Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №338/835/25

14 листопада 2025 року селище Богородчани

Богородчанський районний суд Івано-Франківської області в складі головуючого-судді Куценка О. О., секретаря судового засідання Двібородчин І. В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Богородчани цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,

в с т а н о в и в :

26 червня 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання двох малолітніх дітей.

Після виконання вимог п. 2 ч. 1 ст. 187 ЦПК України ухвалою суду від 20 червня 2025 року було відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 10 вересня 2025 року підготовче провадження було закрито, а справу призначено до судового розгляду по суті.

В обґрунтування позову позивачка зазначила, що протягом декількох років перебувала у фактичних шлюбних відносинах із відповідачем ОСОБА_2 : вони проживали однією сім`єю, вели спільне господарство. Офіційно шлюб між ними не зареєстрований.

Від цих відносин у сторін народилися двоє дітей: син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Дані обставини підтверджуються копіями свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 22.03.2022 року та серії НОМЕР_2 від 05.06.2024 року.

Позивачка вказує, що на даний час спільне проживання сторін припинено, відповідач проживає окремо, участі у вихованні дітей не бере, матеріально їх не утримує, не забезпечує необхідними умовами для належного фізичного та морального розвитку, чим ухиляється від виконання батьківських обов`язків, покладених на нього ст. 180 Сімейного кодексу України.

Просила стягнути з відповідача аліменти на утримання сина ОСОБА_3 та сина ОСОБА_4 у розмірі одного прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення кожною дитиною повноліття.

У судове засідання позивачка не з`явилася, подала клопотання, в якому просила розглянути справу у її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, не заперечувала проти розгляду справи за її відсутності.

Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, причин неявки суду не повідомив.

Разом з тим відповідач подав до суду письмовий відзив, у якому зазначив, що є інвалідом дитинства III групи, повноцінно виконувати будь-яку роботу не може, перебуває на тимчасовому заробітку в Чехії, де отримуваних коштів, за його словами, вистачає лише на оплату комунальних послуг та утримання сім`ї у мінімальних потребах.

Також вказав, що він перебуває у зареєстрованому шлюбі та проживає з дружиною і сином ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а від попереднього шлюбу має сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , якому надає матеріальну допомогу по мірі можливості.

Відповідач не заперечує свого обов`язку утримувати спільних із позивачкою дітей, однак просить визначити розмір аліментів у розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, посилаючись на стан здоров`я, складне матеріальне становище та наявність інших дітей на утриманні.

За таких обставин суд приходить до висновку, що відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце судового засідання, без поважних причин у судове засідання повторно не з`явився, від участі у розгляді справи фактично ухилився, а тому відсутні передбачені ст. 223 ЦПК України підстави для відкладення розгляду справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, зважаючи на відсутність всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, та оцінивши їх у сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом встановлено, що відповідач є батьком малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , що підтверджується свідоцтвами про народження (а.с5,8).

Діти проживають із позивачкою та перебувають на її утриманні, що підтверджується поданими нею поясненнями та письмовими доказами (а.с 4,6,9).

В добровільному порядку питання щодо участі відповідача в утриманні дітей сторонами не вирішено, допомога на утримання дітей відповідачем не надається.

Правовий аналіз.

Відповідно до статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, що ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року (далі Конвенція), визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення

в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно з частиною другою статті 3 Конвенції держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом (пункт 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня

2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»).

У частині третій статті 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Одним з основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується

з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття, закріплене у СК України.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно з частиною першою статті 3 Конвенції в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

В законодавстві термін «тверда грошова сума» є умовним та позначає відповідну суму аліментів, що чітко визначена судом у гривнях, без прив`язки до частки доходу, але з урахуванням прожиткового мінімуму та механізму індексації.

Грошовою одиницею України є гривня (ст. 99 Конституції України).

Частиною першою ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» встановлено, що прожитковий мінімум це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження її здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» установлено у 2025 році прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років 2563 гривні, для дітей віком від 6 до 18 років 3196 гривень.

Отже, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину віком до 6 років становить 50 % прожиткового мінімуму, тобто 1281 грн 50 коп., а рекомендований 2563 грн.

Обидвоє дітей ОСОБА_7 2022 року народження та ОСОБА_8 2024 року народження станом на час розгляду справи є малолітніми дітьми віком до 6 років, потребують постійного матеріального забезпечення, належного харчування, лікування, одягу, засобів побуту, умов для розвитку.

Доводи відповідача зводяться до посилання на його стан здоров`я (інвалідність III групи) та наявність на його утриманні інших дітей, у зв`язку з чим останній просив суд визначити розмір аліментів у розмірі 50 % прожиткового мінімуму на кожну дитину.

На обґрунтування вказаних обставин до відзиву на позов відповідачем додано копію посвідчення серії НОМЕР_3 від 29 лютого 2025 року щодо отримання ним державної соціальної допомоги у зв`язку з інвалідністю в розмірі 2361 грн, а також копію актового запису про народження сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Разом з тим, зазначені докази самі по собі не доводять того факту, що стан здоров`я відповідача позбавляє його можливості належним чином виконувати батьківські обов`язки щодо утримання дітей, а також не підтверджують, що саме він має на утриманні інших дітей та реально надає їм таку допомогу. В матеріалах справи відсутні будь-які медичні висновки про протипоказання до праці чи істотне обмеження працездатності відповідача, довідки про його доходи (у тому числі за місцем роботи за кордоном), документи щодо фактичних витрат на утримання інших дітей, довідки про склад його сім`ї чи інші належні та допустимі докази, які б свідчили про реальну неможливість сплачувати аліменти у заявленому позивачкою розмірі.

Більш того, із змісту відзиву вбачається, що сам відповідач зазначає про своє працевлаштування на території Чеської Республіки, що, навпаки, свідчить про його працездатність та можливість отримувати дохід, а отже і про наявність потенційної можливості брати участь у належному утриманні своїх малолітніх дітей.

Щодо посилань відповідача на наявність інших дітей, то сам по собі факт народження інших дітей не звільняє його від обов`язку утримувати кожну зі своїх дітей. Відповідачем не надано належних доказів того, що його матеріальне становище не дозволяє спрачувати аліменти у заявленому позивачкою розмірі та що сплата аліментів у цьому розмірі, істотно порушить права інших дітей.

Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Отже, саме на відповідача покладено обов`язок довести наявність таких обставин (стан здоров`я, матеріальне становище, фактичне утримання інших дітей), які б об`єктивно перешкоджали йому сплачувати аліменти в більшому розмірі. Таким чином належних та допустимих доказів на підтвердження зазначених позивачем доводів суду надано не було.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Беручи до уваги пріоритет інтересів дітей, їх вік, той факт, що діти повністю перебувають на утриманні матері, а також реальні потреби дітей та законодавчо встановлений розмір прожиткового мінімуму, суд приходить до висновку, що заявлений позивачкою спосіб захисту у вигляді стягнення аліментів у розмірі одного прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину є обґрунтованим та таким, що відповідає інтересам дітей та вимогам закону.

З урахуванням положень ст. 184 СК України та законодавчо встановленого на 2025 рік прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років, розмір аліментів на кожну дитину слід визначити у твердій грошовій сумі 2563 грн щомісячно, що відповідає розміру одного прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з подальшою індексацією в установленому законом порядку.

Відповідно до ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову до суду.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивачі у справах про стягнення аліментів звільняються від сплати судового збору, а тому, згідно з вимогами ст. 141 ЦПК України та ст. 4 Закону України «Про судовий збір», з відповідача слід стягнути в дохід держави судовий збір у сумі 1211,20 грн.

На підставі наведеного, ст. 180184, 191 Сімейного кодексу України, керуючись ст. 3, 5, 12, 13, 7681, 141, 263265, 273 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_10 про стягнення аліментів задовольнити.

Стягувати зі ОСОБА_10 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі одного прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що становить 2563 (дві тисячі п`ятсот шістдесят три) гривні, щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягувати з дня пред`явлення позову до суду з 26 червня 2025 року і до досягнення дитиною повноліття, з подальшою індексацією в порядку, визначеному законодавством.

Стягувати зі ОСОБА_10 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі одного прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що становить 2563 (дві тисячі п`ятсот шістдесят три) гривні, щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягувати з дня пред`явлення позову до суду, тобто з 26 червня 2025 року і до досягнення дитиною повноліття, з подальшою індексацією в порядку, визначеному законодавством.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Стягнути зі ОСОБА_10 в дохід держави 1211 (одну тисячу двісті одинадцять) грн 20 коп. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення складено 14 листопада 2025 року.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП: не відомо.

Суддя: