ГОРОДИЩЕНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
справа № 691/1503/25
провадження № 2-о/691/86/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2025 року м. Городище

Городищенський районний суд Черкаської області у складі: головуючого судді Подороги Л.В., за участю секретаря судових засідань Шаповал Т.С., розглянувши у судовому засіданні в залі судових засідань Городищенського районного суду заяву ОСОБА_1 , за участі заінтересованої особи: ОСОБА_2 , про видачу обмежувального припису,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду з вище вказаною заявою, у якій просила вжити заходи для припинення вчинення ОСОБА_2 відносно неї домашнього насильства; притягнути останнього до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 КУпАП; винести кривднику ОСОБА_2 6-місячний терміновий заборонний припис, яким зобов`язати останнього залишити місце проживання з нею, як постраждалою особою, заборонити вхід та перебування за місцем її реєстрації/проживання та заборонити будь-який контакт з нею.

У судовому засіданні ОСОБА_1 подану заяву підтримала, посилаючись на те, що її онук ОСОБА_2 своїми діями позбавив її можливості проживати у власному помешканні. З березня 2023 року вона не проживає у своєму будинку і змушена «скитатися» на вулиці, у своїх знайомих, на вокзалі, але в свій будинок повернутися не може, оскільки ОСОБА_2 неодноразово застосовував щодо неї фізичне та моральне насилля, зокрема бив її, топив у відрі з водою, годував насильно ртуттю, погрожував, що отруїть або задушить, коли вона буде спати. ОСОБА_2 ніде не працює, все майно виносить з хати і продає. На даний час повинен перебувати на службі у складі ЗСУ, але він втік і переховується у неї. Заявниця неодноразово зверталася до поліції, однак протягом двох років ситуація не змінилася. Станом на сьогоднішній день вона має суттєві відхилення по здоров`ю. За її заявою до поліції, щодо притягнення ОСОБА_2 до кримінальної відповідальності, справа знаходиться у прокуратурі на досудовому розслідуванні. Також заявниця пояснила, що ОСОБА_2 у неї не зареєстрований, а лише тимчасово, з початку воєнних дій, приїхав проживати з м. Харкова разом зі своєю матір`ю її дочкою, однак, через певний час дочка повернулася, а онук залишився. Він систематично вживає алкогольні та наркотичні засоби, постійно вчиняє відносно неї домашнє насильство, наявні 8 справ про притягнення його до адміністративної відповідальності та притягнення до кримінальної відповідальності. У зв`язку з викладеним вона просить винести обмежувальний припис відносно ОСОБА_2 .

Заінтересована особа ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, його неявка не перешкоджає розгляду заяви.

Заслухавши заявника, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Пунктом 8 ч. 2 ст. 3 Закону України Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено дію законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на діда (бабу) та онука (онуку).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

За п. 7 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Згідно з ч. 3 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

У п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Відповідно до ч. 1 ст. 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. До таких висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 16.11.2022 у справі № 127/9600/22».

Верховний Суд неодноразово звертав увагу, що у кожному конкретному випадку суди мають враховувати фактичні обставини справи та письмові докази, а заявниця має довести факт вчинення фізичного та психологічного насильства відповідно до Закону.

Докази, що додаються до заяви про видачу обмежувального припису, мають стосуватися місця вчинення домашнього насильства, ризиків безпеки постраждалої особи, вірогідність продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи, тобто докази мають стосуватись обґрунтованих побоювань з приводу того, що особа (кривдник) здатний вдатися до небезпечних проявів домашнього насильства у будь-якому його вигляді психологічному, фізичному, економічному, тощо. Як докази до заяви можуть додаватися, зокрема, протокол про адміністративне правопорушення, складений уповноваженою особою органів Національної поліції; терміновий заборонювальний припис стосовно кривдника, винесений працівником уповноваженого підрозділу поліції; обмежувальний припис, винесений судом у кримінальному провадженні; інші документи, які засвідчують факт насильства; витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань. До таких висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 24.02.2025 справа № 569/11625/24 (провадження № 61-16935св24)».

Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На підтвердження заявлених вимог ОСОБА_1 надала суду копії: 1. документів, що посвідчують її особу, 2. правовстановлюючих документів на житловий будинок, який належить заявниці, 3. висновок комп`ютерної томографії № 125081 від 10.10.2025, 4. роздруківку з невідомого джерела, в якому мається перелік справ про адміністративне правопорушення, в яких зазначено особу, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 і кваліфікація його діяння за нормами КУпАП.

При цьому перші два не містять інформації про домашнє насильство. Третій свідчить про наявність у заявника тілесних ушкоджень, однак не містить відомостей про особу, яка їх спричинила. Четвертий не є належним і допустимим доказом, не містить відомостей про вчинення ОСОБА_2 домашнього насильства щодо заявника, оскільки не є ні судовим рішенням ні іншим офіційним документом.

Тому суд приходить до висновку, що заявник не надала суду належних та допустимих доказів на підтвердження факту вчинення ОСОБА_2 фізичного та психологічного насильства відносно неї, що є підставою для відмови у задоволенні заяви.

Керуючись ст. 4, 11-13, 81, 258, 259, 263 - 265, 350-1 350-8, 354 ЦПК України, ст. 1, 3, 24, 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству,

вирішив :

У задоволені заяви ОСОБА_1 , за участі заінтересованої особи: ОСОБА_2 , про видачу обмежувального припису - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду, протягом 30 днів, з дня його проголошення.

Суддя Л. В. Подорога