримінального провадження скасовувались слідчим суддею.

Позивач стверджував, що внаслідок тривалої протиправної бездіяльності слідчого органу досудового розслідування, надмірної тривалості кримінального провадження йому завдано моральної шкоди, зумовленої тривалою невизначеністю спірних правовідносин, необхідністю відвідування органів досудового розслідування, неможливістю здійснювати звичайну щоденну діяльність, підривом репутації тощо.

Визначаючи розмір компенсації, Позивач посилається, зокрема, на рішення ЄСПЛ від 28 травня 1985 року у справі "Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі", в якому зазначено, що "з огляду на її природу, стверджувальна моральна шкода не завжди може бути предметом чіткого доведення", його статус учасника бойових дій та інваліда війни, а також глибину душевних переживань, стан здоров`я та принципи розумності й справедливості.

У підготовчому судовому засіданні Позивач, надаючи суду пояснення щодо змісту позовних вимог та розміру моральної шкоди, пояснив, що це питання для нього справи честі з метою встановлення та притягнення до відповідальності винних осіб. Позивач повідомив, що його фінансове становище як заможної особи виключає намір збагатитися за рахунок публічних коштів (державного бюджету). Він підкреслив, що компенсація є символічною сатисфакцією: суд має визначити обґрунтований розмір відшкодування, проте для Позивача навіть мінімальна сума, як-от 100 гривень, буде достатньою, оскільки головним є судове рішення, яке підтверджує порушення його прав, а не матеріальна вигода.

Стислий виклад позиції відповідачів

07 листопада 2024 року від Березовської М.О., яка представляє інтереси Державної казначейською служби України (надалі - Казначейство), засобами "Електронний суд" надійшов відзив на позовну заяву, у якому представник просить залишити позов без розгляду, оскільки Казначейство не є належним відповідачем у спорі, оскільки не вчиняє жодних дій чи бездіяльності щодо Позивача і не могло завдати йому шкоди. Казначейство виконує виключно функції з казначейського обслуговування бюджетних коштів і не є суб`єктом, з якого можливе стягнення моральної чи матеріальної шкоди. Належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, завданої органами державної влади, є держава Україна, яка бере участь у процесі через відповідний орган, дії якого спричинили шкоду. Позивач обрав неправильний спосіб захисту порушеного права: вимога про стягнення коштів "солідарно шляхом списання Казначейством" є безпідставною.

Також зазначено, що позивач не довів факту заподіяння моральної шкоди, не підтвердив наявності душевних чи фізичних страждань та не надав належних доказів причинно-наслідкового зв`язку між діями органів влади та шкодою. Ухвали слідчого судді, на які посилається позивач, лише фіксують процесуальні недоліки, але не є підтвердженням протиправності дій органів поліції чи прокуратури.

26 листопада 2024 року від Глущенко О.М., яка представляє інтереси Головного управління Національної поліції України у м. Києві (надалі - Відповідач -2, ГУ НПУ у м. Києві, засобами "Електронний суд" надійшов відзив на позовну заяву, представник просить відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки Позивач не довів факту завдання йому моральної шкоди та причинного зв`язку між діями працівників поліції і такими наслідками. Факт винесення слідчим суддею процесуальних ухвал про скасування ухвали про скасування постанови про закриття кримінального провадження не тягне безмовний наслідок цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що бездіяльність посадової особи заподіяла моральну шкоду Позивачеві.

Стислий виклад позиції третьої особи

27 грудня 2024 року керівник Деснянської окружної прокуратури м. Києва А. Єфимов подав письмові пояснення, просить відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки строк досудового розслідування обчислюється з моменту повідомлення особі про підозру, у кримінальному провадженні № 0000211 від 27.09.2019 (ніні № 0002570 від 02.03.2017) жодній особі про підозру не повідомлялось, і враховуючи факти встановлені досудового розслідування та рішенням суду у цивільній справі постановою слідчого від 11.12.2024 кримінальне провадження за № 0002570 від 03.2017 в частині вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 190 КК України закрито на підстав пункту 2 частини першої статті 284 КПК України.

Прокурор звертає увагу, що складність даного кримінального провадження обумовлена у тому числі поведінкою Позивача під час досудового розслідування, що полягала у неповідомленні органу досудового розслідування про наявність рішень суду, якими встановлено преюдиційні факти та ненадання підтвердження фактичної передачі грошових коштів, що є предметом доказування в рамках кримінального провадження.

Прокурор стверджує, що ухвали слідчого судді, на які також посилається Позивач, свідчать про реалізацію позивачем передбаченого КПК України права на оскарження процесуальних рішень та бездіяльності правоохоронних органів. Водночас наявність певних недоліків у процесуальній діяльності зазначених посадових осіб саме по собі не може свідчити про незаконність їх діяльності як такої і, відповідно, не може бути підставою для безумовного відшкодування шкоди (такий висновок узгоджується із правовими позиціями, викладеними у постанові Верховного Суду від 11.01.2023 у справі № 591/8842/21).

Прокурор звертає увагу на те, що Позивач не довів всі елементи складу цивільного правопорушення, а саме: наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням.

