Номер провадження: 22-ц/813/1073/25
Справа № 513/70/22
Головуючий у першій інстанції Рязанова К.Ю.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.10.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого судді Сєвєрової Є.С.,

суддів: Вадовської Л.М., Таварткіладзе О.М.,

за участю секретаря Малюти Ю.С.,

учасники справи:

позивач - Державна іпотечна установа,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Саратського районного суду Одеської області від 29 січня 2024 року у складі судді Рязанової К.Ю.,

встановив:

2. ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2022 року, Державна іпотечна установазвернулася до суду із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , у якому просила стягнути солідарно з останніх на свою користь заборгованість за кредитним договором № 15к-6/11 від 30 червня 2011 року в сумі 384879,70 грн та судові витрати.

В обґрунтуванні позову позивач зазначив, що 30 червня 2011 року між ТОВ Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір № 15к-6/11 із Додатковою угодою № 1 від 26 березня 2015 року. Відповідно умов якого банком надано у кредит грошові кошти в розмірі 200000,00 грн, з оплатою 21,99% процентів річних, із строком погашення до 30 червня 2021 року.

Для забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором № 15к-6/11 від 30 червня 2011 року, 30 червня 2011 року між ТОВ Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_1 був укладений Іпотечний договір, в якому ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , як Іпотекодавці передають Банку, як Іпотекодержателю наступне нерухоме майно, а саме: трикімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . 30 червня 2011 року між ТОВ Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_2 був укладений договір поруки №196/11.

Право вимоги за Кредитним договором №15к-6/11 від 30 червня 2011 року відступлене Державній іпотечній установі на підставі Договору відступлення права вимоги № 17/4-В від 11 лютого 2015 року.

Відповідачка ОСОБА_1 не виконувала своїх зобов`язань за Кредитним договором належним чином, у зв`язку з чим станом на 03 грудня 2021 року утворилася заборгованість перед позивачем Державною іпотечною установою яка становить 384879,70 грн, в тому числі: сума основного боргу 164064,18 грн, прострочені відсотки за користування кредитом за період з 17 вересня 2015 року по 30 червня 2021 року 208489,64 грн; 3% річних за порушення грошового зобов`язання за період з 01 липня 2021 року по 03 грудня 2021 року 4843,20 грн; сума боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 01 липня 2021 року 30 жовтня 2021 року 7482,68 грн.

У лютого 2023 року від представника позивача на електрону адресу суду надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Останнім рішенням Саратського районного суду Одеської області від 29 січня 2024 року позов Державної іпотечної установи задоволено: стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Державної іпотечної установи заборгованість за Кредитним договором № 15к-6/11 від 30 червня 2011 року у розмірі 372121 гривня 80 копійок; стягнуто з ОСОБА_1 на користь Державної іпотечної установи судовий збір у розмірі 2886 гривень 60 копійок; стягнуто з ОСОБА_2 на користь Державної іпотечної установи судовий збір у розмірі 2886 гривень 60 копійок.

Рішення суду мотивовано тим, що оскільки відповідачка неналежним чином виконувала умови договору, внаслідок чого у неї утворилася заборгованість перед позивачем у розмірі 384879,70 грн, розмір якої відповідачкою не спростований, тому суд вважав необхідним позов задовольнити у повному обсязі та стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість в загальній сумі 372121,80 грн., а також на підставі ст.ст.133, 141 ЦПК України стягнути на користь позивача судовий збір з кожного з відповідачів у розмірі 2886,60 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погодившись з вищевказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, просить суд скасувати рішення Саратського районного суду Одеської області від 29 січня 2024 року в частині розподілу судових витрат, а саме стягнення з ОСОБА_1 на користь Державної іпотечної установи судового збору у розмірі 2886,60 грн., ухвалити в цій частині нову постанову про стягнення з ОСОБА_1 на користь Державної іпотечної установи судового збору у розмірі 2790,91 грн. та стягнути з Державної іпотечної установи на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати у суді апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що при подачі позовної заяви Держаною іпотечною установою було сплачено судовий збір у розмірі 5 773,2 грн., що складало 1,5 % від ціни позову 384879,70 грн. Разом з тим, у зв`язку з уточненням позовних вимог майнового характеру, а саме їх зменшенням до 372 121,80, судовий збір становив 5 581,83 грн. Таким чином, з відповідачів мав бути стягнутий судовий збір у розмірі 1/2 від 5 581,83 грн.

