РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" листопада 2025 р. м. Жмеринка

Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області

в складі судді Костянтина Шепеля,

із секретарем судового засідання Раїсою Буга,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними матеріалами цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

приходить до такого.

Позиція позивача

Представник позивача Тараненко А.І. звертається до суду з позовною заявою та просить стягнути з відповідача на користь ТОВ «Юніт Капітал» заборгованість за кредитним договором № 190622966 від 10 січня 2020 року в сумі 24 373,76 грн а також судові витрати за сплату судового збору в сумі 2422,40 та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7000 грн. Позов обґрунтовує тим, що відповідач свої зобов`язання щодо повернення кредитних коштів не виконує, а тому позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх прав.

На підтвердження позовних вимог представник позивача надав копію кредитного договору, копію заявки на отримання грошових коштів, копію алгоритму дій споживача, копію довідки, копію платіжного доручення про перерахування коштів відповідачу, копії договорів факторингу, копії витягів з реєстру.

В додаткових поясненнях представник позивача зазначає, що не погоджується з доводами відповідача, наведеними у відзиві. Зазначає, що твердження відповідача про відсутність підпису на кредитному договорі є безпідставними, тому що даний договір підписаний відповідачем з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, що відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію». Враховуючи повну цивільну дієздатність відповідача, відповідність кредитного договору законодавчим актам та відсутність жодних підтверджень доводам відповідача, позиція останнього щодо недоведеності укладення кредитного договору є неаргументованою, є лише намаганням ввести суд в оману та небажанням сплачувати заборгованість.

Позиція відповідача

Відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому просить суд в задоволенні позову відмовити. Свою позицію обгрунтовує тим, що первісний кредитор коштів по договору не перераховував, та коштів він не отримував, а тому у позивача не виникло право вимоги до нього. Надана позивачем копія кредитного договору не містить жодних підписів сторін, оскільки оригіналу такого документу не існує. Розрахунки заборгованості не підтверджені доказами фактичного руху коштів, а також не відповідають чинному законодавству про заборону нарахування відсотків поза межами строку кредитування за підвищеною процентною ставкою та з порушенням принципів добросовісності, розумності та справедливості. На момент укладення договору факторингу від 28 листопада 2018 року між первісним кредитором і ТОВ «Таліон Плюс» ще не існувало право вимоги по кредитному договору від 10 січня 2020 року, а тому воно не могло перейти до позивача. Крім того, вважає, що 7000 грн, які просить стягнути позивач, як компенсацію витрат на правничу допомогу, не відповідають критеріям фактичності, неминучості та необхідності. Адвокат Тараненко А.І. не здійснює незалежну адвокатську діяльність, а є єдиним засновником і кінцевим бенефіціаром ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс», з яким ТОВ «Юніт капітал» і уклало договір факторингу. Директор ТОВ «Юніт капітал» Хлопкова М.С. є одночасно головним бухгалтером ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс», тобто фактично є підлеглою ОСОБА_2 особою, а тому має місце грубе порушення принципу незалежності адвокатської діяльності та конфлікт інтересів. А також вважає, що мають місце недоведеність позовних вимог з точки зору процесуального права, а всі сумніви мають тлумачитись на захист прав споживача кредитних послуг.

Додатками до відзиву надає низку рішень з цього приводу вищестоящих судів.

Процесуальні рішення по справі, заяви та клопотання

Справа надійшла до Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області 7 липня 2025 року (а.с. 1).

В порядку частини восьмої статті 187 Цивільного процесуального кодексу України 16 липня 2025 року отримано відповідь щодо місця реєстрації відповідача.

Разом з позовною заявою до суду представником позивача подано клопотання про витребування доказів, в якому він просив витребувати у АТ «Приватбанк» інформацію щодо підтвердження факту належності платіжної картки та зарахування коштів.

Представник позивача в позові заявив клопотання провести розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Ухвалою суду від 17 липня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Цією ж ухвалою прийнято рішення про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, за наявними у справі матеріалами, згідно з положеннями статті 279 Цивільного процесуального кодексу України. Також цією ж ухвалою витребувано в АТ «Приват Банк» інформацію щодо підтвердження факту належності платіжної картки та зарахування коштів відповідачці, яка 19 серпня 2025 надійшла до суду. (а.с. 24 том 2).

Ухвала про прийняття позовної заяви та відкриття провадження у справі була надіслана відповідачу рекомендованим листом за дійсною адресою зареєстрованого місця проживання, підтвердженою інформацією міської ради (а.с. 104).

Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення ОСОБА_1 особисто отримав надіслану судом копію ухвали про відкриття провадження 30 липня 2025 року (а.с. 110).

1 серпня надходить клопотання відповідача про ознайомлення з матеріалами справи (а.с. 111).

13 серпня надходить відзив на позовну заяву разом з рядом клопотань про перевірку судом оригіналів електронних доказів, про надання оригіналів для огляду та виключення копій з числа доказів, про надання доказів, про витребування доказів, про зменшення судових витрат на правничу допомогу, про надсилання усіх матеріалів справи на електронну адресу (а.с.119-248, 1-21 том2).

Суд приходить до висновку про відмову у задоволенні поданих клопотань відповідача про витребування доказів та надання доказів, оскільки відповідач, заявляючи такі клопотання, не позбавлений можливості самостійно отримати та ознайомитись з відповідними банківськими даними, та надати їх на підтвердження своїх доводів, маючи при цьому безперешкодний та повний доступ до таких.

21 серпня 2025 року через систему електронний суд представник позивача надає заперечення на заявлені відповідачем клопотання (а.с. 27-64 том 2).

21 серпня 2025 року через систему електронний суд представник позивача надає додаткові пояснення у справі (а.с. 65-90).

Відповідно до наказу від 2 липня 2025 року суддя Шепель К.А. перебував у щорічній основній відпустці з 27 липня 2025 року по 17 вересня 2025 року.

Заяв та клопотань, пов`язаних із розглядом справи, від учасників справи не надходило.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній матеріалами.

Перешкод для здійснення розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження та вирішення справи і ухвалення судового рішення за наявними матеріалами судом не встановлено.

Відповідно до вимог частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу суд не здійснює.

Встановлені судом обставини та зміст спірних правовідносин

З матеріалів справи встановлено, що 10 січня 2020 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 було укладено договір № 190622966, який було підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора 725HD6TW.

Відповідно до пункту 1.1. вказаного договору Товариство зобов`язується надати позичальникові кредит на суму 30 000 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, відповідно до умов, зазначених у цьому договорі.

Відповідно до пункту 1.2. договору, кредит надається строком на 70 днів. Строк дії договору обчислюється з моменту його укладення сторонами та до закінчення строку на який надано кредит (пункт 1.3) (а.с. 31 на звороті- 33).

У заявці на отримання грошових коштів в кредит від 10 січня 2020 року зазначені персональні дані позичальника ОСОБА_1 , дата укладення договору 10 січня 2020 року, сума кредиту 30 000 грн, строк кредиту - 70 днів, номер карти позичальника 5168-74ХХ-ХХХХ-9425 (а.с. 20).

У довідці щодо дій позичальника в Інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» ОСОБА_1 зазначений як позичальник, сума кредиту - 30 000 грн, строк кредиту - 70 днів, дисконтна процентна ставка 237,9 % річних, базова процентна ставка 237,9 % річних, акцепт оферти позичальником - підписання договору одноразовим ідентифікатором 725HD6TW відбувся 10 січня 2020 року о 11:10:32 (а.с. 13).

З алгоритму укладення кредитного договору вбачається, що без ознайомлення з умовами надання та обслуговування кредитів та правилами про порядок надання коштів у позику, подальше укладення електронного договору кредиту на сайті є неможливим (а.с. 11-12).

Відповідно до довідки ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перерахувало ОСОБА_1 на його картковий рахунок НОМЕР_1 , відкритий в АТ КБ «ПриватБанк», грошові кошти у сумі 30 000 грн 10 січня 2020 року (а.с. 92).

Відповідно до додаткової угоди від 21 лютого 2020 року про зміну умов договору № 190622966 від 10 січня 2020 року, укладеної між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 , сторони дійшли згоди продовжити строк дії договору на 30 днів. У будь-якому разі договір діє до повного виконання позичальником своїх зобов`язань за договором (а.с. 34).

6 березня 2020 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду про зміну умов договору № 190622966 від 10 січня 2020 року про наступне: сторони дійшли згоди продовжити строк дії договору на 14 днів. У будь-якому разі договір діє до повного виконання позичальником своїх зобов`язань за договором (а.с. 34 на звороті). Суд вважає необхідним зауважити, що факти укладання додаткових угод та активні дії відповідача щодо їх ініціювання є доказом того, що ОСОБА_1 визнав існування кредитного договору та свого зобов`язання за ним.

