Справа № 308/624/25
П О С Т А Н О В А

Іменем України

14 листопада 2025 року м. Ужгород

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Закарпатського апеляційного суду в складі:

головуючого Собослоя Г.Г.,

суддів: Джуги С.Д., Кожух О.А.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 03 березня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про збільшення розміру аліментів,

в с т а н о в и л а:

У січні 2025 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_1 про збільшення розміру аліментів, що стягуються на утримання дітей за рішенням суду.

Позову мотивує тим, що рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області у справі №308/8133/18 від 14.12.2018, який змінений постановою Закарпатського апеляційного суду від 08.04.2019, з відповідача на користь позивачки ОСОБА_2 на утримання малолітніх дітей сторін ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі по 1 500 грн на кожну дитину.

На підставі рішення суду від 14.12.2018 позивачка змінила прізвище з " ОСОБА_5 " на дошлюбне " ОСОБА_6 ".

Після набуття рішенням суду законної сили воно було передано на виконання до ВДВС в Ужгородському виконанні де і перебуває на виконанні.

Зазначає, що за час, який пройшов з моменту ухвалення судом рішення та його перегляду судом апеляційної інстанції пройшло вже шість років, за цей час значно зріс індекс інфляції та ціни на всі товари, крім того, значно виросли потреби дітей, оскільки діти стали старшими, виникла необхідність у матеріальному забезпеченні їх додаткового розвитку, навчанні, вихованні, зайняття спортом, тощо, відповідно аліментів не вистачає для утримання дітей, діти навчаються в школі, перебувають у процесі активного росту та потребують витрат на підтримання їх повноцінного здоров`я, якісного домашнього харчування, придбання одягу, канцелярських приладь, підручників для навчання тощо. Визначений судом розмір аліментів у 1500 грн. на кожну дитину є замалим для матеріального забезпечення дитини, відповідач у добровільному порядку відмовляється платити більшу суму на утримання дітей. Позивачка не може самостійно утримувати дітей на необхідному рівні, частка витрат позивачки в утриманні дітей за останні шість років значно зросла порівняно з часткою відповідача по справі, оскільки відповідач самостійно не збільшив своєї участі в утриманні спільних дітей сторін. Крім того, зазначає, що відповідач має змогу сплачувати більшу суму на утримання спільних дітей, інших дітей у інших шлюбах він не має, має стабільний та постійний заробіток.

Посилаючись на звищенаведене просила суд першої інстанції змінити розмір аліментів та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей сторін у розмірі по 10 000 грн на кожну дитину щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, щомісячно і до їх повноліття. Вирішити питання про розподіл судових витрат.

У відзиві на позов відповідач просив у задоволенні позовної заяви про збільшення розміру аліментів відмовити. Зазначає, що виконавчий лист про стягнення з нього аліментів на примусовому виконанні не перебуває, оскільки був повернутий позивачці 12.03.2024 за її заявою. Стверджує, що позивачка уникає спілкування з ним, на його повідомлення про надання реквізитів для переказу коштів не відповідає, забороняє спілкуватися з дітьми тощо. Самостійно давав кошти, купляв дітям речі, спортивний інвентар. Твердження позивачки про те, що його матеріальне становище покращилося не відповідає дійсності, оскільки відповідач офіційно не працевлаштований, не є ФОП, є особою з інвалідністю ІІІ групи отримую пенсію у розмірі 3047, 83 грн. щомісячно.