Позиція відповідача в суді апеляційної інстанції

На адресу апеляційного суду від Державної іпотечної установи надійшли пояснення, у яких позивач просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, посилаючись на те, що вимога апелянта про стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 6000 грн. не співмірна та не пропорційна із вимогою апеляційної скарги про зменшення суми судового збору з відповідача в розмірі 95,69 грн., а отже представник апелянта намагається отримати з кредитора неправомірну вигоду.

Явка сторін в суді апеляційної інстанції

В судове засідання, призначене на 30.10.2025 та проведеному в режимі відеоконференції з`явилася представник Державної іпотечної установи -ОСОБА_3

ОСОБА_1 та Арутюнян А.А. до суду не з`явилися,хоча були повідомлені належним чином, у відповідності до вимог ст. 128-130 ЦПК України, що підтверджується письмовими матеріалами справи, заяв про відкладення розгляду справи не надали.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

3.МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Оскільки рішення Саратського районного суду Одеської області від 29 січня 2024 року оскаржується ОСОБА_1 лише в частині розподілу судових витрат, а саме розміру стягнутого судового збору, тому в іншій його частині у відповідності до ч.1 ст. 367 ЦПК України та роз`яснень п.15 Постанови Пленуму ВСУ №12 від 24.10.2008 року «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» колегією суддів не перевіряється.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які скаржник посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при постановленні судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Встановлені обставини по справі. Визначення відповідно до встановлених обставин правовідносин

Встановлено, що у січні 2022 року, Державна іпотечна установазвернулася до суду із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , у якому просила суд стягнути солідарно з останніх на свою користь заборгованість за кредитним договором № 15к-6/11 від 30 червня 2011 року в сумі 384879,70 грн та судові витрати.

У лютому 2023 року Державна іпотечна установазвернулася до суду із заявою про зменшення позовних вимог, у якому просила суд стягнути з відповідачів заборгованість у загальному розмірі 372121,80 грн. (том ІІ: а.с. 114).

Останнім рішенням Саратського районного суду Одеської області від 29 січня 2024 року позов Державної іпотечної установи задоволено: стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Державної іпотечної установи заборгованість за Кредитним договором № 15к-6/11 від 30 червня 2011 року у розмірі 372121 гривня 80 копійок; стягнуто з ОСОБА_1 на користь Державної іпотечної установи судовий збір у розмірі 2886 гривень 60 копійок; стягнуто з ОСОБА_2 на користь Державної іпотечної установи судовий збір у розмірі 2886 гривень 60 копійок.

Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився/не погодився з висновками суду першої інстанції, та застосовані норми права

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України).

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Встановивши обставини справи, дослідивши та оцінивши усі надані сторонами письмові докази й наведені доводи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, колегія суддів частково не погоджується з висновками суду першої інстанції.

Так, поняття судового збору визначено у ст.1Закону України «Про судовий збір», відповідно до якої судовий збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.

Статтею третьою Закону України «Про судовий збір» передбачено, що судовий збір справляється, зокрема, за подання до суду позовної заяви.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Мотиви прийняття аргументів, викладених в апеляційній скарзі

Встановлено, що при зверненні із даним позовом позивач сплатив судовий збір у розмірі 5773,20 грн за платіжною інструкцією від 11 січня 2022 року №33038 (а.с.1), заявивши вимоги щодо стягнення з відповідачів заборгованості на загальну суму 384879,70 грн (а.с.2-6).

