У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 листопада 2025 року м. Ужгород

Суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Логойда І.В., за участі секретаря судового засідання Лутнянського І.Р., розглянувши скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_2 , на бездіяльність посадової особи відділу державної виконавчої служби у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції,-

В С Т А Н О В И В:

До Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області надійшла скарга ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_2 , на бездіяльність посадової особи відділу державної виконавчої служби у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, згідно з якою просить скасувати арешт, накладений на все майно, що належить ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ), згідно з постановою старшого державного виконавця РВ ДВС Ужгородського МРУЮ Баран В.В. ВП № 32048616 від 30.07.2012 року.

Свою скаргу мотивує наступним. 13 лютого 2012 року Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області було винесено рішення у цивільній справі №2-194/11 за позовом Кредитної спілки «Хосен» до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про стягнення процентів за договором позики. Цим рішенням було постановлено стягнути солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 на користь Кредитної спілки «Хосен» суму нарахованих відсотків за договором позики за період з 01.07.2009 року по 08.02.2012 року в розмірі 64544,59 грн., суму сплачених позивачем судових витрат у вигляді судового збору в розмірі 645,45 грн. та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120 грн. 06 листопада 2012 року рішенням апеляційного суду Закарпатської області задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 13 лютого 2012 року. Апеляційна скарга була задоволена. Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 13 лютого 2012 року було змінено, та у вимогах Кредитної спілки «Хосен» до ОСОБА_1 про стягнення 64544,59 грн. процентів за договором позики та 765,45 грн. судових витрат відмовлено. 30 липня 2012 року старшим державним виконавцем РВ ДВС Ужгородського МРУЮ Баран В.В. було винесено постанову ВП № 32048616 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Згідно з цією постановою, було накладено арешт на все майно, що належить ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) у межах суми звернення стягнення 71873,76 грн., та заборонено відчуження будь-якого майна ОСОБА_1 в межах суми боргу. Підставою для винесення цієї постанови став виконавчий лист № 2/712/20123/12, виданий 26.03.2012 Ужгородським міськрайонним судом, про стягнення солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 на користь КС "Хосен" 65 310,04 грн. 06 квітня 2012 року старшим державним виконавцем РВ ДВС Ужгородського МРУЮ Баран В.В. також було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 32048616 на підставі вищезгаданого виконавчого листа. 28 вересня 2012 року старшим державним виконавцем РВ ДВС Ужгородського МРУЮ Баран В.В. було винесено постанову ВП № 32048616 про закінчення виконавчого провадження. Підставою для закінчення виконавчого провадження стало встановлення факту, що боржник ОСОБА_1 фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , та працює в УПФУ м. Ужгорода, вул. Швабська, 12б. Незважаючи на те, що виконавче провадження було закінчено, відомості про арешт майна досі містяться в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, що перешкоджає вільному розпорядженню майном позивача. Позивач 28.10.2025р. звернулася до ДВС із заявою про скасування арешту на майно, натомість їй надали копії постанов про накладення арешту та закриття провадження та повідомили, що виконавець, що накладав арешт вже звільнився із служби. Дата отримання підтверджується відмітками ДВС при засвідченні поданих документів. Станом на сьогодні арешт не скасований. Таким чином, має місце бездіяльність посадових осіб органу державної виконавчої служби.

Орган державної виконавчої служби - Ужгородський відділ державної виконавчої служби в Ужгородському районі Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції належним чином повідомлений, своїх заперечень щодо скарги не надав, у судове засідання представник не з`явився.

Представник скаржника, скаржник у судове засідання не з`явились, представник скаржника адвокат Субота М.І. подав письмову заяву про розгляд без їх участі, вимоги скарги підтримує.

Згідно з ч.2 ст. 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Розглянувши матеріали скарги, суд приходить до наступних висновків.

До суду звернулася ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (паспорт НОМЕР_2 , виданий 28.03.2000 Міжгірським УМВС України в Закарпатській області, РНОКПП НОМЕР_1 ).

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 13.02.2012 року у справі №2-194/11 за позовом Кредитної спілки «Хосен» до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про стягнення процентів за договором позики. Цим рішенням було постановлено стягнути солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 на користь Кредитної спілки «Хосен» суму нарахованих відсотків за договором позики за період з 01.07.2009 року по 08.02.2012 року в розмірі 64544,59 грн., суму сплачених позивачем судових витрат у вигляді судового збору в розмірі 645,45 грн. та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120 грн.

06 листопада 2012 року рішенням апеляційного суду Закарпатської області задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 13 лютого 2012 року. Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 13 лютого 2012 року було змінено, та у вимогах Кредитної спілки «Хосен» до ОСОБА_1 про стягнення 64544,59 грн. процентів за договором позики та 765,45 грн. судових витрат відмовлено.

30 липня 2012 року старшим державним виконавцем РВ ДВС Ужгородського МРУЮ Баран В.В. було винесено постанову ВП № 32048616 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Згідно з цією постановою, було накладено арешт на все майно, що належить ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) у межах суми звернення стягнення 71873,76 грн., та заборонено відчуження будь-якого майна ОСОБА_1 в межах суми боргу. Підставою для винесення цієї постанови став виконавчий лист № 2/712/20123/12, виданий 26.03.2012 Ужгородським міськрайонним судом, про стягнення солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 на користь КС "Хосен" 65 310,04 грн.

06 квітня 2012 року старшим державним виконавцем РВ ДВС Ужгородського МРУЮ Баран В.В. також було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 32048616 на підставі вищезгаданого виконавчого листа.

28 вересня 2012 року старшим державним виконавцем РВ ДВС Ужгородського МРУЮ Баран В.В. було винесено постанову ВП № 32048616 про закінчення виконавчого провадження. Підставою для закінчення виконавчого провадження стало встановлення факту, що боржник ОСОБА_1 фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , та працює в УПФУ м. Ужгорода, вул. Швабська, 12б.

Накладений арешт на майно скаржника не скасований.

Статтею 129-1 Конституції України встановлено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 431 ЦПК України виконавчий лист, судовий наказ, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - ухвала суду є виконавчими документами. Виконавчий лист, судовий наказ, ухвала мають відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом.

Статтею 447 ЦПК України регламентовано право сторони виконавчого провадження звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Вимогами ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з вимогами ч. 4 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

Відповідно до частини 1статті 5 Закону № 1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Відповідно до частини 1статті 18 Закону № 1404-VIII, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно із ст. 10 Закону № 1404-VIII заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Згідно з ч. 5 ст. 13 Закону № 1404-VIII постанова про зняття арешту виноситься виконавцем не пізніше наступного робочого дня після надходження до нього документів, що підтверджують наявність підстав, передбачених частиною четвертою статті 59 цього Закону, та надсилається в той самий день органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника.

Згідно з ч. ч. 4 5 ст. 59 Закону Укрїни «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 та підпунктом 2 пункту 10-4 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону; 10) отримання виконавцем від Державного концерну "Укроборонпром", акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну "Укроборонпром", державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну "Укроборонпром" або на момент припинення Державного концерну "Укроборонпром" було його учасником, господарського товариства, визначеного частиною першою статті 1 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності", звернення про зняття арешту в порядку, передбаченому статтею 11 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності".

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

В період винесення державним виконавцем постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження діяв Закон України «Про виконавче провадження» № 606-XIV. Цей Закон визначав умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст. 57 Закону № 606-XIV арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Згідно з ч.ч.1-2 ст. 50 вищевказаного закону у редакції, чинній на день винесення постанови про закінчення виконавчого провадження, у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Також ні Законом України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 №1404-VIII, ні Законом України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року № 606-XIV не передбачено право (обов`язок) державного виконавця зняти арешт, або скасувати інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення у разі винесення постанови про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з направленням виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби. Поряд цим, згідно з доданими судовими рішеннями відсутня заборгованість скаржника, що свідчить про порушення права власності такої на нерухоме майно.

Згідно з поданою суду постановою про закінчення виконавчого провадження від 28.09.2012 дане питання не було вирішено, що перешкоджає скаржнику реалізації його права власності на вказане майно.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про задоволення вимог скарги.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 5, 89, 260, 261, 354, 355 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_2 , на бездіяльність посадової особи відділу державної виконавчої служби у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції задовольнити повністю.

Скасувати арешт, накладений на все майно, що належить ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ), згідно з постановою старшого державного виконавця РВ ДВС Ужгородського МРУЮ Баран В.В. ВП № 32048616 від 30.07.2012 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 261 ЦПК України ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею і може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду. Апеляційна скарга подається протягом 15 днів, починаючи з наступного за днем складення ухвали суду.

Суддя Ужгородського міськрайонного суду

Закарпатської області І.В. Логойда