Процесуальні заяви учасників справи

20 листопада 2024 року суд постановив ухвалу про закриття підготовчого провадження у справі та призначення справи до судового розгляду по суті.

26 листопада 2024 представник ГУНП у м. Києві заявив клопотанння, просив поновити пропущений строк для подання відзиву на позовну заяву та повернутися до стадії підготовчого провадження після його закриття, ураховуючи висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 січня 2022 року у справі № 234/11607/20 (провадження № 61-15126св21).

12 грудня 2024 року суд постановив ухвалу про повернення до стадії підготовчого провадження після його закриття, призначивши підготовче судове засідання на 22.01.2025.

22 січня 2025 року, 18 лютого 2025 Позивача заявив клопотання про відкладення підготовочого судового засідання.

12 березня 2025 року суд постановив ухвалу про закриття підготовчого провадження у справі та призначення справи до судового розгляду по суті.

15 квітня 2025 року судове засідання відкладалось за клопотання Позивача.

Судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів, зважаючи на подання учасниками справи відповідних клопотань (частина третя статті 211 ЦПК України).

ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

24 січня 2017 року Деснянський районний суд м. Києва у справі 754/10240/16-ц ухвалив рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_2 задовольнив, було:

визнано за ОСОБА_1 право власності на автомобіль "Lada Рrіоrа", д/н . НОМЕР_1 , номер шасі (кузову,рами) НОМЕР_2 ;

визнано ОСОБА_1 кредитором майнових прав до ОСОБА_3 , а саме коштів у розмірі 391 593 грн стягнутих за рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 05 серпня 2015 року по цивільній справі №760/9448/15-ц;

визнано відсутність боргових зобов`язань ОСОБА_2 та ОСОБА_4 перед ОСОБА_1 за договором позики від 12 квітня 2016 року на суму 500 000 грн.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 16 травня 2019 року у справі 754/10240/16-ц заяву ОСОБА_1 про перегляд рішення Деснянського районного суду м. Києва від 24 січня 2017 року у справі 754/10240/16-ц за нововиявленими обставинами задоволено та скасовано рішення Деснянського районного суду м. Києва від 24 січня 2017 року.

20 серпня 2019 року Київський апеляційний суд постановою скасував рішення Деснянського районного суду м. Києва від 16 травня 2019 року у справі 754/10240/16-ц та направив справу до суду першої інстанції для продовження розгляду заяви ОСОБА_1 про перегляд рішення за нововиявленими обставинами.

21 жовтня 2020 року Деснянський районний суд м. Києва ухвалою залишив без розгляду заяву ОСОБА_1 про перегляд рішення Деснянського районного суду м. Києва від 24 січня 2017 року у справі 754/10240/16-ц за нововиявленими обставинами.

20 листопада 2019 року Києво-Святошинський районний суд Київської області у справі № 369/3515/17 ухвалив рішення, яким відмовив ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання недійсним договору купівлі - продажу, на підставі якого автомобіль Lada Priora, державний номерний знак НОМЕР_1 , 19 серпня 2016 року знятий з обліку та перереєстрований на нового власника - ОСОБА_5 , видано нові номерні знак НОМЕР_3 .

11 березня 2025 року Деснянський районний суд м. Києва ухвалив рішення у справі № 754/6067/23, яким відмовив ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів в розмірі 91 680,00 року на відшкодування матеріальної шкоди за автомобіль; грошових коштів у розмірі 391 593 року в якості відшкодування матеріальної шкоди за майнові права до ОСОБА_3 .

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, зазначив, що позивач, заявляючи позовні вимоги про стягнення з відповідача на його користь грошових коштів в якості відшкодування матеріальної шкоди за автомобіль та в якості відшкодування матеріальної шкоди за майнові права до ОСОБА_3 , жодними належними допустимими доказами не довів наявності такої майнової шкоди та її спричинення саме відповідачем ОСОБА_2

19 червня 2025 року Київський апеляційний суд ухвалив постанову, якою рішення від 11 березня 2025 року у справі № 754/6067/23 залишив без змін.

28 лютого 2017 року ОСОБА_1 звернувся до правоохоронних органів з заявою про кримінальне правопорушення. Він зазначив, що подружжя ОСОБА_2 отримало від нього позику у розмірі 500 000 грн, однак грошові кошти повернуто не було. На думку заявника, ОСОБА_4 умисно вчинив дії, спрямовані на ухилення від виконання боргу: у серпні 2016 року підписав з ОСОБА_3 розписку, в якому підтвердив, що останній розрахувався, що фактично позбавило його можливості отримати належне за договором. Такі обставини, на переконання заявника, свідчать про наявність у діях ОСОБА_4 ознак шахрайства у великих розмірах (доказ - заява ОСОБА_1 від 28.02.2017).

На підставі цієї заяви було внесено відомості до ЄДРСР щодо досудового розслідування кримінального провадження за № 0002570 від 02.03.2017.

26 жовтня 2017 року слідчим Деснянського УП ГУНП в м. Києві Кравченко Т.М. було допитано потерпілого - ОСОБА_1 (доказ - протокол допиту потерпілого від 26.10.2017).

26 вересня 2019 року прокурор Горкавою В.В. внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000211 від 27.09.2019 з правовою кваліфікацією за частиною третьою статті 190 КК України (доказ - витяг з ЄРДР від 27.09.2019).

Листом Київської міської прокуратури № 3 від 27.09.2019 № 419-3-211 повідомлено ОСОБА_1 , що за результатами розгляду місцевою прокуратурою відомості, викладені у заяві, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000211 від 27.09.2019 з правовою кваліфікацією за частиною другою статті 190 КК України. Матеріали кримінального провадження направлено до Деснянського УП ГУНП у м. Києві для проведення досудового розслідування.

18 січня 2020 року ОСОБА_4 визнано потерпілим у кримінальному провадженні № 0000211 від 27.09.2019 (доказ - постанова про визнання потерпілим від 18.01.2020).

16 березня 2020 року заступник керівника Київської міської прокуратури № 3 повідомив ОСОБА_1 про те, що прокуратурою вживаються заходи щодо встановлення місцезнаходження кримінального провадження № 0000211 від 27.09.2019. У зв`язку з чим, 12.03.2020 до СВ Деснянського УП ГУНП у м. Києві скеровано лист з вимогою провести службове розслідування з метою встановлення місцеперебування матеріалів вищевказаного провадження та вирішення питання про притягнення винних осіб до відповідальності (доказ - лист № 10.33-591392ВИХ-20 від 16.03.2020).

21 вересня 2020 року ОСОБА_1 вручена пам`ятка про процесуальні права та обов`язки потерпілого (доказ - пам`ятка про процесуальні права та обов`язки потерпілого).

07 жовтня 2020 року старшим слідчим СВ Деснянського УП ГУНП у м. Києві Головко Ю.М. допитано свідка - ОСОБА_4 (доказ - протокол допиту свідка від 07.10.2020).

10 березня 2021 року ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду м. Києва у справі № 754/2835/21 скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність посадових осіб СВ Деснянського УП ГУНП у м. Києві, яка полягає у нерозгляді клопотань в порядку статті 303 КПК України задоволено. Зобов`язано компетентних осіб СВ Деснянського УП ГУНП у м. Києві розглянути клопотання ОСОБА_1 від 15.02.2021, про здійснення слідчих/процесуальних дій, в рамках кримінального провадження № 0000211 в передбачений чинним КПК України спосіб. Ця ухвала набрала законної сили 10.03.2021.

19 березня 2021 року старшим слідчим СВ Деснянського УП ГУНП у м. Києві Головко Ю.М. допитано свідка - ОСОБА_3 (доказ - протокол допиту свідка від 19.03.2021).

25 березня 2021 року Генеральний прокурор І. Венедиктова листом повідомила ОСОБА_1 , що Деснянським УП ГУНП у м. Києві розслідується кримінальне провадження № 0000211 від 27.09.2019 за частиною третьою статті 190 КК України. У зв`язку з неефективним розслідуванням указаного кримінального провадження Деснянською окружною прокуратурою м. Києва 19.03.2021 до Деснянського УП ГУНП у м. Києві скеровано лист з вимогою провести перевірку за фактом порушення слідчим вимог кримінального процесуального законодавства, вирішивши питання про його відсторонення та призначити іншого слідчого. Крім того в порядку статті 36 КПК України повторно надано письмові вказівки про проведення необхідних слідчих дій (доказ - лист 17/1-22009-21 від 25.03.2021, підписаний Генеральним прокурором І. Венедіктова).

08 червня 2021 року старшим слідчим відділення розслідування злочинів скоєних у сфері господарської та службової діяльності СВ Деснянського УП ГУНП у м. Києві Головко Ю.М. допитано ОСОБА_1 та ОСОБА_4 (доказ - протокол одночасного допиту осіб від 08.06.2021).

23 листопада 2021 ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду м. Києва у справі № 754/17681/21 скаргу на бездіяльність слідчого СВ Деснянського УП ГУ НП в м. Києві, яка полягає у нерозгляді клопотання в рамках кримінального провадження №000211 від 27.09.2019, задоволено частково. Зобов`язано компетентних посадових осіб СВ Деснянського УП ГУНП у м. Києві розглянути клопотання ОСОБА_1 , від 10.11.2021 року, про надання ОСОБА_1 матеріалів кримінального провадження №000211 від 27.09.2019 для ознайомлення, в передбачений чинним КПК України спосіб. В частині вимог скарги щодо зобов`язання старшого слідчого СВ Деснянського УП ГУНП в м. Києві Головко Ю.М. провести всі необхідні процесуальні та слідчі дії, у кримінальному провадженні №000211 від 27.09.2019 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 190 КК України, та зобов`язання слідчого повідомляти ОСОБА_1 у встановлений законом строк про прийняті процесуальні рішення у кримінальному провадженні - відмовлено. Ця ухвала набрала законної сили 23.11.2021.

25 листопада 2021 року старший слідчий Деснянського УП ГУ НП в м. Києві Головко Ю.М. прийняв постанову про закриття кримінального провадження №000211 від 26.09.2019 у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення.

10 грудня 2021 ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду м. Києва у справі № 754/18525/21 скаргу ОСОБА_1 на постанову старшого слідчого Деснянського УП ГУНП у м. Києві Головко Ю.М. про закриття кримінального провадження № 0000211 від 27.09.2019, задоволено. Скасовано постанову старшого слідчого СВ Деснянського УП ГУ НП в м. Києві Головка Ю.М. від 25 листопада 2021 року про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000211 від 27.09.2019 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 190 КК України.

08 липня 2022 року Деснянська окружна прокуратура міста Києва повідомила ОСОБА_1 про те, що за результатами розгляду його заяви щодо активізації досудового розслідування у кримінальному провадженні № 000211 від 27.09.2019, прокуратура в порядку статті 36 КПК України надала вказівки з встановленим строком виконання щодо проведення необхідних слідчих (розшукових) дій. Також прокуратура направила лист до ГУНП у м. Києві з вимогою провести службове розслідування та вжити заходів реагування. Крім того, порушувалося питання про можливе відсторонення слідчого від провадження у зв`язку з його неефективністю (доказ - лист №10.53-59-3506ВИХ-22 від 08.07.2022, підписаний керівником Деснянської окружної прокуратури м. Києва А. Єфімовим).

11 жовтня 2022 року Деснянське УП ГУ НП в м. Києві повідомило ОСОБА_1 про те, що під час досудового розслідування у кримінальному провадженні грубих порушень вимог законодавства з боку слідчого не встановлено. За час провадження проведено всі необхідні слідчі дії, а вказівки прокурора виконувалися. Тому керівництво органу досудового розслідування не вбачає підстав для відсторонення слідчого ОСОБА_9 , оскільки ознак неефективності його роботи не встановлено (доказ - лист № 11-2419/125/49-2022 від 11.10.2022).

Виконувач обов`язків керівника Київської міської прокуратури Марія Вдовиченко у листі №09/2-1224-19 без дати на лист № б/н від 05.06.2023 повідомила ОСОБА_1 , зокрема, про те, що:

у ході досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000211 від 27.09.2019 процесуальними керівниками слідчому у порядку статті 36 КПК України неодноразово 25.03.2020, 22.09.2020, 24.12.2020, 16.03.2021, 01.06.2021, 05.07.2021, 23.10.2021, 10.01.2022, 12.07.2022, 09.05.2023 надавались письмові вказівки з метою всебічного, повного та неупередженого дослідження обставин вчинення кримінального правопорушення;

слідчі вказівки виконали не в повному обсязі, у зв`язку із чим процесуальним керівником 19.03.2021 та 08.07.2022 перед начальником СВ Деснянського УП ГУНП у м. Києві ініційовано питання про відсторонення слідчого від проведення досудового розслідування та призначення іншого слідчого;

керівником Деснянського УП ГУНП у м. Києві за результатами розгляду вказаних листів повідомлено, що в діях слідчого Деснянського УП ГУНП у м. Києві не вбачаються ознаки неефективності досудового розслідування, відмовлено у призначенні іншого слідчого;

Деснянською окружною прокуратурою м. Києва до ГУ НП у м. Києві 05.07.2021 скеровано лист щодо проведення службової перевірки за фактами грубого порушення слідчими вимог кримінального процесуального законодавства України при проведенні досудового розслідування та притягнення винних осіб до відповідальності;

за результатами розгляду листа від 05.07.2021 ГУ НП у м. Києві проведено службове розслідування, слідчого попереджено про необхідність дотримання службової дисципліни та вимог КПК України під час розслідування кримінальним проваджень, а начальникові відділення Деснянського УП ГУНП у м. Києві на виявлені недоліки та зобов?язано вжити заходів щодо їх усунення;

Деснянською окружною прокуратурою м. Києва 05.07.2023 до ГУ НП у м. Києві скеровано лист щодо проведення службової перевірки за фактами грубого порушення слідчими вимог кримінального процесуального законодавства України при проведенні досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000211 від 27.09.2019 та притягнення винних осіб до відповідальності;

процесуальним керівником повторно 12.06.2023 слідчому в порядку статті 36 КПК України надано письмові вказівки з метою всебічного, повного та неупередженого дослідження обставин вчинення кримінального правопорушення.

13 вересня 2023 року ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду м. Києва у справі № 754/11912/23 заяву ОСОБА_1 про відвід слідчого Деснянське УП ГУ НП в м. Києві Шульги (Головко) Ю.М. від участі в кримінальному провадженні № 0000211 від 27.09.2019 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 190 КК України, задоволено.

10 квітня 2024 року слідче управління ГУ НП у м. Києві повідомило, що за зверненням ОСОБА_1 проведено перевірку обставин, пов`язаних із досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні № 0000211. У цьому листі зазначено, зокрема, що зазначені відомості у зверненні, знайшли своє підтвердження та до винних осіб вжито заходів дисциплінарного характеру; до СВ Деснянського УП ГУНП у м. Києві направлено лист щодо активізації досудового розслідування у зазначеному провадження (доказ - лист № СЕД 9669-2024 від 10.04.2024).

