Справа № 466/1653/25
Провадження № 2/466/1570/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 листопада 2025 року Шевченківський районний суд м. Львова

у складі: головуючого судді Зими І.Є.

секретаря судового засідання Васинчик М.О.

з участю представника позивача Піхоцької Л.В.

відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні , в порядку загального провадження, цивільну справу за позовом Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради до ОСОБА_1 про виселення ,-

в с т а н о в и в :

20 лютого 2025 року на адресу Шевченківського районного суду надійшла позовна заява, в якій позивач просить ухвалити рішення, яким виселити ОСОБА_1 з самовільно зайнятого нежитлового приміщення першого поверху №ІІІ, ІІІа ( в будинку під літерою «А»), загальною площею 21,3м кв., що знаходиться за адресою : АДРЕСА_1 , та стягнути судовий збір.

В обґрунтування позову зазначає, що вищевказане приміщення перебуває у комунальній власності Львівської міської територіальної громади та є на балансі позивача. Під час проведення обстеження , 05.06.2024 року , працівниками комунального підприємства було встановлено факт самовільного зайняття відповідачем нежитлового приміщення , без укладення будь-якого договору оренди. При цьому приміщення використовується ним для господарських потреб.

Позивач вказує, що самовільне зайняття комунального майна порушує права територіальної громади, позбавляє орган місцевого самоврядування можливості володіти, користуватися та розпоряджатися майном відповідно до закону, а також перешкоджає ефективному управлінню комунальною власністю. У зв`язку з цим позивач просить зобов`язати відповідача звільнити самовільно зайняте нежитлове приміщення та покласти судові витрати на відповідача.

Ухвалою суду від 24.02.2025 року, справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження.

30.07.2025 року, на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву. Відповідач ОСОБА_1 заперечує позовні вимоги повністю. Зазначає, що він проживає в будинку АДРЕСА_2 понад 60 років. Вказаним нежитловим приміщенням він користувався безперешкодно, вільно та з відома комунальних організацій, таких як ЖЕК, а потім ЛКП- « Тополя-406». Окрім того зазначає, що за власний кошт він здійснив низку ремонтних робіт спірного майна , зокрема перекрив покрівлю, встановив нові двері. Згодом, ЛКП «Балатон-409» передало житловий будинок в самоуправління співвласників будинку АДРЕСА_1 . Відтак, ОСОБА_1 вважає, що набув право користування приміщенням за набувальною давністю. Просить відмовити в задоволенні позовної заяви.

В судовому засіданні представник позивача Піхоцька Л.В. позовні вимоги підтримала, просила суд задовольнити такі з підстав аналогічним викладеним в заяві.

Відповідач ОСОБА_1 заперечив вимоги, надав пояснення аналогічну викладені у відзиві. Крім того пояснив, що Львівська міська рада лише після того, як він почав оформляти документи на право користування спірним нерухомим майном, оформила право власності територіальної громади на нього. Він же вільно володів спірними приміщеннями, утримував тривалий час їх в належному стані, що унеможливило його руйнування.

Заслухавши пояснення сторін, з`ясувавши дійсні обставини справи, права та обов`язки сторін, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

При цьому, виходячи з положень ст. 16 ЦК України особа звертається до суду за захистом свого порушеного права.

З матеріалів справи вбачається, що нежитлове приміщення першого поверху №ІІІ, ІІІ а у будинку під літерою «А» загальною площею 21,3 м?, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , належить до комунальної власності Львівської міської територіальної громади. Ця обставина підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 28.01.2022 року, індексний номер 296864607 (а. с. 5), у якому зазначено реєстраційний номер об`єкта 600, загальну площу 21,3 м? та форму власності комунальну, з визначенням Львівської міської ради як власника об`єкта у розмірі 1/1.

Правовий статус і фізичні характеристики спірного приміщення додатково підтверджені технічним паспортом на групу нежитлових приміщень №ІІІ та ІІІ а, складеним ЛКП «Агенція ресурсів Львівської міської ради» 28.07.2021 року (а. с. 89). Згідно з техпаспортом, приміщення складаються з двох кімнат площею 16,6 м? та 4,7 м? відповідно, разом 21,3 м?, мають статус «нежитлових» та розташовані окремо від житлових квартир будинку. Експлікація площ (а. с. 9) підтверджує, що приміщення №ІІІ та № ІІІа є відокремленими нежитловими одиницями і не входять до складу жодної квартири.

На противагу цьому, у матеріалах справи міститься витяг з Державного реєстру речових прав щодо квартири АДРЕСА_3 у цьому ж будинку (а. с. 67), у якому детально відображена структура квартири: житлові кімнати, кухня, санвузол, коридори, комора, лоджія, допоміжні приміщення. Жодних приміщень, що відповідають групі №ІІІ або №ІІІ а, чи мають площу 21,3 м?, у реєстраційному описі квартири не зазначено. У витягу визначено, що квартира є житловим об`єктом, тоді як спірні приміщення мають нежитлове призначення, що виключає їх включення до складу житлової квартири. Отже, документи державного реєстру спростовують твердження відповідача про належність йому спірних приміщень, як законному володільцю.

Факт самовільного зайняття відповідачем нежитлових приміщень №ІІІ та ІІІ а підтверджується актом проведення перевірки №175-НП/24 від 05.06.2024 року, складеним комісією Управління комунальної власності (а. с. 1011). Акт містить відомості про те, що відповідач був особисто присутній під час перевірки, у графі «Об`єкт використовується» зазначено « ОСОБА_1 », а у графі «Фактичне використання» вказано «для господарських потреб». У акті міститься власноручний підпис відповідача, що підтверджує його участь у перевірці та фактичне користування приміщенням. Комісією встановлено, що ключі від спірних приміщень знаходяться у відповідача, тоді як правовстановлюючих документів на користування майном він не пред`явив. Договору оренди або іншого речового права на приміщення №ІІІ, ІІІ а, у відповідача не існує.

Посилання відповідача на набувальну давність є безпідставним, оскільки згідно з ч. 1 ст. 344 ЦК України набуття права власності за давністю можливе лише щодо майна, яке може бути об`єктом приватної власності та перебуває у цивільному обороті. Комунальна власність цьому не підлягає.

Судом встановлено, що відповідач не надав жодного належного чи допустимого доказу, який би підтверджував законні підстави його користування спірним майном.

Разом з тим, подані відповідачем документи не можуть розглядатися судом як належні та допустимі докази існування у нього будь-якого речового чи зобов`язального права щодо користування або володіння спірними приміщеннями. Відповідно до ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухоме майно підлягають державній реєстрації, і лише така реєстрація є підтвердженням їх виникнення. Довідки, акти огляду, листи чи внутрішні документи комунальних або приватних підприємств не є документами, що встановлюють право власності чи інше речове право, і не можуть підтверджувати виникнення у відповідача правомірних підстав користування нежитловими приміщеннями.

Відповідно до ст. 12 та ст. 81 ЦПК України саме на відповідачеві, який заперечує позов, лежить обов`язок довести факти, на які він посилається. Однак ані довідка ППФ «Борітекс», ані акт №144 від 30.11.2017 року не містять жодних посилань на рішення органу місцевого самоврядування, укладений договір, акт передачі майна, документ про реєстрацію речового права чи інший правовстановлюючий документ, що відповідає вимогам законодавства. Сам факт користування приміщенням, фіксація користування у довідках або актах, а також вказівки на «багаторічне користування» не створюють та не підтверджують речового права і не можуть бути підставою для законного зайняття комунального майна.

Отже, надані відповідачем документи не мають доказового значення у розумінні ст. 76 ЦПК України, не спростовують доводи позивача і не підтверджують існування у відповідача жодного правового обґрунтування права власності на нежитлове приміщення.

Відповідачем не подано договору оренди, рішень органів місцевого самоврядування, правовстановлюючих документів або державної реєстрації будь-якого речового права на нежитлового приміщення №ІІІ ІІІ а.

Проведені обстеження підтверджують факт самовільного зайняття приміщення, яке перебуває у власності Львівської міської територіальної громади, а також використання даного приміщення з боку відповідача без будь-яких правових підстав.

Відповідно до положень ст. 12 Цивільного процесуального кодексу України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з вимогами ст.81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Згідно з ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з нормою ч.5 ст.60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об`єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, укладати договори в рамках державно-приватного партнерства, у тому числі концесійні договори, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об`єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду.

Згідно з ч.2 ст.327 Цивільного кодексу України управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування.

Згідно з ЦК України право власності є непорушним, а власник має право володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його реалізації. Статтями 387 та 391 ЦК України передбачено право власника вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та витребувати своє майно з чужого незаконного володіння.

Судом встановлено, що нежитлові приміщення №ІІІ та ІІІа за адресою: м. Львів, вул. Донецька, 40 є окремим об`єктом комунальної власності Львівської міської територіальної громади, право власності на який підтверджено належними та допустимими доказами, а відповідач без законних підстав зайняв і використовує дане приміщення, чим порушує права власника.

Таким чином, суд приходить до переконання, що нежитлові приміщення №ІІІ та ІІІ а за адресою: АДРЕСА_1 є окремим об`єктом комунальної власності територіальної громади м. Львова, право власності на який підтверджене належними доказами. Відповідач же користується цим майном без будь-яких правових підстав, що свідчить про незаконність такого користування та зумовлює необхідність задоволення позовних вимог у повному обсязі.

З огляду на наведене, позовні вимоги є обґрунтованими, підтверджені належними доказами та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до положень ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір в розмірі 3 028 грн.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 263-265, 280-284 ЦПК України, суд,

у х в а л и в :

Позов задовольнити.

Виселити ОСОБА_1 з самовільно зайнятого нежитлового приміщення першого поверху №ІІІ, ІІІа ( в будинку під літерою «А»), загальною площею 21,3м кв., що знаходиться за адресою : АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_1 в користь Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради судовий збір у розмірі 3 028 ( три тисячі двадцять вісім) грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного його тексту , безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

Повний текст рішення виготовлено 24 листопада 2025 року.

Сторони у справі :

Позивач : Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради ; м Львів пл. Галицька, 15, ;

Відповідач : ОСОБА_1 ; АДРЕСА_2 ; ІПН НОМЕР_1 .

Суддя І. Є. Зима