Провадження № 22-ц/4808/1694/25
Головуючий у 1 інстанції Бородовський С. О.
Суддя-доповідач Мальцева Є.Є.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Мальцевої Є.Є.

суддів: Девляшевського В.А., Луганської В.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Органу опіки та піклування виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради на ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 14 жовтня 2025 року, постановлену судом у складі головуючого судді Бородовського С.О. у м. Івано-Франківськ, у справі за позовом Органу опіки та піклування виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,

у с т а н о в и в:

13 жовтня 2025 року представник Органу опіки та піклування виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради звернувся до суду з позовом до відповідача про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 14 жовтня 2025 року, суд вирішив позовну заяву Органу опіки та піклування виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів передати за підсудністю до Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області.

Не погодившись з такою ухвалою, представник Органу опіки та піклування виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради звернулася до апеляційного суду з апеляційною скаргою.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що на обліку Служби у справах дітей перебуває малолітня ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , як дитина, яка опинилась у складних життєвих обставинах. Одинока матір дівчинки ухиляється від виконання батьківських обов`язків стосовно доньки, не створила належних умов для проживання, виховання та розвитку, жодним чином матеріально не утримує дитину. Малолітня ОСОБА_2 з липня 2024 року перебуває в дитячому закладі на території Івано-Франківської територіальної громади, а саме в Соціально-реабілітаційному центрі (дитяче містечко) «Світлиця святої Макрини». Тому орган опіки та піклування м. Івано-Франківська, в інтересах малолітньої, звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до матері ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Однак судом було постановлено ухвалу, якою передано позовну заяву за підсудністю до Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області.

Апелянт вказує, що у даній справі має місце альтернативна підсудність і суд не має права обмежувати вибір позивача про розгляд справи в конкретному суді.

Вважає, що вимога про стягнення аліментів не є похідною від позовної заяви про позбавлення батьківських прав у розумінні статті 188 ЦПК України. Поєднання в одному провадженні з вимогою про стягнення аліментів вимоги про позбавлення батьківських прав, не суперечить положенням процесуального закону. Тому належним чином скористались своїм правом на вибір підсудності і звернулись до суду за правилом альтернативної підсудності.

Також зазначає, що направлення справи до Калуського міськрайонного суду ускладнює доступ правосуддя, особливо зважаючи на інтереси дитини.

Просить скасувати ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 14 жовтня 2025 року та повернути справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідач не скористався своїм правом подання відзиву на апеляційну скаргу, що за положеннями ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

У відповідності до вимог статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9(передача справи на розгляд іншого суду), 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, в тому числі про передачу справи на розгляд іншого суду, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

У такому випадку судове засідання не проводиться, а розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами (частина 13 статті 7 ЦПК України).

Згідно з положеннями ч. 1 ст.8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи.

Інформація про призначення даної справи до розгляду у апеляційному суді без повідомлення учасників справи розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З матеріалів справи вбачається, що представник Органу опіки та піклування виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради звернувся до суду з позовом до відповідача про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів (а.с.1-44).

В позовній заяві містяться відомості про зареєстроване місце проживання відповідача за адресою АДРЕСА_1 (а.с.11).

Судом відповідно до ч.6 ст.187 ЦПК України здійснено запити до органу реєстрації місця проживання щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача.

Згідно відповіді №1887169 з Єдиного державного демографічного реєстру ОСОБА_1 зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 (а.с.47).

Суд першої інстанції дійшов висновку про недотримання правил юрисдикції (підсудності), що є порушенням процесуального закону, тому позовну заяву органу опіки та піклування виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів передав за підсудністю до Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області.

Однак такі висновки суду не відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Згідно Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року № 3477-IV, інститут підсудності безпосередньо пов`язаний із забезпеченням права на справедливий судовий розгляд, закріпленого у п.1 ст.6 Конвенції, оскільки за його допомогою визначається «належний суд», тобто суд, уповноважений розглядати конкретну справу.