На підставі постанови прокурора від 06.11.2024 кримінальне провадження за № 0002570 від 02.03.2017 об`єднано з кримінальним провадженням № 0000211 від 27.09.2019.

11.12.2024 старший слідчий Деснянського УП ГУ НП в м. Києві Васильєва А.В.прийняв постанову про закриття кримінального провадження №0002570 від 02.03.2017 у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, оскільки ОСОБА_1 не надано жодного доказу на підтвердження передачі грошових коштів у розмірі 500 000 грн ОСОБА_2 . Відсутні свідки укладання даного правочину. Досудовим розслідуванням умислу зі сторони ОСОБА_11 та ОСОБА_2 щодо заволодіння шахрайським шляхом коштами, які належать ОСОБА_1 , не встановлено. Між ОСОБА_11 , ОСОБА_2 та ОСОБА_1 виникли цивільно-правові відносини, спір про які вирішуються судом у цивільному порядку. У даному випадку прямий умисел ОСОБА_11 та ОСОБА_2 відсутній, а відтак відсутність хоча б одного з елементів складу злочину свідчить про те, що у даному конкретному випадку дії останніх не є злочином, передбаченим ст. 190 КК України.

Докази скасування цієї постанови відсутні. Позивач цю постанову не оскаржував.

ЗМІСТ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН

Спірні правовідносини у цій справі стосуються деліктної відповідальності держави за моральну шкоду, завданої Позивачу внаслідок надмірної тривалості та неефективності досудового розслідування кримінального провадження № 0002570 від 02.03.2017, яке об`єднано з кримінальним провадженням № 0000211 від 27.09.2019 за фактом шахрайського заволодіння його майном (ч. 3 ст. 190 КК України).

ОЦІНКА СУДУ

Згідно із статтею 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

У частині першій статті 4 ЦПК України зазначено, що кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень (стаття 56 Конституція України).

Відповідно до частини другої статті 2, частини першої статті 170 ЦК України учасниками цивільних відносин є: держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права. Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (частина друга статті 48 ЦПК України).

Аналіз вказаної норми свідчить, що належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, його посадовою або службовою особою, є саме держава як учасник цивільних відносин.

Саме на державу покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилюють прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, тому належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, його посадовою або службовою особою, є держава як учасник цивільних відносин, як правило, в особі органу, якого відповідач зазначає порушником своїх прав. Залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів ДКС України чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем є держава, а не ДКС України чи її територіальний орган (пункти 43, 44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2019 року в справі № 242/4741/16-ц (провадження № 14-515цс19)).

Рішенням Конституційного Суду України від 03 жовтня 2001 року у справі № 1-36/2001 (справа про відшкодування шкоди державою) встановлено, що відшкодування шкоди (матеріальної чи моральної), завданої фізичним особам незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, покладається саме на державу, а не на відповідні органи державної влади, тобто відшкодування шкоди в таких випадках здійснюється за рахунок держави, а не за рахунок коштів на утримання державних органів.

При цьому у тих відносинах, у які вступає держава, органи, через які вона діє, не мають власних прав і обов`язків, а наділені повноваженнями (компетенцією) представляти державу (постанова від 20 листопада 2018 року в справі № 5023/10655/11 (пункти 6.21, 6.22). У судовому процесі держава бере участь у справі як сторона через її відповідний орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах (постанова від 27 лютого 2019 року в справі № 761/3884/18 (пункт 35).

Тобто під час розгляду справи в суді стороною у спорі є держава, навіть якщо позивач визначив стороною у справі певний орган (постанова від 26 червня 2019 року в справі № 587/430/16-ц (пункт 27). У спірних правовідносинах органи держави є представниками її інтересів під час вирішення питання про відшкодування завданої нею шкоди, а не суб`єктами владних повноважень, які здійснюють щодо позивача публічно-владні управлінські функції (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 липня 2023 року в справі № 757/31372/18-ц (пункт 39).

У справах про відшкодування шкоди державою остання бере участь як відповідач через той орган, діяннями якого заподіяно шкоду. Хоча наявність такого органу для того, щоби заявити відповідний позов до держави Україна, не є обов`язковою (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 242/4741/16-ц (пункт 30)).

Отже, держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, зазвичай, орган, діями якого завдано шкоду. Разом із тим, залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів ДКС України чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем є держава, а не ДКС України чи її територіальний орган.

Також залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів органу прокуратури чи іншого органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем є держава (постанова Верховного Суду від 20 листопада 2024 року у справі № 333/2766/21).

Згідно з позовною заявою Позивач фактично просив відшкодувати йому шкоду, яка завдана державою, внаслідок надмірної тривалості досудового розслідування, зазначивши органи, який діє від імені держави: Головне управління Національної поліції у м. Києві (оскільки Деснянське управління поліції (орган досудового розслідування) не є юридичною особою, а є територіальним підрозділом Головного управління Національної поліції у м. Києві), Державну казначейську службу України, з урахуванням того, що саме до повноважень зазначеного органу входить безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

За наведених обставин безпідставними є аргументи відповідачів про те, що вони є неналежними відповідачами у справі, оскільки відповідачем у цій справі є держава як учасник цивільних відносин, а відповідачі діють від імені держави у спірних правовідносинах (така ж позиція підтверджується сталою практикою Верховного Суду у постановах від 24.09.2025 № 359/299/19, від 15.10.2025 № 373/1293/20).

Вирішуючи питання про стягнення моральної шкоди з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України суд виходить з такого.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду визначені у статтях 1166, 1167, 1173, 1174 ЦК України.

Так, за загальним правилом, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (частина перша статті 1166 ЦК України).

Водночас шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, посадової або службової особи органу державної влади при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою незалежно від вини цих органів та посадової або службової особи (статті 1174, 1175 ЦК України).

Так само, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (частина перша статті 1167 ЦК України).

Зокрема, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади якщо, зокрема, шкоди завданої фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт (частина друга статті 1167 ЦК України).

Підстави, особливості та порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України та Законом України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" (далі - Закон № 266/94-ВР).

Так, шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. (частина перша статті 1176 ЦК України).

Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом (частини друга статті 1176 ЦК України).

Суд зауважує, що надмірна тривалість досудового розслідування чи його ефективність, не є випадком, встановленим Закон № 266/94-ВР, тому у такому разі застосовується норма частини шостої статті 1176 ЦК України, яка визначає, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

Питання щодо відшкодування шкоди, завданої потерпілій особі (заявнику, особа, яка постраждала від правопорушення) надмірною тривалістю досудового розслідування кримінального провадження, розглядалось, зокрема, у таких постановах Верховного Суду:

від 03 лютого 2021 року у справі № 362/15/16, провадження № 61-5805св20 (досудове розслідування тривало понад 13 років, за фактом зникнення доньки позивачів (ч. 1 ст. 115 КК України); розмір моральної шкоди визначений судом - 180 000 грн кожному з позивачів), від 21 липня 2021 року в справі № 646/7015/19, провадження № 61-1452св21 (досудове розслідування тривало понад 6 років (з 11 лютого 2013 року до жовтня 2019 року), за фактом службового підроблення (ч. 1 ст. 366 КК України) та завідомо неправдивого показання (ч. 1 ст. 384 КК України); розмір моральної шкоди визначений судом - 7 000 грн),

від 01 грудня 2021 року в справі № 308/14232/18, провадження № 61-10961св2 (досудове розслідування тривало понад 6 років (з 04 грудня 2012 року до моменту звернення до суду у грудні 2018 року, і тривало далі на момент розгляду), за фактом підробки документів (ч. 1 ст. 358 КК України); у подальшому позивач вимагав кваліфікувати як шахрайство (ч. 4 ст. 190 КК України), службове підроблення (ст. 366 КК України), зловживання владою (ч. 2 ст. 364 КК України) та невиконання судових рішень (ч. 2 ст. 382 КК України), розмір моральної шкоди визначений судом позивачу (потерпілий/заявник) - 10 000 грн (стягнуто з Державного бюджету України);

від 23 лютого 2022 року в справі № 646/5368/19, провадження № 61-15330св21 (досудове розслідування тривало понад 1 рік 9 місяців (з 30.10.2017 по 08.2019), за фактом службових злочинів, зловживання та службової недбалості, невиконання судового рішення (ст. 364, 365, 366, 367, 382 КК України); розмір моральної шкоди визначений судом - 5 000 грн позивачу (потерпілий));

від 06 березня 2024 року у справі № 398/3747/22, провадження № 61-16552св23 (досудове розслідування тривало понад 6 років 8 місяців (з 01.03.2016 по 10.2022), за фактом шахрайства та невиконання судового рішення (ч. 3 ст. 190, ч. 1 ст. 382 КК України); розмір моральної шкоди визначений судом - 3 000 грн позивачу),

від 11 квітня 2024 року у справі № 335/12338/19, провадження № 61-7930св23 (досудове розслідування тривало понад 6 років (з 12.08.2013 по 11.2019), за фактом використання підробленого документа (ч. 4 ст. 358 КК України, ч. 1 ст. 172 КК України та ч. 4 ст. 190 КК України); розмір моральної шкоди визначений судом - 7 000 грн позивачу),

від 22 травня 2024 року у справі № 757/30529/22, провадження № 61-14820св23 (досудове розслідування тривало понад 5 років, за фактом перевищення влади або службових повноважень працівником правоохоронного органу (ч. 1 ст. 365 КК України); розмір моральної шкоди, стягнений Верховним Судом з Державного бюджету, - 3 000,00 грн позивачу);

від 02 жовтня 2024 року у справі № 554/2588/23 (провадження № 61-3629св24 (досудове розслідування тривало понад 4 роки 9 місяців (з 12.12.2017 по 15.09.2022), за фактом грубого порушення законодавства про працю та невиплати заробітної плати (ст. 172, ст. 175 КК України); суд встановив наявність моральної шкоди через надмірну тривалість та неефективність досудового розслідування; розмір моральної шкоди, залишений Верховним Судом без змін, - 10 000 грн).

від 23 жовтня 2024 у справі № 757/16729/21-ц,провадження № 61-10024св23 (досудове розслідування у кримінальному провадженні тривало понад 3 роки 3 місяці без завершення, за фактом притягнення завідомо невинного до кримінальної відповідальності службовою особою (ч. 2 ст. 372 КК України); розмір моральної шкоди, стягнений Верховним Судом з Державного бюджету, - 1 000 грн)

від 31 жовтня 2024 року у справі № 463/1700/21 провадження № 61-250св24 (Досудове розслідування тривало понад 9 років (з 30.09.2015 і триває), за фактом службових злочинів, невиконання судового рішення та шахрайства (ч. 1 ст. 382, ч. 1 ст. 366, ч. 1 ст. 364, ч. 2 ст. 190 КК України та інші); розмір моральної шкоди визначений судом - 10 000 грн),

від 4 грудня 2024 року у справі №522/10157/20, провадження № 61-8084св24 (досудове розслідування тривало понад 6 років (і тривало далі), за фактом порушення встановлених законодавством вимог пожежної безпеки, що призвело до загибелі дітей (ч. 2 ст. 270 КК України) та службової недбалості (ч. 2 ст. 367 КК України); розмір моральної шкоди визначений судом - 274 700,00 грн та 140 700,00 грн);

від 12 лютого 2025 року у справі № 359/6728/22, провадження № 61-10269св24 (досудове розслідування тривало понад 4 роки (і тривало далі), за фактом спричинення легких тілесних ушкоджень та самоправства (ч. 1 ст. 125 КК України, ст. 356 КК України); розмір моральної шкоди, залишений Верховним Судом без змін, - 40 000,00 грн;

від 04 червня 2025 року у справі № 761/7222/22, провадження № 61-5744св24 (досудове розслідування тривало понад 4 роки, за фактом службових злочинів та невиконання судових рішень (ч. 1 ст. 364, ч. 3 ст. 382 КК України та інші); розмір моральної шкоди визначений судом - 1 000 грн);

від 08 жовтня 2025 у справі № 761/27052/19, провадження № 61-3981св25 (досудове розслідування тривало понад 2 роки (з 20.06.2017 до 05.07.2019, і тривало далі), за фактом шахрайського заволодіння коштами позичальниці (ч. 2 ст. 190 КК України, первісно заявлено за ч. 4 ст. 190 КК України); суд встановив наявність моральної шкоди через надмірну тривалість досудового розслідування та протиправну бездіяльність органу досудового розслідування; розмір моральної шкоди, визначений апеляційним судом, - 5 000,00 грн);

від 28 липня 2025 року у справі № 712/3308/23, провадження № 61-751св25 (досудове розслідування тривало 10 років, за фактом спричинення легких тілесних ушкоджень (ч. 1 ст. 125 КК України); розмір моральної шкоди визначений судом - 20 000,00 грн).

Суд, керуючись частиною четвертою статті 263 ЦПК України, враховує відповідні висновки щодо підстав та порядку відшкодування моральної шкоди, а також розміру моральної шкоди, з урахуванням конкретних обставин справи (тривалості досудового розслідування, характеру кримінального правопорушення).

Висновки про відшкодування моральної шкоди, завданої особі надмірною тривалістю досудового розслідування у кримінальному провадженні, викладені також у постановах Верховного Суду У практиці Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) порушення державою прав людини, що завдають психологічних страждань, розчарувань та незручностей, зокрема через порушення принципу належного врядування, кваліфікуються як такі, що завдають моральної шкоди (рішення від 20 жовтня 2011 року у справі "Рисовський проти України" ("Rysovskyy v. Ukraine"), заява № 29979/04; рішення від 22 листопада 2005 року у справі "Антоненков та інші проти України" ("Antonenkov and others v. Ukraine"), заява № 14183/02).

ЄСПЛ, оцінюючи ефективність різних національних засобів правового захисту у зв`язку з надмірною тривалістю провадження, розробив кілька критеріїв та принципів, які сформулював у своїх рішеннях. Так, ЄСПЛ вказав, що вирішальним питанням при оцінюванні ефективності засобу правового захисту у випадку скарги щодо тривалості провадження є те, чи може заявник подати цю скаргу до національних судів з вимогою конкретного відшкодування; іншими словами, чи існує будь-який засіб, який міг би вирішити його скаргу шляхом надання безпосереднього та швидкого відшкодування, а не просто опосередкованого захисту його прав, гарантованих статтею 6 Конвенції (рішення ЄСПЛ від 30 березня 2004 року у справі "Меріт проти України" (Merit v. Ukraine), заява № 66561/01). Суд також постановив, що цей засіб вважатиметься "ефективним", якщо його можна використати, щоб прискорити постановлення рішення судом, який розглядає справу, або надати скаржникові належне відшкодування за зволікання і затримки, що вже відбулися (§ 78 того ж рішення).

Розумність тривалості провадження повинна визначатись у контексті відповідних обставин справи та з огляду на критерії, передбачені прецедентною практикою ЄСПЛ, зокрема складність справи, поведінку заявника, а також органів влади, пов`язаних зі справою (рішення від 25 березня 1999 року у справі "Пелісьє і Сассі проти Франції" (Pelissier and Sassi v France), заява № 25444/94; рішення від 27 червня 1997 року у справі "Філіс проти Греції" (№ 2, Philis v. Greece), заява № 19773/92). Стаття 13 Конвенції не вимагає надання спеціального засобу правового захисту від надмірної тривалості провадження; достатніми можуть бути загальні конституційні та судові позови, наприклад, про встановлення позадоговірної відповідальності з боку держави.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 вересня 2019 року у справі № 916/1423/17 (провадження № 12-208гс18) зазначила, що надмірна тривалість кримінального провадження здатна призвести до моральних страждань особи, зумовлених тривалою невизначеністю спірних правовідносин; необхідністю відвідування органів досудового розслідування; неможливістю здійснювати звичайну щоденну діяльність; підривом репутації тощо.

Водночас Верховний Суд також вказував, що не будь-яке рішення слідчого судді свідчить про протиправність дій державних органів, а має значення конкретні обставини, встановлені таким рішенням. При встановленні в порядку судового контролю слідчим суддею протиправності дій чи бездіяльності слідчих органів, для вирішення питання про відшкодування шкоди необхідним є доведення заподіяння такими діями (бездіяльністю) моральної шкоди та, відповідно, наявність причинно-наслідкового зв`язку між такими діями (бездіяльністю) та заподіяною шкодою. Отже, саме по собі постановлення слідчим суддею ухвал не є підставою для притягнення відповідача до цивільно-правової відповідальності та відшкодування шкоди (постанова від 17.01.2020 № 638/11414/18).

Реалізація особою свого процесуального права, передбаченого статтею 24 КПК України, задоволення слідчим суддею таких скарг, не є безумовною підставою для відшкодування моральної шкоди. Саме по собі визнання слідчим суддею бездіяльності відповідних посадових осіб правоохоронних органів під час досудового розслідування кримінального провадження беззаперечно не свідчить про завдання позивачу такими діями (бездіяльністю) посадових осіб будь-якої шкоди (постанова Верховного Суду від 22.04.2020 № 520/9306/17).

Частинами першою та другою статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Положеннями частини третьої статті 23 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

При вирішенні таких спорів слід виходити з того, що порушення прав людини з боку суб`єктів владних повноважень прямо суперечить їх головним конституційним обов`язкам (статті 3, 19 Конституції України) і завжди викликає у людини негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 3 КПК України досудове розслідування - стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності, клопотання про закриття кримінального провадження.

Розслідування не буде ефективним доти, доки всі докази не будуть детально вивчені, а висновки не будуть обґрунтовані. Критеріями оцінки ефективності розслідування є адекватність дій, проведених органом досудового розслідування, своєчасність розслідування та незалежність слідства.

Досудове розслідування у кримінальному провадженні за № 0002570 від 02.03.2017 закінчено прийняттям постанови про закриття кримінального провадження, у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення.

Вимога Позивача про стягнення моральної шкоди не підлягає задоволенню, оскільки повний склад цивільного правопорушення, необхідний для настання деліктної відповідальності Держави на загальних підставах, не доведений.

Хоча розслідування було тривалим і мало процесуальні недоліки, ці недоліки не визнані незаконною діяльністю як такою. Остаточне рішення про закриття провадження через відсутність складу злочину (11.12.2024) та встановлені цивільними судами факти (справи № 754/10240/16-ц, № 754/6067/23) вказують на те, що предметом спору є цивільно-правові відносини, а не кримінальне правопорушення. Позивач не надав належних доказів того, що його душевні страждання викликані саме бездіяльністю слідчих, а не неможливістю довести його версію подій у цивільному та кримінальному процесах, а також власною поведінкою (неповідомлення слідству важливих фактів).

Неефективність слідства в аспекті спірних правовідносин не є першопричиною страждань позивача. Справжнім джерелом морального дискомфорту Позивача є тривалий і безуспішний цивільно-правовий спір, який він намагався вирішити через механізми кримінального процесу. Відповідно, відсутній прямий причинно-наслідковий зв`язок між недоліками в роботі слідчого та моральною шкодою, оскільки шкода виникла внаслідок неможливості довести свою правоту у цивільних відносинах.

Підсумовуючи викладене, Суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

Керуючись статтями 4, 13, 19, 76-81, 141, 263-265, 268 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції України у м. Києві, Державної казначейської служби України за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Деснянське управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві; Деснянська окружна прокуратура міста Києва про відшкодування моральної шкоди відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів (частина третя статті 211 ЦПК України). Суд підписує повне рішення без його проголошення, а датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (частини частина четверта та п`ята статті 268 ЦПК України) - 17 листопада 2025 року.

Суддя Інна КОВАЛЕНКО