Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/7301/25
Провадження №2/711/3290/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

заочне

29 вересня 2025 року м. Черкаси

Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого судді Позарецької С.М.,

при секретарі Буйновській А.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернулася у Придніпровський районний суд м. Черкаси з позовом до військової частини НОМЕР_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що 19.02.2024 сталася дорожньо-транспортна пригода (ДТП) в м. Черкаси на перехресті вул. Благовісна та Гуржіївська за участю транспортного засобу «MAZDA 6» д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 та транспортного засобу «DACIA DUSTER» д.н.з. НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_3 , внаслідок чого належний позивачу автомобіль зазнав механічних ушкоджень.

Згідно з постановою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 01 липня 2024 року справа № 711/1472/24, провадження № 3/711/586/24 ОСОБА_2 не було визнано винним у ДТП, а справу закриту за відсутню в його діях складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до постанови Придніпровського районного суду м. Черкаси від 04.11.2024 року справа № 711/8414/24 провадження № 3/711/2650/24 винним в ДТП визнано ОСОБА_3 .

Позивач вказує, що відповідальність водія «DACIA DUSTER», д.н.з. НОМЕР_3 на момент ДТП не була застрахована в жодній з страхових компаній.

Згідно з ст. 41.1. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння: а) транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

Відповідно до ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а саме: «у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний письмово надати страховику повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу».

Відповідно до ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а саме: «для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику заяву про страхове відшкодування».

Керуючись ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», позивач вказує у позові, що вона звернулась до МТСБУ та надала всі необхідні документи для отримання страхового відшкодування, в тому ж числі й повідомленням про ДТП та заяву про виплату страхового відшкодування. (копії додаються)

Позивач зазначає, що на підставі отриманих документів МТСБУ визнали подію страховим випадком та сплатили на її користь регламенту виплату в розмірі 65 050, 32 грн.

З метою ознайомлення із порядком розрахунку регламентної виплати, позивач звернулась до МТСБУ та останнє у відповідь надало звіт № А08-27 від 07.09.2024, згідно з яким:

- показник Свр (вартість ремонту автомобіля без урахування зносу) = 146 571, 50 грн.,

- показник Сврз (вартість ремонту автомобіля з урахуванням зносу) = 73 700, 38 грн.

Відповідно до ст. 28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: - з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу.

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно ст. 36.2. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість.

Враховуючи викладене, позивач зазначає, що наразі в неї немає претензій до МТСБУ щодо розміру сплаченої регламентної виплати, оскільки воно сплатило вартість ремонту з урахуванням зносу без ПДВ, що відповідає вимогам Закону.

Керуючись положеннями ст.ст. 998, 1166, 1187, 1188, 1194 ЦК України, позивач вважає за необхідне стягнути з відповідача різницю між фактичним розміром шкоди та страховим відшкодуванням, в розмірі 72 871, 12 грн., з розрахунку: 146 571, 50 грн. (Свр) - 73 700, 38грн.( загальний розмір регламентної виплати).

Як вказує позивач, відповідно до приписів ст. 16 ЦПК України, вона зверталась в порядку досудового врегулювання із заявою до відповідача - ВЧ НОМЕР_1 , однак у відповідь командир ВЧ НОМЕР_1 полковник ОСОБА_4 повідомив, що автомобіль, яким керував ОСОБА_3 , належить ВЧ НОМЕР_1 і він в момент настання ДТП виконував свої службові обов`язки. За таких обставин, в порядку ст. 1172 ЦК України, позивач вважає, що належним відповідачем у справі є саме ВЧ НОМЕР_1 .

Також позивач вказує, що окрім матеріальної шкоди, внаслідок протиправних винних дій ОСОБА_3 їй, як власнику пошкодженого транспортного засобу «MAZDA 6», д.н.з. НОМЕР_2 , було нанесено моральну шкоду, яка полягає у глибоких психологічно-душевних стражданнях з приводу неможливості експлуатації пошкодженого транспортного засобу MAZDA 6 д.н.з. НОМЕР_2 , оскільки даний автомобіль використовувався нею як у повсякденному житті, так і під час виконання своїх робочих та життєвих потреб. Зокрема, купівля продуктів харчування, відвідування медичних закладів, купівля необхідного одягу, поїздки задля здійснення сімейного відпочинку відбувались саме за допомогою належного їй автомобіля. Пошкодження автомобіля безпосередньо вплинуло на її звичайний ритм життя, зокрема, він значно ускладнений, що, в свою чергу, призводить до постійних душевних переживань та душевних тривог, вона постійно відчуває дискомфорт та виснаження, оскільки мусить додавати надмірних власних зусиль, задля того, аби забезпечити звичні життєві потреби. Зазначає, що пошкодження автомобіля, в тому числі й вплинуло на ритм життя її сім`ї, оскільки вони також позбавлені можливості використовувати його, що, в свою чергу, призводило до додаткових сімейних витрат на послуги громадського транспорту та таксі. Зауважує на тому, що вона не є занадто фінансово забезпеченою людиною, а саме тому назбирати значну суму коштів, задля купівлі автомобіля для неї було вкрай складно. Протягом тривало терміну вона економлячи кошти, утискаючи сімейні витрати на життєві потреби, відкладала кошти на придбати даного автомобіля. Вказує, що належний їй автомобіль був для неї не тільки, в звичному розумінні слова, автомобілем, за допомогою якого вона забезпечувала всі свої життєві потреби, а й мрією, задля досягнення (купівлі) якої, вона докладала чимало зусиль. Таким чином, значне пошкодження автомобіля, для неї є дуже душевно-важким переживанням, оскільки вона відчуває на собі постійну розпач та пригніченість через втрату для себе дорогоцінної речі (майна), що також спричинило моральну шкоду. Позивач вказує, що зазначені обставини, в які вона була поставлена неправомірними діями відповідача, та спричинені внаслідок цього їй психологічні страждання, потягли за собою вкрай негативні наслідки для її самопочуття і здоров`я, зокрема, це посприяло формуванню та накопиченню негативних психоемоційних та несприятливих психоматичних змін, які полягають у емоційній напрузі, знервованості, пригніченості, нестійкому настрою, підвищеній тривожності, образливості, що спричинило погіршення сну. Вказані моральні страждання позивач вважає за необхідне відшкодувати за рахунок відповідача у розмірі 10 000, 00 грн.

Враховуючи викладене вище, позивач просить стягнути з відповідача на її користь різницю між фактичним розміром шкоди та страховим відшкодуванням у розмірі 72 871,12грн., моральну шкоду в розмірі 10000,0 грн. та понесені нею судові витрати на оплату судового збору в розмірі 2 422,40грн.

Ухвалою суду від 12.08.2025 позовну заяву прийнято, відкрито провадження у справі та призначено її до судового розгляду у відкритому судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Проти такого порядку розгляду справи сторони заперечень не подали. Залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_3 . Крім того, сторонам встановлено строки для подачі заяв по суті справи.

У судове засідання позивач не з`явилася, хоча повідомлялася судом про час, дату та місце проведення розгляду справи у встановленому законом порядку. Разом з тим, представником позивача за довіреністю Блізнєцовим Є.А. подано до суду письмову заяву від 29.09.2025 про розгляд справи за відсутності позивача та представника. Вказав, що поданий позов підтримують у повному обсязі та проти заочного розгляду справи не заперечують.

У судове засідання відповідач не з`явився, не повідомивши суд про причину неявки, хоча про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, шляхом направлення судової повістки за відомим зареєстрованим місцем знаходження. Адресована кореспонденція отримана відповідачем, про що свідчить повідомлення рекомендованого листа від 25.09.2025. Слід також зазначити, що згідно з положеннями ст. 8 ЦПК України, інформація про рух справи є відкритою, оприлюдненою на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою можливо дізнатися необхідну інформацію щодо справи. Відзив на позовну заяву не подано.

Справу вирішено за правилами заочного розгляду, визначеними ст.ст. 280-282 ЦПК України, за відсутності відповідача, який повідомлявся у встановленому законом порядку про час, дату і місце розгляду справи та не з`явився у судове засідання без повідомлення причин, не подав відзиву проти позову, а представник позивача не заперечувала проти такого порядку розгляду справи.

Третя особа ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився, хоча повідомлявся судом про час, дату та місце проведення розгляду справи у встановленому законом порядку. Письмові пояснення по суті позову подані не були.

Враховуючи думку представника позивача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи в їх сукупності, всебічно, повно та об`єктивно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до цих правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

У судовому засіданні встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 на праві власності належить транспортний засіб «MAZDA 6» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 .

19.02.2024 о 08 год. 30 хв. водій ОСОБА_3 , керуючи автомобілем «DACIA DUSTER», д.н.з. НОМЕР_3 по вул. Благовісна у м. Черкаси, при проїзді перехрестя з вул. Гуржіївська, не зменшив швидкість перед пішохідним переходом, на якому перебували пішоходи та під час виявлення небезпеки у вигляді автомобіля «MAZDA 6» д.н.з. НОМЕР_2 , що рухався по вул.Гуржіївська, не вжив заходів щодо зупинки транспортного засобу, чи безпечного об`їзду перешкоди, скоїв зіткнення з ним. Під час ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, чим вчинив правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 124 КУпАП.

Вказані обставини встановлені під час розгляду справи №711/8414/24, за результатами розгляду якої винесено постанову від 04.11.2024 і ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП. Однак провадження у справі стосовно ОСОБА_3 за ст. 124 КУпАП було закрито по закінченню строків, передбачених ст. 38 КпАП України. Постанова набрала законної сили 15.11.2024.

Суд звертає увагу на те, що вказані обставини не доказуються при розгляді цієї справи, враховуючи положення ч. ч. 4, 6 ст. 82 ЦПК України, якими визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Встановлено, що на момент дорожньо-транспортної пригоди, цивільна правова відповідальність водія «DACIA DUSTER», д.н.з. НОМЕР_3 не була застрахована в жодній з страхових компаній.

24.07.2024 ОСОБА_2 повідомив МТСБУ про дорожньо-транспортну пригоду, яка відбулась 19.02.2024 о 08 год. 30хв. в м. Черкаси на перехресті вул. Благовісна вул.Гуржіївська за участі транспортних засобів «MAZDA 6» д.н.з. НОМЕР_2 та «DACIA DUSTER», н.з. НОМЕР_3 , що підтверджується відповідним повідомленням про ДТП.

29.07.2024 ОСОБА_5 , як власник автомобіля «MAZDA 6» д.н.з. НОМЕР_2 , звернулась до МТСБУ із відповідною заявою, в якій просила здійснити належне відшкодування оціненої шкоди, завданої в результаті ДТП, що сталась 19.02.2024 о 08 год. 30хв. в м. Черкаси на перехресті вул. Благовісна вул. Гуржіївська за участі транспортних засобів «MAZDA 6» д.н.з. НОМЕР_2 та «DACIA DUSTER», д.н.з. НОМЕР_3 .

З виписки по банківському рахунку № НОМЕР_5 в АТ «ПУМБ» за період з 01.12.2024 по 22.12.2024, який належить ОСОБА_6 , вбачається, що 17.12.2024 на її рахунок було зараховано кошти в сумі 65050,32грн., як виплата по справі №106207, згідно наказу №3.1/25181 від 17.12.2024, т.з. НОМЕР_6 .

Отже, МТСБУ здійснило ОСОБА_5 відшкодування шкоди за її заявою від 29.07.2024.

Згідно із звітом №А08-27 про оцінку автомобіля MAZDA 6 державний реєстраційний номер НОМЕР_6 , власником якого є ОСОБА_1 , складеного 07.09.2024 ФОП ОСОБА_7 на підставі договору з Моторним (транспортним) страховим бюро України №20/038 від 01.01.2020 та доручення по справі №106207, ринкова вартість КТЗ MAZDA 6 державний реєстраційний номер НОМЕР_6 складає 184 984 грн. 00 коп. Вартість відновлювального ремонту MAZDA 6 державний реєстраційний номер НОМЕР_6 , складає 146 571 грн. 50 коп., в т.ч. ПДВ 20 %, за винятком вартості ремонтно-відновлювальних робіт. Коефіцієнт фізичного зносу складників КТЗ MAZDA 6 державний реєстраційний номер НОМЕР_6 складає 0,70. Вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складників КТЗ MAZDA 6 державний реєстраційний номер НОМЕР_6 , складає 73700 грн. 38 коп., в т.ч. ПДВ 20 %, за винятком вартості ремонтно-відновлювальних робіт. Вартість ремонтно-відновлювальних робіт 21800,0 грн. ПДВ не враховується; вартість матеріалів та складників 51900,38грн. в т.ч. ПДВ 20%. Вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля MAZDA 6 державний реєстраційний номер НОМЕР_6 ОСОБА_1 унаслідок ДТП на 07.09.2024 складає 73 700 грн. 38 коп.

Відповідно до наданого розрахунку страхового відшкодування вбачається, що загальна вартість відновлювального ремонту автомобілю після ДТП, вчиненої ОСОБА_8 , складає 146571 грн. 50 коп., в т.ч. ПДВ, при цьому, було вирахувано коефіцієнт фізичного зносу 0,70 та вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу, що складає 73700 грн. 38коп. МТСБУ відшкодувало ОСОБА_1 , як власнику транспортного засобу, лише 65050грн. 32 коп.

Крім того, встановлено, що автомобіль «DACIA DUSTER», в/н НОМЕР_3 належить військовій частині НОМЕР_1 , що підтверджується технічним талоном транспортного засобу НОМЕР_7 .

Згідно витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 №161 від 22.06.2022, ОСОБА_3 зарахований до особового складу вказаної військової частини на посаду старшого водія зенітно-ракетного взводу роти супроводження військових вантажів та за ним, згідно наказу командира в/ч НОМЕР_1 №62 від 18.12.2023 закріплено транспортний засіб «DACIA DUSTER» військовий номер НОМЕР_3 , що підтверджується списком автомобільної техніки військової частини НОМЕР_1 .

З листа №901/1/264 від 12.08.2024 за підписом командира в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_9 вбачається, що 19.02.2024 ОСОБА_3 здійснював керування автомобілем «DACIA DUSTER» військовий номер НОМЕР_3 , виконуючи свої службові обов`язки старшого водія зенітно-ракетного взводу роти супроводження військових вантажів військової частини НОМЕР_1 .

Як визначено ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).

Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).

Цивільне процесуальне законодавство закріплює положення щодо того, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. При цьому жодні докази для суду не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Як визначено статтею 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У ч. 2 ст. 16 ЦК України визначені способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом. До них належать: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8)відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

За нормами статті 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право. На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо), якщо інше не встановлено законом.

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені та упущену вигоду. При цьому, такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою (постанова ВС від 22.01.2019 у справі №676/518/17).

Відповідно до положень статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом. Частина друга статті 1166 ЦК встановлює презумпцію вини завдавача шкоди, тобто особа, яка завдала шкоду, буде вважатися винною, якщо вона сама не доведе відсутність своєї вини.

За змістом статті 1167 ЦК України, якщо моральної шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, така моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала.

Відповідно до частини першої статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч. ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України).

Частиною першою статті 1188 ЦК України визначено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Аналіз норм статей 1166, 1167, 1172, 1187, 1188 ЦК дає підстави для висновку про те, що шкода, (в тому числі моральна), завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини водія, який на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі №426/16825/16-ц зроблено висновок про те, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець.

Шкода, завдана внаслідок ДТП, з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.

Як вже було встановлено судом, автомобіль «DACIA DUSTER» військовий номер НОМЕР_3 належить військовій частині НОМЕР_1 і 19.02.2024 ОСОБА_3 здійснював керування вказаним автомобілем, виконуючи свої службові обов`язки старшого водія зенітно-ракетного взводу роти супроводження військових вантажів військової частини НОМЕР_1 . За таких обставин, суд погоджується з позицією позивача, що відповідно до положень ст. 1172 ЦК України, належним відповідачем у справі є саме військова частина НОМЕР_1 .

Відповідно до ст. 979 ЦК України, договір страхування укладається відповідно до цього Кодексу, Закону України "Про страхування", інших законодавчих актів. Законом може бути встановлено обов`язок фізичної або юридичної особи укласти договір страхування (обов`язкове страхування). Вимоги щодо укладення договорів страхування за окремими класами страхування/категоріями страхових ризиків для врегулювання правовідносин, за якими вимагається обов`язкова наявність договору, можуть бути визначені законодавством.

Предметом договору страхування є передача страхувальником за плату ризику, пов`язаного з об`єктом страхування, страховику на умовах, визначених договором страхування або законодавством України. Об`єктом страхування можуть бути: життя, здоров`я, працездатність та/або пенсійне забезпечення; майно на праві володіння, користування і розпорядження та/або можливі збитки чи витрати; відповідальність за заподіяну шкоду особі або її майну (ст. 980 ЦК України).

Істотними умовами договору страхування є предмет договору страхування, страховий випадок, розмір грошової суми, в межах якої страховик зобов`язаний провести виплату у разі настання страхового випадку (страхова сума), розмір страхового платежу і строки його сплати, строк договору та інші умови, визначені актами цивільного законодавства (ст.982ЦК).

Відповідно до ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (відшкодуванням).

Згідно з положеннями статті 11 ЦК України, заподіяння внаслідок ДТП шкоди зумовлює виникнення правовідносин, у яких право потерпілого на отримання відшкодування завданої шкоди кореспондується з обов`язком винуватця відшкодувати таку шкоду, а за наявності у винуватця договору (полісу) ОСЦПВВНТЗ, яким застраховано його цивільно-правову відповідальність за завдання шкоди майну третіх осіб внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу, такий обов`язок покладається також і на страховика у визначених законодавством межах його відповідальності, адже між винуватцем та його страховиком у такому випадку існують договірні відносини, в яких останній узяв на себе зобов`язання відшкодувати у визначених межах за винуватця завдану потерпілому шкоду з настанням обумовлених страхових випадків.

Слід зазначити, що Закон України № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції, чинній на час виниклих правовідносин) - є спеціальним законом, що регулює правовідносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

За вимогами статті 3 Закону № 1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст. 5 цього Закону).

Як вже було встановлено судом, на момент дорожньо-транспортної пригоди цивільна правова відповідальність водія «DACIA DUSTER», д.н.з. НОМЕР_3 не була застрахована в жодній з страхових компаній.

Згідно з ст. 41.1. Закон України № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції, чинній на час виниклих правовідносин), МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння: а) транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

Відповідно до ст. 6 Закону, страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

У разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи (п. 22.1 ст. 22 цього Закону).

Шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу (п.п. 1 п. 1 ст. 28 цього Закону).

Статтею 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Відповідно до постанови Верховного Суду України від 02.12.2015 за наслідками розгляду справи № 6-691цс15, позиція якого підтверджена постановою Верховного Суду від 15.10.2020 під час розгляду справи № 755/7666/19 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці, незважаючи на те, що зазначені збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Згідно із позицією Верховного Суду, приведеної у постанові від 15.10.2020 за наслідками розгляду справи № 755/7666/19 зазначено, що відповідно до частини першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено. При цьому, такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням. Розглядаючи спір за аналогічних обставин предмету та підстав позову, Верховний Суд у справі №755/7666/19 задовольнив позовні вимоги позивача та визнав, що винна особа повинна сплатити позивачу різницю між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою. При цьому, суд касаційної інстанції визнав, що таке відшкодування повинне бути виплачене безумовно, без встановлення доведення факту ремонту автомобіля, оскільки судом зазначено, що відомості про фактичне здійснення ремонту автомобіля позивача в матеріалах справи відсутнє, однак він має право на відшкодування збитків, які мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Судом встановлено, що у цьому випадку, різниця між вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу після ДТП та страховим відшкодуванням складає 72 871 грн. 12 коп. (146 571, 50 грн. 73 700, 38 грн.).

Сукупність всіх встановлених у справі обставин та досліджених доказів, свідчить про те, що позивачем пред`явлені позовні вимоги до володільця транспортного засобу, а саме військової частини НОМЕР_1 , як належного відповідача, і обраний ОСОБА_1 спосіб захисту, відповідає нормам ст. 16 ЦК України.

Таким чином, з`ясувавши обставини справи та дослідивши докази, наявні у справі, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог у частині стягнення з відповідача на користь позивача матеріальної шкоди у розмірі 72 871 грн. 12 коп., як матеріального збитку, заподіяного власнику легкового автомобіля «MAZDA 6» д.н.з. НОМЕР_2 , внаслідок пошкодження останнього під час ДТП 19.02.2024 (різниця між вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу після ДТП та страховим відшкодуванням).

При цьому, слід зазначити, що відповідач не скористався правом подати відзив на позов та докази на спростування доводів позивача, зокрема, ним не оспорюються ні розмір завданої позивачу збитків, ні наведені розрахунки.

Що стосується позовних вимог про відшкодування позивачу відповідачем моральної шкоди у розмірі 10000грн., то слід зазначити наступне:

відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (ч.1 ст. 1167 ЦК України).

Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

Таким чином, норми права дають підстави вважати, що під моральною шкодою фізичної особи слід розуміти наявність такого негативного емоційного сприйняття особою вчинених стосовно неї протиправних дій, що досягло певного психологічного стану фізичних чи душевних страждань (відчуття неспокою, хвилювання, образи, дискомфорту тощо).

ЄСПЛ у справі «THOMA v. LUXEMBOURG» № 38432/97 від 29.03.2001 використав принцип, за яким сам факт визнання порушеного права є достатнім для справедливої сатисфакції.

При визначенні розміру моральної шкоди суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Зміст понять «розумність» та «справедливість» при визначенні розміру моральної шкоди розкривається, зокрема в рішеннях ЄСПЛ, який виходить з принципу справедливої сатисфакції, передбаченої статтею 41 Конвенції. Так, у рішеннях «THOMA v. LUXEMBOURG», «CALOCv. FRANCE» та «NIEDBALAv. POLAND» ЄСПЛ дійшов висновку, що сам факт визнання порушеного права є адекватним засобом для згладжування душевних страждань і справедливої сатисфакції.

З`ясувавши обставини справи та дослідивши наявні докази, суд приходить до висновку про те, що доведеними є обставини про пошкодження рухомого майна, належного позивачу з вини ОСОБА_3 , який зарахований до особового складу військової частини НОМЕР_1 і в момент вчинення ДТП, керував транспортним засобом, виконуючи свої службові обов`язки. Відповідно, суд вважає обґрунтованими та доведеними обставини й про те, що позивачу завдано моральної шкоди. Враховується наявність встановлених фактів пошкодження майна позивача, протиправність дій ОСОБА_3 щодо позивача, глибина душевних страждань (наявність негативних наслідків негативні емоції, пригнічений стан, які досягли рівня страждань, необхідність прикладати додаткових зусиль для організації свого життя), а тому такі вимоги підлягають до задоволення, шляхом стягнення з відповідача в/ч НОМЕР_1 на користь позивача грошових кошті в розмірі 10000грн. 00коп., в якості відшкодування моральної шкоди, розмір якої суд вважає обґрунтованою, доведеною та співмірною.

Крім того, при прийнятті рішення по справі, судом враховувалися висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 19.06.2019 (справа №630/163/16-к), від 04.07.2023 (справа №686/20281/21), від 13.03.2019 (справа №632/1400/16-к).

Щодо розподілу судових витрат, то відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Так, при зверненні до суду з цим позовом позивач сплачено судовий збір в розмірі 2422,40 грн., що підтверджується відповідною платіжною інструкцією № 0.0..1 від 04.08.2025. За таких обставин з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 2422грн. 40коп.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 13, 76-83, 141, 259, 268, 280-282 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позовні вимоги задовольнити.

Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_8 , АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_9 ) в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 72871грн. 12коп., в рахунок відшкодування моральної шкоди -10000грн. 00коп., судовий збір - 2422грн. 40коп., а всього 85293грн. 52коп.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Черкаського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення складений 20.10.2025.

Головуючий суддя С.М. Позарецька