У відповіді на відзив, позивачка ОСОБА_2 , в інтересах якої діяла представниця адвокатка Кузьма-Чепурнова К.І., зазначила, що нею повторно направлено на адресу ВДВС Ужгородського району Західного управління юстиції МЮ України заяву, на підставі якої 31.01.2025 відкрито виконавче провадження, відповідач має можливість здійснювати виконання судового рішення, однак станом на 19.02.2025 будь-яких коштів по сплаті аліментів не здійснив, заборгованість обліковується надалі. Вказує на те, що відповідач навмисно вводить суд в оману щодо його майнового стану, оскільки володіє транспортним засобом - легковим автомобілем марки VW ID 4, ДНЗ НОМЕР_1 , 2023 року випуску, який після відкриття виконавчого провадження 31.01.2025 перереєстрував 01.02.2025 на іншу особу, з метою приховування свого реального майнового стану та уникнення можливого арешту транспортного засобу з метою виконання рішення суду першої інстанції про сплату аліментів, проте, яким надалі користується.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 03 березня 2025 року збільшено розмір аліментів, визначений рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14.12.2018 у цивільній справі №308/8133/18, та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітніх сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі у розмірі 5500 (п`ять тисяч п`ятсот) гривень на кожну дитину щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дітьми повноліття.

Стягнуто з відповідача на користь держави 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок судового збору.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Допущено негайне виконання рішення суду в межах суми платежу за один місяць.

Зазначено, що визначений розмір аліментів у твердій грошовій сумі підлягає індексації відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення».

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції відповідач подав апеляційну скаргу та просив його скасувати, як таке, що постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права, та постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що позивачка жодного доказу на підтвердження обставин щодо покращення матеріального становища відповідача та наявності у нього заробітку не надала. Зазначає, що апелянт не працює, є особою з інвалідністю та отримує пенсію по інвалідності в сумі 3047,83 грн щомісячно. На даний момент пенсія є єдиним джерелом доходів відповідача та її розмір не дає йому змоги сплачувати позивачці збільшений розмір аліментів. Зазначає, що за останні декілька років відповідач не збільшував власні активи чи витрати, що додатково може свідчити про відсутність покращення матеріального стану платника аліментів, при цьому розмір доходів позивачки в 20 разів перевищують розмір доходів відповідача. Щодо зростання індексу інфляції та цін на товари, то сам по собі цей факт не є підставою для збільшення розміру аліментів, а є підставою для проведення індексації розміру аліментів.

Згідно ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України, апеляційна скарга на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

З огляду на те, що зазначений спір є малозначний, а тому дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання.

Апеляційний суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, приходить до такого.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Доводи встановленні судовим рішенням не потребують доказуванню.

Матеріалами справи встановлено, що з 31.07.2004 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який між ними було розірвано рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 14.12.2018 (а. с. 4-7, https://reyestr.court.gov.ua/Review/78637218).

Від даного шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які проживають разом з позивачкою (а. с. 4-7, свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 а.с.9, свідоцтво про народження серії НОМЕР_3 а.с.10).

Зазначеним рішенням, яке в частині розміру стягуваних аліментів змінене постановою Закарпатського апеляційного суду від 08.04.2019, з відповідача на користь позивачки ОСОБА_2 на утримання малолітніх дітей сторін ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі по 1 500 грн на кожну дитину (а.с. 4-7, 8, https://reyestr.court.gov.ua/Review/78637218, https://reyestr.court.gov.ua/Review/81356254).

На виконання вказаного рішення суду видано виконавчий лист, який за твердженням відповідача перебував на примусовому виконанні, однак був повернутий 12.03.2024 позивачці за її заявою. За твердженням сторони позивача за вказаним виконавчим листом повторно відкрито виконавче провадження 31.01.2025.

З доданих до відзиву доказів вбачається, що відповідач отримує пенсію по інвалідності 3 групи загального захворювання, термін дії якого встановлено до 31.01.2026 (а.с.62).

Відповідно до довідки ГУ пенсійного фонду України в Закарпатській області від 24.01.2025 № 7913 5194 5489 8920 ОСОБА_1 отримує пенсію по інвалідності у розмірі 3 047,83, всього 26 473,96 грн за рік (а.с.61).

