Справа № 278/5033/25
У Х В А Л А

27 листопада 2025 року м. Житомир

Житомирський районний суд Житомирської області в складі головуючого судді Буткевича М.І., за участі секретаря судового засідання Бошяна А.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 на дії приватного виконавця Дідківського Андрія Савелійовича,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду зі скаргою, в якій просить:

визнати неправомірними дії приватного виконавця Дідківського А.С. відносно нарахування виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження в цій частині .

В обґрунтування скарги ОСОБА_1 зазначає, що є діючим військовослужбовцем ЗСУ внаслідок чого вважає, що він звільнений від сплати виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця та інших витрат. Окрім того в додаткових поясненнях зазначає, що приватний виконавець безпідставно стягнув з його рахунків надлишкові кошти в розмірі 1 151,98 грн.

Ухвалою суду від 07.10.2025 справу призначено до розгляду в судовому засіданні з викликом сторін (а.с. 6).

Від приватного виконавця надійшов відзив на скаргу, з якого вбачається, що його дії були правомірними та відповідні до закону, надав до суду додаткові пояснення щодо блокування рахунків боржника та повернення надлишково стягнутих коштів в розмірі 1 151,98 грн.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного.

Приватним виконавцем виконавчого округу Житомирської області Дідківським А.С. було відкрито виконавче провадження ВП № 79235397 від 01.10.2025 про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» 19 724,01 грн та 1 574,56 грн судового збору (а.с. 46), на підставі виконавчого листа (а.с. 23).

Згідно заяви про відкриття виконавчого провадження від АТ КБ «Приватбанк» заборгованість боржника станом на 26.09.2025 складає 18 874,56 грн з якої за основним договором 17 300 грн та судовий збір 1 574,56 грн (а.с. 36).

Постановою 01.10.2025 приватним виконавцем виконавчого округу Житомирської області Дідківським А.С. було накладено арешт на грошові кошти які належать боржнику в розмірі 21 050,36 грн з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження (а.с. 51).

Постановою від 07.10.2025 приватним виконавцем виконавчого округу Житомирської області Дідківським А.С. було закінчено виконавче провадження на підставі повного виконання рішення (а.с. 47).

Скаржник вказує, що з нього були безпідставно стягнуті кошти в розмірі 1 151,98, проте арешт коштів боржника був виконаний з урахуванням заяви від АТ КБ «Приватбанк» про зменшення, яка передбачає винагороди приватного виконавця, мінімальних витрат виконавчого провадження та суми боргу, що всього становить 21 050,36 грн, проте з матеріалів справи, суд не вбачає отримання приватним виконавцем надлишкових коштів, жодних доказів на підтвердження цього суду не надані.

Частиною 1 ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК) вбачається, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Із частини 1 ст. 81 ЦПК передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Скаржник посилається на те, що у постанові про арешт коштів приватний виконавець не врахував вимоги п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний статус і правовий захист військовослужбовців». Проте зазначена норма не містить положень щодо звільнення військовослужбовців від сплати основної винагороди приватного виконавця чи виконавчого збору, а тому такі доводи скаржника не можуть бути підставою для скасування оскаржуваної постанови. При цьому, за своїм призначенням основана винагорода приватного виконавця є винагородою приватному виконавцю за вчинення заходів примусового виконання рішення, за умови що такі заходи призвели до повного або часткового виконання рішення та стягується з боржника в пропорційному до фактично стягнутої суми розмірі. Аналогічна позиція викладена також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.03.2020 по справі №2540/3203/18.

Крім того суд зазначає, що приватний виконавець діяв в межах закону, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України (далі - ЗУ) «Про виконавче провадження» передбачено, що заходами виконання рішень є звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами.

Відповідно до ч.ч. 1.2. ст. 48 ЗУ «Про виконавче провадження» звернення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусової реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову, стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на користь боржника у національній валюті, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

Частина 6 ст. 48 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачає стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.

Згідно ст. 42 ЗУ «Про виконавче провадження» Кошти виконавчого провадження складаються з: 1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; 2) авансового внеску стягувача; 3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

Витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження органів державної виконавчої служби здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України та коштів виконавчого провадження, зазначених у пунктах 2 і 3 частини першої цієї статті. Витрати виконавчого провадження приватних виконавців здійснюються за рахунок авансового внеску стягувача, стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження можуть здійснюватися приватним виконавцем за рахунок власних коштів.

Аналізуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що скарга ОСОБА_1 на дії та бездіяльність приватного виконавця Дідківського Андрія Савелійовича, не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 447-451 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії та бездіяльність приватного виконавця Дідківського Андрія Савелійовича відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвали суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Текст ухвали виготовлено 27 листопада 2025 року.

Суддя М.І. Буткевич