28 листопада 2018 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали договір факторингу № 28/1118-01, за умовами якого клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором. Згідно з пунктом 8.2 договору строк цього договору закінчується 28 листопада 2019 року, але в будь-якому разі до моменту належного та повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань за цим договором (а.с. 71-76).

28 листопада 2019 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали додаткову угоду № 19 до договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, згідно з якою пункт 8.2 договору викладено в новій редакції, за яким строк дії цього договору закінчується 31 грудня 2020 року, але в будь-якому разі до моменту належного та повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань за цим договором (а.с. 76 на звороті).

31 грудня 2020 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали додаткову угоду № 26 до договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, згідно з якою сторони дійшли згоди викласти текст договору у новій редакції. Відповідно до пункту 8.2. строк цього договору починає свій перебіг у момент, визначений у пункті 81.1 цього договору та закінчується 31 грудня 2021 року, але в будь-якому випадку до моменту належного та повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань за цим договором (а.с. 78-82).

31 грудня 2021 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали додаткову угоду № 27, згідно з якою сторони дійшли згоди продовжити строк дії договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року до 31 грудня 2022 року (а.с. 83).

31 грудня 2022 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали додаткову угоду №31, згідно з якою сторони дійшли згоди продовжити строк дії договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року до 31 грудня 2023 року (а.с. 83 на звороті).

31 грудня 2023 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали додаткову угоду № 32, згідно з якою сторони дійшли згоди продовжити строк дії договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року до 31 грудня 2024 року (а.с. 84).

25 серпня 2020 року представники ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» на виконання договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року підписали реєстр вимоги № 95, в якому під № 564 значиться ОСОБА_1 , за яким рахується заборгованість за кредитним договором № 190622966 від 10 січня 2020 року на загальну суму 24 373,76 грн, з яких: заборгованість по тілу кредиту 5 226,80 грн, по відсоткам 19 146,80 грн, що підтверджується витягом із вказаного реєстру (а.с. 69-70).

5 серпня 2020 року ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Онлайн фінанс» уклали договір факторингу № 05/0820-01, відповідно до пункту 8.2 якого строк дії цього договору закінчується 4 серпня 2021 року (а.с. 62-66).

3 серпня 2021 року ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Онлайн фінанс» уклали додаткову угоду № 2 до договору факторингу № 05/0820-01 від 5 серпня 2020 року, згідно з якою сторони домовилися продовжити строк дії договору до 31 грудня 2022 включно (а.с. 66 на звороті).

30 грудня 2022 року ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Онлайн фінанс» уклали додаткову угоду № 3 до договору факторингу № 05/0820-01 від 5 серпня 2020 року, згідно з якою сторони домовилися продовжити строк дії договору до 30 грудня 2024 включно (а.с. 67).

Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги № 11 від 31 серпня 2023 року до договору факторингу № 05/0820-01 від 5 серпня 2020 року в даному реєстрі під № 7270 знаходиться ОСОБА_1 , за яким значиться заборгованість за кредитним договором № 190622966 від 10 січня 2020 року на загальну суму 24373,76 грн, з яких: заборгованість по тілу кредиту 5526,80 грн, по відсоткам 19146,96 грн, що підтверджується витягом із вказаного реєстру (а.с. 60-61).

4 червня 2025 року між ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Юніт Капітал» було укладено договір факторингу № 04/06/25-Ю, за умовами якого клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором (а.с. 54-58).

Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги від 4 червня 2025 року в даному реєстрі під № 4435 знаходиться ОСОБА_1 , за яким значиться заборгованість за кредитним договором № 190622966 від 10 січня 2020 року на загальну суму 24 373,76 грн, з яких: заборгованість по тілу кредиту 5 226,80 грн, по відсоткам 19 146,96 грн (а.с. 52-53).

Згідно із розрахунком заборгованості за кредитним договором № 190622966 від 10 січня 2020 року, складеного первісним кредитором, загальна сума заборгованості ОСОБА_1 складає 24 373,76 грн, з яких 5226,80 грн - заборгованість за тілом кредиту та 19 146, 96 грн - заборгованість за відсотками (а.с. 43-44). Крім того, відповідно до розрахунку ОСОБА_1 частково здійснювалося погашення заборгованості, а саме: 24 січня 2020 року на суму 7732,80 грн, 5 лютого 2020 року на суму 7800 грн, 21 лютого 2020 року на суму 1991,36 грн, 6 березня 2020 року на суму 1917,98 грн та 10 квітня 2020 року на суму 0,52 коп, а всього в розмірі 19142,66 грн.

Згідно із розрахунком заборгованості за кредитним договором № 190622966 від 10 січня 2020 року, складеного ТОВ «Таліон Плюс», загальна сума заборгованості ОСОБА_1 складає 24 373,76 грн, з яких 5226,80 грн - заборгованість за тілом кредиту та 19 146, 96 грн - заборгованість за відсотками (а.с. 42). Суд зауважує, що після набуття права вимоги за вказаним кредитним договором ТОВ «Таліон Плюс» жодних додаткових нарахувань відсотків не здійснював.

Відповідно до наданої суду інформації АТ «Приват Банк» від 19 серпня 2025 року, на ім`я відповідача випускалась платіжна картка № НОМЕР_2 , на яку 10 січня 2020 року було здійснено зарахування коштів у сумі 30 000 грн (а.с.24-25 том 2). Суд звертає увагу, що документ щодо перерахунку коштів боржникові виданий та підписаний АТ КБ «ПРИВАТБАНК» містить усі вищезазначені реквізити, які повинні мати первинні документи у відповідності до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Щодо заперечення відповідача про перерахування йому коштів, суд звертає увагу, що наданий позивачем розрахунок заборгованості за кредитним договором у сукупності з випискою з рахунку позичальника та іншими доказами є належним і допустимим доказом, який не спростовано відповідачем.

Вказане узгоджується із позицією Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду викладеній у постанові від 22 квітня 2024 року в справі № 559/1622/19.

Оцінюючи вищеперераховані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів відповідно до вимог статті 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд згідно з положеннями статей 77, 78, 79, 80 цього ж Кодексу вважає ці докази належними, допустимими, достовірними та достатніми, оскільки вони містять інформацію щодо предмета доказування, одержані у встановленому законом порядку, на їх підставі можна встановити дійсні обставини справи, а також у своїй сукупності вони дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Надані позивачем наведені вище докази, як кожен окремо так і їх сукупність належним чином підтверджують заявлені у позові обставини справи, а саме, що ОСОБА_1 дійсно отримав кредит у ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та в подальшому перехід прав за кредитним договором вимог до нових кредиторів: спочатку до ТОВ «Таліон Плюс», пізніше до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс», а в подальшому до позивача ТОВ «Юніт Капітал».

Суд не приймає до уваги посилання відповідача у відзиві на відсутність доказів укладення договору кредиту та отримання ним кредитних коштів, оскільки така позиція спростовується підписанням цього договору саме відповідачем у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію», який вказав номер мобільного телефону, зазначений у позовній заяві і підтверджений у відзиві, на якій товариством були направлені одноразові ідентифікатори, за допомогою яких відповідач підписав оспорювані ним договір кредиту та додаткову угоду до нього.

Більш того, суд зауважує, що відповідач, всупереч своїм твердженням щодо неотримання коштів від первісного кредитора, фактично визнає, що брав кредит, так як сплатив в загальній сумі 19142,66 грн в рахунок погашення заборгованості. Доводи відповідача в цій частині відхиляються судом, оскільки сторони, укладаючи договір про надання кредиту, погодили всі його умови, в тому числі щодо порядку нарахування та сплати процентів, які частково відповідачем виконувались.

Юридична кваліфікація встановлених обставин

Відповідно до частин першої, другої статті 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 638 Цивільного кодексу України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 Цивільного кодексу України).

Частиною другою статті 1054 Цивільного кодексу України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 Цивільного кодексу України).

Згідно із частиною першою статті 633 Цивільного кодексу України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до абзацу 2 частини другої статті 639 Цивільного кодексу України договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

В постанові Верховного Суду від 12 січня 2021 року справі № 524/5556/19 суд, серед іншого, зауважив, що без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» №675-VIII від 3 вересня 2015 року, який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.

У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» № 675-VIII визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

За приписами статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» № 675-VIII електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статті 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Як встановлено судом, відповідач здійснив дії, спрямовані на укладання кредитного договору шляхом заповнення заяви про надання (отримання) кредиту на сайті, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якої, в подальшому, позикодавцем було перераховано грошові кошти. Вказані обставини підтверджуються наданими суду представником позивача доказами.

Підписанням договору відповідач підтвердив, що він ознайомлений з усіма його істотними умовами та йому була надана вся інформація, передбачена вимогами чинного законодавства.

Суд звертає увагу на те, що стаття 204 Цивільного кодексу України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2- 1383/2010).

Оскільки у матеріалах справи не міститься доказів щодо визнання недійсним договору про надання кредиту, останній повинен виконуватись сторонами у повному обсязі.

Згідно зі статтею 1056-1 Цивільного кодексу України у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно із частиною першою статті 1050 Цивільного кодексу України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Правовий аналіз зазначених норм права вказує на те, що у разі порушення позичальником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 Цивільного кодексу України протягом всього часу - до закінчення строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини позики, що підлягає сплаті разом з нарахованими процентами, а також стягнути несплачені щомісячні платежі, прострочення яких мало місце під час дії договору.

Після спливу визначеного договором строку кредитування (зміни строку виконання зобов`язання) право кредитора нараховувати передбачені договором проценти припиняється. Кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України, а не у вигляді стягнення процентів.

Вказаний висновок висловлений Великою Палатою Верховного Суду у постановах: від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18, від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, провадження № 4-154цс18, від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц, провадження № 14-318цс18.

Суд застосовує до спірних правовідносин відповідну судову практику Великої Палати Верховного Суду, яка є релевантною до цієї справи і незмінною.

Як вбачається із розрахунку заборгованості ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», нарахування відсотків за користування кредитом у період з 10 січня 2020 року по 16 квітня 2020 року здійснювалося у відповідності до умов договору.

Проаналізувавши викладене, суд вважає правомірною та такою, що відповідає вимогам чинного законодавства та погодженим сторонами умовам договору вимогу позивача про стягнення із відповідача на його користь відсотків за користування кредитом у розмірі 5226,80 грн, які складаються із відсотків, нарахованих протягом погодженого договором строку кредитування та відсотків у розумінні частини другої статті 625 Цивільного кодексу України.

Відповідно до положень статей 512, 514 Цивільного кодексу України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, у тому числі внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). При цьому, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

За приписами частини першої статті 517 Цивільного кодексу України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (частина перша статті 519 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 1078 Цивільного кодексу України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Чинне законодавство не забороняє відступлення майбутніх вимог, однак це стосується майбутніх вимог тільки за умови їх визначеності, тоді як передача за правочином невизначених, позбавлених конкретного змісту вимог, у тому числі й на майбутнє, тягне за собою наслідки у вигляді неукладеності відповідного правочину, оскільки його сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину або такий предмет не індивідуалізовано належним чином. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 24 квітня 2018 року у справі № 914/868/17, від 18 жовтня 2018 року у справі № 910/11965/16.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, 28 листопада 2018 року між первісним кредитором та ТОВ «Таліон Плюс» укладено Договір факторингу №28/1118-01. Надалі вищезазначений Договір було пролонговано Додатковими угодами між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс», договір є чинним, оскільки декілька разів пролонгувався включно до 31 грудня 2024 року. З урахуванням визначених строків дії даного договору та додаткових угод до нього, його виконання здійснювалось не одномоментно, а протягом всього часу його дії з 28 листопада 2018 року по 31 грудня 2024 року.

Додатково для підтвердження факту передачі грошових коштів у розпорядження первісного кредитора зі сторони ТОВ «Таліон Плюс» згідно з договором факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, а саме за відступлення прав вимоги у обсязі кредитних договорів, які зазначені у реєстрі прав вимоги № 95 від 25 серпня 2020 року до вказаного договору, - надано акт звірки взаємних розрахунків та протокол узгодження предмету факторингової операції та обсягу переданих прав вимоги. А тому відповідач робить помилковий висновок щодо предмету договору факторингу, що відступлення права вимоги не могло стосуватись конкретного кредитного договору № 190622966 від 10 січня 2020 року, який, на його думку, на момент укладення договору факторингу не існував.

Тобто, передача права вимоги відбулась в межах часових рамок чинності договору факторингу, оскільки даним договором не обмежена можливість передачі прав вимог лише тими договорами, які існували до моменту укладення Договору.

Оскільки вищезазначені договори факторингу, на основі яких право грошової вимоги перейшло до ТОВ «Юніт Капітал» не оспорювались у судовому порядку та не були визнані судом нечинними, діє презумпція правомірності правочину. Суд визнає, що копії договорів факторингу та реєстрів права вимоги є належними та допустимими доказами відступлення права вимоги у спірних правовідносинах.

Таким чином, перехід права вимоги за кредитним договором стосувався дійсного на той момент зобов`язання та відбувся на законних підставах, оскільки реєстри прав вимоги укладені в межах чинності договорів факторингу та вже після укладення кредитного договору, а отже ТОВ «Юніт Капітал» довело своє право вимоги до відповідача.

У постановах Верховного Суду від 2 листопада 2021 року № 905/306/17, від 29 червня 2021 року у справі № 753/20537/18, від 21 липня 2021 року у справі №334/6972/17, від 27 вересня 2021 року у справі № 5026/886/2012 викладено висновки, що належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором.

За таких підстав доводи відповідача, наведені у відзиві, не знайшли свого підтвердження.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, зроблені Європейським судом з прав людини від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).

Відповідно до частини першої статті 76 Цивільного процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 81 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Висновки суду

Таким чином суд, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені при судовому розгляді справи; оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності; керуючись принципами розумності, справедливості, виваженості та добросовісності, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права ухвалює рішення про повне задоволення позову, яке відповідає завданню цивільного судочинства, визначеному Цивільним процесуальним кодексом України щодо справедливого, неупередженого і своєчасного вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Розподіл судових витрат

Відповідно до частини першої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем, при зверненні до суду в електронній формі, сплачено судовий збір із застосуванням коефіцієнту 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору, тобто з у розмірі 2422,40 грн (а.с.9).

Крім того, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснення ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина третя статті 137 Цивільного процесуального кодексу України).

Частинами першою - четвертою статті 137 ЦПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Доля цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язані зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою: 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

З матеріалів справи вбачається, що при розгляді справи позивачу Товариству з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ» надавалась правнича допомога Адвокатським бюро «Тараненко і партнери».

На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу адвокатом Тараненком А.І. подано до суду: копію договору про надання правничої допомоги №05/06/25-01 від 5 червня 2025 року, копію додаткової угоди до нього №8 від 5 червня 2025 року (а.с. 38), копію акту прийому-передачі наданих послуг на суму 7000 грн (а.с. 37); копію свідоцтво адвоката про право на зайняття адвокатською діяльністю (а.с. 36); копію довіреності представництва ТОВ «Юніт Капітал» (а.с. 35).

Відповідно до акту прийому-передачі наданих послуг від 25 червня 2025 року, згідно з яким Адвокатське бюро надало ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» послуги: всього ОСОБА_2 витрачено 6 год. на: складання позовної заяви 2 год (5000 грн); вивчення матеріалів справи 2 год (1000 грн); підготовка запиту щодо отримання інформації 1 год (500 грн); підготовка та подача клопотання про витребування інформації - 1 год (500 грн).

Згідно з частиною п`ятою, шостою статті 137 Цивільного процесуального кодексу України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідачем заявлено клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, у якому вважає, що витрати в сумі 7000 грн не відповідають критеріям фактичності, неминучості та обгрунтованості, просив відмовити у стягнення витрат на правову допомогу.

Враховуючи складність цієї справи, предмет спору, ціну позову, розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, характер виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та виконаної адвокатом роботи, критерію необхідності та значимості таких дій у справі, суд приходить до висновку про необхідність зменшення розміру відшкодування витрат на оплату правничої допомоги до 5000 грн, що відповідає критерію реальності та розумності, та є співмірним, виходячи зі складності, категорії справи, виконаних адвокатом робіт та наданих адвокатських послуг.

Керуючись статтями 12, 13, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 89, 259, 263, 264, 265 Цивільного процесуального кодексу України, на підставі статей 509, 525, 526, 549, 610, 611, 625, 634, 1048, 1049, 1054, 1056-1 Цивільного кодексу України, суд

у х в а л и в :

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» заборгованість за кредитним договором № 190622966 від 10 січня 2020 року в розмірі 24 373 (двадцять чотири тисячі триста сімдесят три) грн 76 коп, а також судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн 40 коп та витрати на правову допомогу у сумі 5000 (п`ять тисяч) грн.

На рішення може бути подана апеляція до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його ухвалення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Ім`я (найменування) сторін:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Юніт Капітал", , місцезнаходження вул. Рогнідинська, 4А, офіс 10, м. Київ.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрований по АДРЕСА_1 .

Суддя Костянтин ШЕПЕЛЬ