Діти сторін відвідують шкільні та позашкільні навчальні заклади, що стверджується листами до КЗ «Спеціалізованої дитячо-юнацької спортивної школи олімпійського резерву з футболу» ЗОР, ГО «Спортивний клуб «Форс», Ужгородського ліцею ім. Авг. Волошина (а.с. 55-56, 57-58)

Суд першої інстанції вірно зауважив, що наявність/відсутність заборгованості відповідача перед позивачкою по сплаті аліментів не є предметом розгляду у даному провадженні, а тому доводи позивачки про наявність заборгованості за відповідачем, та його заперечення в цій частині з наданням підтвердження добровільної сплати аліментів (чеки про перерахування коштів, скріпи переписки з позивачкою у підтвердження наміру надіслати аліменти) не приймаються судом до уваги.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції звертає увагу на доданий відповідачем до відзиву скріншот повідомлення з Дії, засвідчений підписом апелянта (а.с. 28), в якому окрім судових послуг про ухвалення судового рішення у справі № 308/624/25, зазначені відомості про замовлення відповідачем послуги купівлі-продажу транспортного засобу від 28.01.2025, зокрема у вказаних повідомленнях зазначено, що: «Покупцю не вистачає документів у Дії, щоб скористатися послугою купівлі-продажу транспортного засобу». З вказаного повідомлення випливає, що відповідач 28.01.2025 бажав скористатися послугою купівлі-продажу транспортного засобу, яка втім, з незалежних від нього підстав, не відбулася.

Ст.51 Конституції України та ст.180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 8 Закону України від «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно зі ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7,8 ст.7 СК України, під час вирішення будь - яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей.

Згідно ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Тобто, стаття 192 СК України вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 СК України «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 СК України «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 СК України «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку.

Розмір прожиткового мінімуму для дитини віком від 6 до 18 років у 2018 році становив від 1860,00 грн, а станому на 2025 рік становить 3196,00 грн. З урахуванням динаміки прожиткового мінімуму слід враховувати, що вже лиш з огляду на цей показник матеріальне утримання дитини з часом значно дорожчає.

Вирішуючи питання про зміну розміру аліментів, суд повинен враховувати загальні обставини, передбачені законом при визначенні розміру аліментів.

Відповідно до ч.2 ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Обов`язок утримувати дитину - це моральне і найважливіше правове зобов`язання батьків, яке виникає з моменту народження дітей і зберігається до досягнення ними повноліття.

Відповідач зобов`язаний виконувати обов`язок по утриманню дітей нарівні з позивачкою.

Маючи на своєму утриманні малолітніх дітей позивачка поза будь-яким обґрунтованим сумнівом несе основний тягар як матеріального їх утримання, так і їх виховання, розвитку, догляду, лікування тощо, несе основну відповідальність за дитину та організацію її життя.

Ті обставини, що з віком потреби дитини зростають, що, в свою чергу, тягне постійне зростання витрат, зокрема, з боку матері, з якою проживає дитина, на її утримання, забезпечення освіти, гармонійного розвитку, медичного догляду та відпочинку дитини є загальновідомими та не потребують доказуванню.

Такими самими загальновідомими та загальнозрозумілими обставинами є те, що внаслідок повномасштабного вторгнення російської федерації до України та воєнних дій, які тривали на час пред`явлення позову та тривають на час судового розгляду справи, купівельна спроможність населення України значно знизилася, що має наслідком, серед іншого, додаткові матеріальні труднощі в забезпеченні належного утримання дітей.

Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування (ст. 82 ч. 3 ЦПК України). Зважаючи на інтереси дитини, такі обставини не можуть повністю залишатися поза увагою суду в спорі, що розглядається.

З врахуванням зазначеного, доведеним є факт, що матеріальне становище одержувача аліментів, як одна з умов, з якою пов`язується можливість збільшення розміру аліментів, змінилося, потреба в коштах для утримання і розвитку дітей істотно зросла, тому виникли дійсні підстави для вимоги до платника аліментів про збільшення їх розміру.

Основним доводом апеляційної скарги є те, що апелянт не працює, фізичною особою-підприємцем не являється, є особою з інвалідністю 3 групи та живе лише на пенсію, яка є єдиним джерелом доходів відповідача та її розмір не дає йому змоги сплачувати позивачці збільшений розмір аліментів.