Положеннями п.1 ч.1 ст.176 ЦПК України передбачено, що ціна позову визначається у позовах про стягнення грошових коштів сумою, яка стягується.

Також встановлено, що надалі, позивач зменшив свої вимоги та просив стягнути з відповідачів заборгованість у загальному розмірі 372121,80 грн.

Згідно із п.п.1 п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» в редакції станом на час подання позовної заяви, за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою, ставка судового збору становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01 січня 2023 року був установлений у розмірі 2684 грн.

За таких обставин, уточнена позовна заява Державної іпотечної установи про зменшення позовних вимог із вимогою майнового характеру мала бути оплачена судовим збором у сумі 5581,82 грн. (372121,80 грн. х 1,5% = 5581,82 грн.)

За результатами розгляду цієї справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення вказаного позову та стягнення з відповідачів на користь позивача заборгованості у розмірі 372121,80 грн.

Разом з цим, вирішуючи питання стосовно судового збору, суд дійшов помилкового висновку про стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача судового збору у розмірі 2886,60 грн, не врахувавши факт зменшення позивачем позовних вимог.

За таких обставин, з огляду на принцип пропорційності задоволених позовних вимог, суд мав стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 2790,91 грн (372121,80 грн (ціна позову) х 1,5%(ставка судового збору) = 5581,82 грн. : 2 (відповідача) = 2790,91 грн.).

Вищевказаний розрахунок також наведений позивачем у своїх письмових поясненнях, наданих до апеляційного суду (а.с. 112-115).

Беручи до уваги наведене, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм процесуального права при вирішенні питання розподілу судових витрат.

З огляду на викладене, рішення Саратського районного суду Одеської області від 29 січня 2024 року в частині стягнення судового збору, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, належить змінити.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 3, 4 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги змінює судове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення при невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм процесуального права або неправильному застосуванні норм матеріального права.

Оскільки висновки суду першої інстанції не в повній мірі відповідають обставинам справи, судом порушено норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи в частині стягнутого судом розміру судового збору, тому колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає зміні.

Розподіл судових витрат

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 також заявила клопотання про стягнення з Державної іпотечної установи судових витрат понесених в суді апеляційної інстанції у розмірі 6000 грн, на підтвердження чого надала до суду: Договір №22/22/2022 про надання правничої (правової) допомоги від 22.12.2022, Доручення №1 (додаткова угода) до договору №22/22/2022 про надання правничої (правової) допомоги від 22.12.2022 від 22.02.2022 та доручення №2 (додаткова угода) до договору №22/22/2022 про надання правничої (правової) допомоги від 22.12.2022 від 01.03.2024 (а.с. 83-84).

Згідно з ч. 1ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

У відповідності до ч. 2ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1)розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2)розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно ч. 3ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

У відповідності до ч. 4ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1)складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2)часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3)обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4)ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

В справі, що переглядається, встановлено, що в даному випадку різниця судового збору, яку апелянт просив стягнути, становить лише 95 грн, натомість заявлений ним розмір витрат на професійну правничу допомогу - 6 000 грн, що є очевидно непропорційним до предмета спору та обсягу виконаної роботи.

З огляду на зазначене, а також беручи до уваги, що апеляційний перегляд стосувався виключно частини рішення щодо судового збору, колегія суддів доходить висновку про відсутність підстав для стягнення витрат на правничу допомогу, у зв`язку з чим у задоволенні відповідної вимоги слід відмовити повністю.

Порядок та строк касаційного оскарження

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Підстави касаційного оскарження передбачені частиною 2 статті 389 ЦПК України.

Частиною першою статті 390 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції (ст. 391 ЦПК України).

4. РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Саратського районного суду Одеської області від 29 січня 2024 року змінити в частині стягнення судового збору з ОСОБА_1 на користь Державної іпотечної установи, шляхом його зменшення до 2790,91 грн.

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 28.11.2025

Головуючий

Судді: