Справа № 161/3434/25
Провадження № 2/161/6725/25
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2025 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі:

головуючого - судді Рудської С.М.

за участю секретаря судового засідання - Коржик Н.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

І. Описова частина.

1.1. Позиція позивача.

20 лютого 2025 року позивач звернувся до суду з цим позовом.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 22 травня 2024 року між ТОВ «Споживчий центр» та відповідачем був укладений кредитний договір № 22.05.2024-100001030, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 18 000,00 грн., зі сплатою відсотків у розмірі 1 % на день та строком кредитування 70 днів, а також комісії за надання кредиту у розмірі 3 600,00 грн.

Посилаючись на те, що позичальник неналежним чином виконує взяті на себе зобов`язання по своєчасному погашенню заборгованості за кредитом, з врахуванням заяви про зменшення позовних вимог від позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором у розмірі 21 600,00 грн., з яких 18 000,00 грн. тіло кредиту, а також 3 600,00 грн. комісія.

1.2. Позиція відповідача та відповідь на неї позивача.

Відповідач у письмовому відзиві позовні вимоги заперечив повністю. Узагальнені доводи відповідача зводяться до того, що кредитний договір не містить підпису відповідача, а тому є неукладеним. Також вказує, що не отримував кредитних коштів на свою банківську картку, а долучена квитанція платіжної системи Liqpay не є належним доказом. Крім того вважає незаконною нараховану комісію за видачу кредиту, оскільки у договорі не конкретизована за які конкретні послуги вона стягуються.

Доводи позивача про незаконні неустойки та відсотків за користування кредитом судом до уваги не беруться, оскільки вони не є предметом спору, через зменшення позовних вимог.

У письмовій відповіді на відзив позивач на противагу аргументам відповідача вказав, що договір був укладений в електронній формі з використанням одноразового ідентифікатора позивача, який був надісланий на його номер телефону НОМЕР_1 . Щодо перерахування коштів, то зазначає, що вони були перераховані на картку 4028-08XX-XXXX-9302, яка належить відповідачеві і доказів протилежного він суду не надав.

Щодо комісії позивач вказав, що вона вставлена як плата за надання платіжних послуг з перерахування кредитних коштів, оскільки позивач не є банківською установою та власних рахунків клієнтів відкривати не може. Безоплатність надання таких послуг законодавством не передбачена.

1.3. Позиція учасників справи у судовому засіданні.

У судове засідання учасники справи не прибули.

Представник позивача у тексті позову та відповіді на відзив просить суд розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує.

Відповідач та його представник у судове засідання не прибули, але від останньої 19 листопада 2025 року надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, оскільки 14 листопада 2025 року надійшла заява позивача про зменшення позовних вимог і у адвоката є необхідність узгодити свою правову позицію з клієнтом.

Суд відмовляє у задоволенні цього клопотання, оскільки наведені адвокатом причини неявки, на переконання суду, є неповажними. Заява про зменшення позовних вимог надійшла стороні відповідача 14 листопада 2025 року, складається менше ніж з пів сторінки тексту, в адвоката була 3 робочих дні, щоб опрацювати її та сформувати свою позицію стосовно неї. До того ж, ця заява не містить у собі будь-яких нових доводів чи аргументів по суті позовних вимог, а зводиться лише до непідтримання позивачем вимог про стягнення договірних відсотків та неустойки, що були предметом первісної редакції позову.

У зв`язку з вищенаведеним, на підставі п.1 ч.3 ст.223 ЦПК України, у зв`язку з неявкою представника відповідача без поважних причин, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи.

ІІ. Мотивувальна частина.

2.1. Встановлені судом фактичні обставини справи, а також зміст спірних правовідносин.

Судом встановлено, що 22 травня 2024 року між ТОВ «Споживчий центр» та відповідачем був укладений кредитний договір № 22.05.2024-100001030, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 18 000,00 грн., зі сплатою відсотків у розмірі 1 % на день та строком кредитування 70 днів, а також комісії за надання кредиту у розмірі 3 600,00 грн.

Позивач обліковує за відповідачем заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 40500 грн., що складається з заборгованості по тілу кредиту в розмірі 18000 грн., по процентам в розмірі 12600 грн., комісії 3600 грн., неустойки 6300 грн.

Однак, з врахуванням заяви про зменшення позовних вимог, позивач просить суд стягнути з відповідача лише заборгованість за тілом кредиту у розмірі 18 000,00 грн. та за комісією у розмірі 3 600,00 грн.

Отже спірні правовідносини виникли з приводу повернення кредиту, який був отриманий відповідачем у фінансовій установі, а тому врегульовані положеннями Цивільного кодексу України (далі ЦК України).

2.2. Позиція суду.

2.2.1. Щодо доводів відповідача про відсутність доказів підписання ним кредитного договору та видачі кредитних коштів.

Відповідно до частини четвертої статті 11 Закону «Про електронну комерцію», пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом її розміщення в мережі Інтернет, в інших інформаційно-телекомунікаційних системах або шляхом надсилання електронного повідомлення, метою якого є пряме чи опосередковане просування товарів, робіт та послуг або ділової репутації особи, яка провадить господарську або незалежну професійну діяльність. Закон «Про електронну комерцію» прямо передбачає, що оферта може включати всі необхідні умови шляхом перенаправлення споживача до іншого електронного документа.

Як зазначено у частині дванадцятій статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Статтею 12 цього ж Закону визначено, відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Як слідує з матеріалів справи, відповідач підписав спірний договір електронним підписом, створеним за допомогою одноразового персонального ідентифікатора, який йому був надісланий на вказаний номер телефону , що відповідає положенням статті 12 Закону України «Про електронну комерцію».

Вказане спростовує доводи відповідача про те, що ним не підписувався кредитний договір.

Стосовно доводів відповідача про те, що кредит йому фактично не видавався, то це спростовується наявною в матеріалах справи квитанцією платіжної системи Liqpay про перерахування 22 травня 2024 року о 12 год. 05 хв. 18 000,00 грн. на платіжну картку № НОМЕР_2 хх-хххх-хх02. Вказана картка емітована АТ «Сенс Банк» і відповідач не надав суду доказів, що вона йому не належить. Цей доказ, на переконання суду є належним, допустимим, достовірним та достатнім, адже містить у собі інформацію стосовно предмету доказування, одержаний в порядку, встановленому законом, на підставі нього можна встановити дійсні обставини справи, які входять у предмет доказування.

2.2.2. Щодо доводів відповідача про незаконність встановленої у договорі комісії за видачу кредиту.

Частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема:

- комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо;

- інші витрати споживача на додаткові та/або супутні послуги, які підлягають сплаті на користь кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб згідно з вимогами законодавства України та/або умовами договору про споживчий кредит (платежі за послуги кредитного посередника, страхові та податкові платежі, збори на обов`язкове державне пенсійне страхування, біржові збори, платежі за послуги державних реєстраторів, нотаріусів, інших осіб тощо).

Отже, чинним законодавством передбачено право кредитодавця включати до умов договору про споживче кредитування положень стосовно сплати позичальником комісії, пов`язаної з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту.

Ні Цивільний кодекс України, ні Закон України «Про споживче кредитування», ні Закон України «Про захист прав споживачів» прямо не обумовлюють недійсність умов договору, яким встановлена комісія за видачу кредиту. Навпаки, чинним законодавством встановлення такої комісії дозволяється. Тому така умова не може вважатися нікчемною, в силу закону, а є оспорюваною. Не погоджуючись з такою умовою договору, відповідач повинен її оскаржити у судовому порядку заявивши вимоги про визнання її недійсною. Тому доводи відповідача про нікчемність відповідних умов кредитного договору суд відхиляє.

Відповідач, ознайомившись з умовами кредитного договору, підписав його, а тому зобов`язаний сплачувати і встановлену у ньому комісію за видачу кредиту. Слід зазначити, що відповідач не оспорював відповідні положення кредитного договору і вони у встановленому порядку не визнані судом недійсними.

2.2.3. Щодо позовних вимог про стягнення тіла кредиту та комісії.

Пунктом 1 ст.536 ЦК України передбачено, що за користування чужими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

В порушення вищезазначених правових норм та умов договору позичальник своєчасно не повертає кредит, тобто порушує свої зобов`язання перед позивачем, у зв`язку з чим позовні вимоги про стягнення тіла кредиту та комісії за його видачу підлягають до задоволення у повному обсязі.

2.3. Розподіл судових витрат.

Оскільки суд задовольнив позов повністю, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 2 422,40 грн.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 141, 265 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити.

Стягнути ізОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» заборгованість у розмірі 21 600,00 грн. (двадцять одна тисяча шістсот гривень).

Стягнути ізОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» судовий збір у розмірі 2 422,40 грн. (дві тисячі чотириста двадцять дві гривні сорок копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Волинського апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр», м. Київ, вул. Саксаганського, буд.133-А, .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Повне рішення суду складено та підписано 20 листопада 2025 року.

Суддя Луцького міськрайонного

суду Волинської області С.М. Рудська