У пунктах 1, 2 та 36 Постанови №3 Пленуму «Про деякі питання визначення юрисдикції та визначення підсудності цивільних справ» від 01 березня 2013 року Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз`яснив, що Конституцією України закріплено право кожного на судовий захист та передбачено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі (статті 55, 124), а статтею 18 Закону України від 07 липня 2010 року №2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 2453-VI) визначено, що суди загальної юрисдикції спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Суди мають враховувати, що забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950, далі - Конвенція 1950 року), а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом (стаття 8 Закону №2453-VI).

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні перевірити належність справ до їх юрисдикції та підсудності.

Підсудність - це розподіл підвідомчих загальним судам цивільних справ між різними судами першої інстанції залежно від роду (характеру) справ, що підлягають розгляду, і від території, на яку поширюється юрисдикція того чи іншого суду.

Територіальна підсудність - це підсудність цивільної справи загальному суду в залежності від території, на яку поширюється юрисдикція даного суду. За її допомогою вирішується питання, яким з однорідних судів підсудна для розгляду відповідна справа.

Критеріями даного виду підсудності зокрема виступають: місце проживання відповідача, місце заподіяння шкоди, місце знаходження спірного майна, місце розгляду первісного позову тощо.

Встановленими є обставини, що орган опіки та піклування виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, в інтересах малолітньої дитини, звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів.

За загальним правилом, відповідно до ч.1 ст.27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Між тим, відповідно до ч.1 ст.28 ЦПК України позови про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, про визнання батьківства відповідача, позови, що виникають з трудових правовідносин, можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача.

Дана стаття встановлює випадки альтернативної підсудності, за якої позов за вибором позивача може бути пред`явлений в одному з двох і більше судів.

Суд не має право обмежувати вибір позивача для розгляду справи у конкретному суді.

Аналіз указаних норм законодавства дає підстави суду апеляційної інстанції дійти висновків про те, що позивач при пред`явленні позову про стягнення аліментів має право вибору між такими судами: за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання або перебування відповідача; за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача.

Поєднання в одному провадженні із вимогою про стягнення аліментів вимоги про позбавлення батьківських прав, не суперечить положенням процесуального закону. Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що вимога про позбавлення відповідача батьківських прав та вимога про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини є основною та похідною вимогами. Зазначені вимоги можуть бути розглянуті самостійно одна від одної, від задоволення однієї з цих вимог не залежить задоволення іншої.

При поєднанні в одному провадженні кількох вимог, одна з яких підлягає розгляду за правилами загальної підсудності, а інша за правилами альтернативної підсудності, справа за такими вимогами може бути розглянута за правилами альтернативної підсудності у суді за вибором позивача.

Враховуючи правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 09 квітня 2020 року у справі № 200/11563/18, відповідно до якої справи про позбавлення батьківських прав є справами позовного провадження, тому ця категорія справ підлягає розгляду за загальними правилами підсудності (відповідно до статті 27 ЦПК України) за місцем проживання відповідача або одного з них, якщо позов подається до обох батьків (частина 15 статті 28 ЦПК України). Якщо в одному позові вимоги про позбавлення батьківських прав (та інші вимоги щодо захисту прав дитини) поєднуються з вимогою про стягнення аліментів (або оплату додаткових витрат на дитину), такий позов може подаватися за вибором позивача згідно з частиною 1статті 28 ЦПК України.

З огляду на викладене та положення вимог ч.1 ст.28 ЦПК України, колегія суддів вважає помилковими висновки суду першої інстанції про підсудність позову іншому суду, оскільки позовну заяву було обґрунтовано подано до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області.

Апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги позивача заслуговують на увагу, висновки суду не відповідають обставинам справи, ухвала суду постановлена з порушенням норм процесуального права. Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про наявність правових підстав для її скасування та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, відповідно до пункту 4 частини 1 статті 379 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.367, 374, 379, 381, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Органу опіки та піклування виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради задовольнити.

Ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 14 жовтня 2025 року скасувати, справу направити до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області для продовження розгляду

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 25 листопада 2025 року.

Судді Є.Є. Мальцева

В.А. Девляшевський

В.М. Луганська