Справа № 452/2520/24 Головуючий у 1 інстанції: Казан І.С.
Провадження № 22-ц/811/1740/25 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2025 року м. Львів

Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді Бойко С.М.,

суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря Хоцяновича О.В.,

з участю: представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 27 березня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання права власності на частку в майні, що є спільною сумісною власністю подружжя,

встановив:

У липні 2024 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , в якому просила визнати за нею в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя право власності на 1/2 частину житлового будинку, загальною площею 206,0 кв.м., житловою площею 133,6 кв.м., з приналежними до нього господарськими будівлями і спорудами: сарай літ. «Б», площею 40,2 кв.м., вбиральня літ. «В», площею 1,0 кв.м., погріб літ. «Пг», площею 15,4 кв.м., криниця літ. «К», огорожа 1-3, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що з 13.09.1980 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 25.04.2024 року.

У шлюбі набуто у власність житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , який було зареєстровано за відповідачем, проте, будинок вони будували за спільні кошти, зокрема, вона постійно їздила на заробітки і всі зароблені кошти вкладала в дане будинковолодіння.

Згідно з технічним паспортом на будинок, який виготовлений 20.05.2024 року, будинок є садибного типу, позначений літ. «А-2», загальною площею 206,0 кв.м., житловою площею 133,6 кв.м, з приналежними до нього господарськими будівлями і спорудами: сарай літ. «Б», вбиральня літ. «В», погріб літ. «Пг», криниця літ. «К», огорожа «1-3».

Вказує, що згідно з довідкою №12/06/24-1 про технічну характеристику об`єкта нерухомого майна, загальна площа будинку змінилася за рахунок проведення переобмірів, виправлення лінійних розмірів приміщень, а також переобчислення площі сходової клітки та включення її площі до загальної площі будинку.

В позасудовому порядку відповідач не бажає поділити вказаний будинок, тому вона звернулася до суду за вирішенням даного спору.

Рішенням Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 27 березня 2024 року, з урахуванням виправленої у ньому описки ухвалою суду від 14 травня 2025 року, позов задоволено.

Визнано право спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на будинковолодіння АДРЕСА_2 .

Поділено в ідеальних частках між сторонами вказане майно, визнавши за ОСОБА_4 в порядку поділу спільного сумісного майна право власності на 1/2 частину житлового будинку, загальною площею 206 кв.м., житловою площею 133,6 кв.м., із господарськими будівлями та спорудами: сарай літ. «Б», площею 40,2 кв.м., вбиральня літ. «В», площею 1 кв.м., погріб літ «Пг», площею 15,4 кв.м., криниця літ. «К», огорожа 1-3, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_3 у користь ОСОБА_4 3809 грн. сплачених судових витрат.

Рішення суду оскаржив відповідач ОСОБА_3 , просив його скасувати з підстав недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що норми законодавства свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, однак, ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку, тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Покликаючись на висновок Великої Палати Верховного Суду в постанові від 03 липня 2019 року у справі №554/8023/15-ц, вказує на необхідність установлення обсягу спільно нажитого майна, з`ясування часу та джерела його придбання.

Зазначає, що у судовому засіданні свідки ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 підтвердили, що господарські споруди, які відносяться до спірного будинку, а саме: сарай, площею 40,2 кв.м., та погріб, площею 15,4 кв.м., належали батькам відповідача та були збудовані задовго до реєстрації шлюбу та будівництва спірного будинку, тому частки подружжя не можуть бути рівними.

Додає, що житловий будинок та його господарські будівлі становлять цілісний комплекс як будинковолодіння, тому позивачем не доведено, що частина будинковолодіння по АДРЕСА_1 належить позивачу на праві спільної сумісної власності, яке вона набула в шлюбі.

Також звертає увагу суду на ту обставину, що він є особою з інвалідністю І групи, тому в силу закону звільнений від сплати судового збору, який суд першої інстанції присудив з нього на користь позивача.

В судове засідання апеляційного суду 28 жовтня 2025 року сторони з`явились, ухвалення та проголошення судового рішення відкладено на 10 листопада 2025 року о 14:30, з урахуванням перебування одного із членів колегії суддів у відрядженні в період з 06 по 07 листопада 2025 року включно.

Заслухавши пояснення сторони відповідача в підтримання апеляційної скарги, заперечення сторони позивача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Відповідно до статті 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Перелік об`єктів права спільної сумісної власності визначений статтею 61 СК України.

Відповідно до вимог статті 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.

Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Речі для професійних занять (музичні інструменти, оргтехніка, лікарське обладнання тощо), придбані за час шлюбу для одного з подружжя, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Перелік майна, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка, визначений статтею 57 СК України, до якого, зокрема, входить: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Статтею 63 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

За правилами частини першої статті 69 та частини першої статті 70 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Отже, той з подружжя, хто вважає майно своїм особистим, повинен належними та допустимими доказами це довести.

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна, відтак, застосовуючи статтю 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто критеріями, за якими спірному набутому майну можна надати режим спільного майна, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий режим спільної власності подружжя.

Судом встановлено, що 13.09.1980 року між позивачкою та відповідачем зареєстровано шлюб, який розірвано рішенням Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 25 квітня 2024 року (а.с.6).

Предметом спору є житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, актуальної станом на 02.05.2024 року (а.с.15), житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований в цілому (1/1) на праві власності за ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності серії НОМЕР_1 , виданого 27.12.2008 року Луківською сільською радою Самбірського району Львівської області.

Згідно з описом вказаного об`єкта нерухомості, загальна площа житлового будинку літ. «А-2» становить 198,7 кв.м., житлова площа 133,7 кв.м., приналежними до будинку будівлями і спорудами на момент державної реєстрації права власності є: сарай літ. «Б», криниця літ. «К», огорожа «1-2».

Інформація про такі приналежні до будинку споруди, як вбиральня літ. «В», погріб літ. «Пг», в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутня.

Визнаючи спірний будинок об`єктом права спільної сумісної власності, суд першої інстанції правильно виходив із того, що право власності на будинок відповідач набув під час перебування в зареєстрованому шлюбі з позивачкою, а тому такий належить їм у рівних частках, по 1/2 кожному, оскільки відповідач не довів, що будинок був побудований за його особисті кошти.

Разом з тим, суд першої інстанції не врахував, що на момент державної реєстрації права власності на будинок, інформація про такі приналежні до будинку споруди, як вбиральня літ. «В», погріб літ. «Пг», в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутня, тому дійшов помилкового висновку про задоволення позовних вимог позивачки в повному обсязі.

Окрім того, суд не врахував, що право спільної сумісної власності подружжя на будинок внаслідок його поділу на ідеальні частки припинилось, тому необхідно визнати за кожним із сторін право власності на 1/2 частину житлового будинку, загальною площею 198,7 кв.м., житловою площею 133,7 кв.м., з приналежними до нього господарськими будівлями і спорудами: сарай літ «Б», криниця літ. «К», огорожа 1-2, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

З наведених вище мотивів рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням апеляційним судом нового рішення про часткове задоволення позовних вимог позивача.

Також, встановлено, що відповідач є особою з інвалідністю І групи, тому відповідно до п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», звільнений від сплати судового збору, а отже, понесені позивачкою судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви у розмірі 2618 грн. не можуть бути стягнуті з відповідача і підлягають компенсації за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст.ст.367, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.4, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

ухвалив:

апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 27 березня 2025 року скасувати і ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_4 задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частину житлового будинку, загальною площею 198,7 кв.м., житловою площею 133,7 кв.м., з приналежними до нього господарськими будівлями і спорудами: сарай літ «Б», криниця літ. «К», огорожа 1-2, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину житлового будинку, загальною площею 198,7 кв.м., житловою площею 133,7 кв.м., з приналежними до нього господарськими будівлями і спорудами: сарай літ «Б», криниця літ. «К», огорожа 1-2, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

В задоволенні решти вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови. Повний текст постанови складений 17 листопада 2025 року.

Головуючий С.М. Бойко

Судді: С.М. Копняк

А.В. Ніткевич