Провадження №2/369/8790/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.11.2025 року м. Київ

Суддя Києво-Святошинського районного суду Київської області Янченко А.В., розглянувши заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Маліка Ярослава Павловича про забезпечення позову по цивільній справі № 369/12474/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про визнання нежитлового приміщення та будинку об`єктами спільної сумісної власності, визнання удаваними договорів купівлі-продажу квартир, визнання майна спільною сумісною власністю,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Києво-Святошинського районного суду Київської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про визнання нежитлового приміщення та будинку об`єктами спільної сумісної власності, визнання удаваними договорів купівлі-продажу квартир, визнання майна спільною сумісною власністю.

Представник позивача через канцелярію суду подав заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно із забороною вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо цього майна, а саме:

-домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 , що розташовано на земельній ділянці :06:069:0155.

-квартиру АДРЕСА_2 , реєстраційний № 24;

-квартиру АДРЕСА_3 , реєстраційний №24;

-квартиру АДРЕСА_4 , реєстраційний №224;

-квартиру АДРЕСА_5 , реєстраційний №224;

-квартиру АДРЕСА_6 , реєстраційний №224;

-квартиру АДРЕСА_7 , реєстраційний № 224;

-квартиру АДРЕСА_8 , реєстраційний №224;

-квартиру АДРЕСА_9 , реєстраційний №224;

-нежитлове приміщення №589, загальною площею (кв.м): 3.2, адреса АДРЕСА_10 , реєстраційний №224;

-нежитлове приміщення №31, загальною площею (кв.м): 3.2, адреса АДРЕСА_11 , реєстраційний №24.

-нежитлове приміщення 155, загальною площею (кв.м): 5.9, адреса АДРЕСА_10 , реєстраційний №24;

-земельну ділянку, кадастровий номер :01:011:5026, площею 0.0545га;

-земельну ділянку № НОМЕР_1 , кадастровий номер :01:110:5019, площею: 0.0501 га, адреса АДРЕСА_11 ;

-земельну ділянку № НОМЕР_2 , кадастровий номер :02:002:5066, площа: 0.1054 га, адреса АДРЕСА_11 ;

-земельну ділянку 112, кадастровий номер :01:004:5011, площа 0.2034 га, адреса АДРЕСА_12 .

Представник позивача в своїй заяві зазначає, що між сторонами наявний майновий спір та Відповідачі можуть в будь-який момент відчужити спірне майно чи іншим чином змінити його юридичну долю, передати в заставу, іпотеку тощо, що утруднить виконання можливого рішення суду.

Оскільки невжиття заходів забезпечення може зробити неможливим виконання рішення суду, представник позивача просить суд накласти арешт на вищевказане нерухоме майно та заборонити відповідачу ОСОБА_2 , а також будь-яким іншим особам, у тому числі через третіх осіб, вчиняти будь-які дії, пов`язані з відчуженням та/або перереєстрацією вказаного нерухомого майна, передачу його в заставу, іпотеку та будь-яким чином змінювати іншим чином юридичну долю цього майна до набрання законної сили судовим рішенням у даній справі.

У відповідності до ч. 4 ст. 153 ЦПК України, сторони в судове засідання не викликались.

Суд, дослідивши матеріали заяви приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Відповідно до ч. 5 ст. 153 ЦПК України, залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково. Разом з цим, суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

З огляду на ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

З урахуванням Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», за відсутності поданих доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову, відсутності підстав ризиків невжиття заходів забезпечення позову, що може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, обраний вид забезпечення позову, судом встановлена відсутність реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд здійснює оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Метою вжиття заходів забезпечення позову є охорона матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують за його позовом реальне виконання позитивно прийнятого рішення, у разі прийняття такого. Забезпечення позову має бути спрямовано проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його. Таким чином усуваються утруднення і неможливості виконання рішення.

Забезпечення позову покликано, не порушуючи принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін, вжити негайних заходів, направлених на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акта, а також перешкодити спричиненню значної шкоди заявнику.

Відповідно до пункту 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 містяться висновки, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

У постанові Верховного Суду від 11 грудня 2023 року у справі № 904/1934/23 вказано, що у випадку подання позову про стягнення грошових коштів можливість відповідача в будь-який момент як розпорядитися коштами, які знаходяться на його рахунках, так і відчужити майно, яке знаходиться у його власності, є беззаперечною, що в майбутньому утруднить виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь позивача. За таких умов вимога надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача в будь-який момент розпорядитися своїм майном) свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін.

Таким чином, перевіривши доводи і вимоги заяви, суд дійшов висновку, що у даній справі дійсно наявні підстави для вжиття заходів забезпечення позову, оскільки спір між сторонами є майновим і стосується визначення правового режиму та належності спірного нерухомого майна, і саме це майно є предметом позову та є потенційним предметом поділу між сторонами у разі можливого майбутнього судового рішення про задоволення позову.

У разі невжиття заходів забезпечення позову відповідачі матимуть повну юридичну можливість у будь-який спосіб розпорядитися спірним майном, що може істотно утруднити або унеможливити виконання можливого рішення суду.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 №ETS N 005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»). У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

Забезпечення позову у виді накладення арешту є співмірним заявленим позовним вимогам. Немає підстав вважати, що застосування такого заходу призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідачів, оскільки майно залишається в їх володінні та користуванні, а можливість розпоряджатися обмежується на певний час до вирішення спору судом.

Разом з тим, незастосування такого заходу забезпечення позову в цій справі, як накладення арешту та заборона на відчуження квартири, не призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

При вирішенні питання щодо необхідності застосування зустрічного забезпечення слід зазначити наступне.

Регламентація питання про зустрічне забезпечення позову здійснюється положеннями ст. 154 ЦПК України. Зокрема вказаною нормою передбачено, що суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення). Розмір зустрічного забезпечення визначається судом з урахуванням обставин справи. Заходи зустрічного забезпечення позову мають бути співмірними із заходами забезпечення позову, застосованими судом, та розміром збитків, яких може зазнати відповідач у зв`язку із забезпеченням позову.

З аналізу наведеної норми вбачається, що єдиним критерієм застосування судом зустрічного забезпечення позову є забезпечення можливості відшкодування збитків, яких може зазнати відповідач у зв`язку із забезпеченням позову. При цьому можливість таких збитків має бути ретельно досліджена судом, визначено їх потенційний розмір, оцінено співмірність застосованих заходів забезпечення позову розміру таких можливих збитків та розміру зустрічного забезпечення.

З матеріалів заяви вбачається, що предметом спору між сторонами є визнання правочинів удаваними та поділ спільного майна подружжя, на частину якого позивач просить накласти арешт, унеможлививши тим самим його відчуження до вирішення справи.

При цьому суд не вбачає підстав для застосування зустрічного забезпечення, оскільки матеріали справи не містять доводів та аргументів, яким чином накладений арешт може завдати збитків відповідачам, а також в чому саме можуть полягати такі збитки. Окрім того, не містять матеріали справи й доказів наявності передбачених ст. 154 ЦПК України випадків обов`язкового застосування зустрічного забезпечення.

З огляду на викладене, дослідивши матеріали справи, вимоги і доводи заяви про забезпечення позову, враховуючи принципи здійснення цивільного судочинства, предмет та підстави спору, який виник між сторонами, співмірність обраного позивачем виду забезпечення позову із заявленими позовними вимогами, суддя приходить до висновку про обґрунтованість наведених у ній доводів, оскільки вбачаються достатні підстави вважати, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим у подальшому виконання рішення суду, а відтак, заява про забезпечення позову підлягає задоволенню із вжиттям заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на зазначене у заяві нерухоме майно.

Керуючись ст.ст. 149, 150, 153 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Маліка Ярослава Павловича про забезпечення позову задовольнити.

Вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, що є предметом спору, власником якого є ОСОБА_2 , РНОКПП - НОМЕР_3 , а саме:

-домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 , що розташовано на земельній ділянці :06:069:0155.

-квартиру АДРЕСА_2 , реєстраційний № 24;

-квартиру АДРЕСА_3 , реєстраційний №24;

-квартиру АДРЕСА_4 , реєстраційний №224;

-квартиру АДРЕСА_5 , реєстраційний №224;

-квартиру АДРЕСА_6 , реєстраційний №224;

-квартиру АДРЕСА_7 , реєстраційний № 224;

-квартиру АДРЕСА_8 , реєстраційний №224;

-квартиру АДРЕСА_9 , реєстраційний №224;

-нежитлове приміщення №589, загальною площею (кв.м): 3.2, адреса АДРЕСА_10 , реєстраційний №224;

-нежитлове приміщення №31, загальною площею (кв.м): 3.2, адреса АДРЕСА_11 , реєстраційний №24.

-нежитлове приміщення 155, загальною площею (кв.м): 5.9, адреса АДРЕСА_10 , реєстраційний №24;

-земельну ділянку, кадастровий номер :01:011:5026, площею 0.0545га;

-земельну ділянку № НОМЕР_1 , кадастровий номер :01:110:5019, площею: 0.0501 га, адреса АДРЕСА_11 ;

-земельну ділянку № НОМЕР_2 , кадастровий номер :02:002:5066, площа: 0.1054 га, адреса АДРЕСА_11 ;

-земельну ділянку 112, кадастровий номер :01:004:5011, площа 0.2034 га, адреса АДРЕСА_12 .

Заборонити ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , а також будь-яким іншим особам, у тому числі через третіх осіб, вчиняти будь-які дії, пов`язані з відчуженням та/або перереєстрацією вказаного нерухомого майна, передачу його в заставу, іпотеку до набрання законної сили судовим рішенням у даній справі.

Копію даної ухвали надіслати сторонам.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею відповідно до ст. 261 ЦПК України.

Ця ухвала відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» є виконавчим документом та може бути пред`явлена до виконання протягом трьох років з дня її постановлення.

Ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження у порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення шляхом подачі апеляційної скарги до Київського апеляційного суду, проте її оскарження не зупиняє її виконання.

Дані позивача: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_13 .

Дані відповідача 1: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_14 .

Дані відповідача 2: ОСОБА_3 , РНОКПП: НОМЕР_5 , адреса: АДРЕСА_15 .

Дані відповідача 3: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_6 , адреса: АДРЕСА_16 .

Повна ухвала складена: 24.11.2025 року.

Суддя А.В. Янченко