Разом з тим, відсутність офіційної роботи не може бути поважною причиною для не виконання свого обов`язку утримувати дітей до повноліття та створювати для них необхідні передумови для розвитку і запбезпечення організації життя.

Щодо твердження апелянта, що пенсія є єдиним джерелом його доходів за відсутності інших доказів, не є належним доказом про реальні доходи та майновий стан апелянта. Крім цього таке твердження не відповідає фактичним обставинам справи. З поданих апелянтом документів убачається, що розмір його пенсії становить 3047,83 гривень на місяць. Водночас ОСОБА_1 відповідно до рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області у справі №308/8133/18 від 14.12.2018 сплачує аліменти у загальному розмірі 3 000 гривень щомісяця. Таким чином, він об`єктивно не має можливості забезпечити власне існування, проживаючи на залишок у розмірі 47,83 грн, що свідчить про наявність інших джерел доходу, які апелянт умисно не зазначає суду.

Факт покращення матеріального становища відповідача підтверджується також, тим що у січні 2025 року він мав намір укласти договір купівлі-продажу транспортного засобу. Сам по собі намір купити чи продати автомобіль є свідченням про суттєво кращий матеріальний стан, ніж той, який апелянт декларує та спростовує доводи апеляційної скарги, що за останні декілька років відповідач не збільшував власні активи чи витрати.

Посилання апелянта на те, що розмір доходів позивачки в 20 разів перевищують розмір доходів відповідача не може братися судом до уваги, оскільки сам по собі розмір доходу іншого з батьків не звільняє відповідача від обов`язку брати участь в утриманні дітей на рівних засадах. Крім того, відповідач будь-яких відомостей про реальний дохід та майновий стан, окрім довідки про отримання пенсії по інвалідності, суду не надав, хоча є безпосереднім розпорядником такої інформації.

З огляду на вищенаведене, висновок суду першої інстанції про необхідність збільшення розміру стягуваних аліментів сам по собі вірний.

Тим часом, слід констатувати, що стягнуті з відповідача аліменти у твердій грошовій сумі 5 500 грн на кожну дитину є надмірними та необґрунтованими, як надмірною та неналежно обґрунтованою була й вимога позову про стягнення аліментів у розмірі 10 000,00 грн на кожну дитину щомісячно.

Колегія суддів вважає визначений судом першої інстанції розмір аліментів завищеним та визначеним без врахування того, що відповідач є особою з інвалідністю третьої групи.

За таких обставин, враховуючи, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини та зважаючи на законодавчовстановлений мінімально рекомендований розмір прожиткового мініму для дитини відповідного віку, колегія суддів вважає, що наявні підстави для часткового задоволення вимог скаржника та визначення розміру аліментів у сумі 3500 грн.

Визначений апеляційним судом розмір аліментів не є значним та відповідає загальним засадам сімейних відносин - справедливості, розумності, моральності.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 07.12.2006 у справі «Хант проти України» (Hunt v. Ukraine) (Заява № 31111/04) вказав на те, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (п. 54).

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Враховуючи те, що суд першої інстанції, правильно встановивши характер спірних відносин, що виникли між сторонами, але не правильно визначив розмір аліментів, що підлягає стягненню з ОСОБА_1 , ухвалене рішення підлягає зміні з визначенням зменьшення розміру аліментів з 5 500 грн до 3 500 грн, що буде відповідати принципу добросовісності, розумності та справедливості.

Керуючись ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, ст. 384 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 03 березня 2025 року - змінити, виклавши перший абзац резолютивної частини у такій редакції:

«Збільшити розмір аліментів, визначений рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14.12.2018 у цивільній справі №308/8133/18, та стягувати з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 аліменти на утримання малолітніх сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі у розмірі 3 500 (три тисяч п`ятсот) гривень на кожну дитину щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дітьми повноліття».

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційну скаргу на постанову апеляційного суду може бути подано безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 14 листопада 2025 року.

Головуючий:

Судді: