Справа № 211/7672/25
Провадження № 2/211/3608/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2025 року Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Н.О. Сарат

за участю секретаря судового засідання С.М. Зоріній

у відсутність сторін, розглянувши у судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , представник позивача ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа Дружківський міський відділ реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління юстиції про визнання батьківства,

встановив:

позивач через представника звернулась до суду з зазначеним позовом та просить суд встановити факт батьківства ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , відносно дитини - ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , та внести відповідні зміни і доповнення до актового запису про народження № 206 від 29 травня 2015 року, який зареєстрований відділом РАЦС реєстраційної служби Дружківського міського управління юстиції Донецької області. Після встановлення факту батьківства залишити дитині прізвище - ОСОБА_5 . Стягнути з ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) боржника, але не менше ніж встановлений законом мінімальний розмір аліментів для дитини відповідного віку. Стягнути з ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , судові витрати. Призначити молекулярно-генетичну експертизу для підтвердження факту батьківства ОСОБА_3 відносно ОСОБА_4 .

В обгрунтування позову зазначила, що позивач ОСОБА_1 в з травня 2014 року по серпень 2015 року перебувала у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу з ОСОБА_3 . В цей період ОСОБА_1 завагітніла від ОСОБА_3 . ІНФОРМАЦІЯ_2 народився спільний син Позивачки та Відповідача - ОСОБА_4 . Дитина була зареєстрована 29 травня 2015 року (актовий запис № 206) відділом РАЦС реєстраційної служби Дружківського міського управління юстиції Донецької області, про що видано Свідоцтво про народження серії НОМЕР_3 . У зазначеному Свідоцтві про народження батьком записаний ОСОБА_6 . Згідно Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян відомості про батька записані відповідно до частини першої статті 135 Сімейного Кодексу України (При народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою). Копія зазначеного витягу № 2 від 26 червня 2025 року додається до позовної заяви. В такому порядку дитина була зареєстрована оскільки відповідач фактично визнавав і визнає своє батьківство, однак подавати спільну заяву про реєстрацію дитини в порядку, встановленому ст.126 СК України відмовився. Позивачка ОСОБА_1 не має змоги самостійно утримувати неповнолітню дитину, у зв`язку з чим змушена звернутись за захистом своїх прав та прав дитини до суду. Захист прав полягає у встановленні факту того що Відповідач ОСОБА_3 є батьком неповнолітнього ОСОБА_4 та стягнення з відповідача аліментів на утримання зазначеної дитини. Факт того що саме ОСОБА_3 є батьком ОСОБА_4 ґрунтується на таких обставинах: В період коли була зачата та народилась вказана дитина (з травня 2014 року по серпень 2015 року), мати дитини - Позивачка та батько - Відповідач перебували у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу. Крім того Відповідач ОСОБА_3 сам не заперечував та визнавав факт свого батьківства. - Відповідач ОСОБА_3 , як батько періодично спілкувався з сином ОСОБА_7 , надавав нерегулярну матеріальну допомогу на його утримання. Факт спілкування з дитиною підтверджується відповідними фотографіями, які додаються до позову. Крім того, для підтвердження факту батьківства ОСОБА_3 . відносно дитини ОСОБА_4 , можливе проведення молекулярно-генетичної експертизи. Як вбачається з наведених вище обставин - Відповідач ОСОБА_3 є батьком неповнолітнього ОСОБА_4 . Відповідач ОСОБА_3 , матеріальної допомоги, необхідної для утримання та виховання дитини, не надає. Неповнолітній ОСОБА_8 мешкає разом з матір`ю - позивачкою ОСОБА_1 та перебуває на повному її утриманні, а тому позивач проситть стягнути аліменти з відповідача у розмірі 1/4 частини заробітку щомісяця до повноліття дитини.

Ухвалою суду від 09.07.2025 року провадження по справі відкрито.

23.07.2025 року від відповідача надійшов відзив, згідно якого він вказує, що до теперішнього часу продовжує спілкуватися із сином і надає матеріальну допомогу на його утримання, про що і сама позивачка не заперечує. Отже, між відповідачем і позивачкою ніколи не було спору, щодо визнання ним його батьківства відносно спільного сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Навпаки, конфлікти виникали через те, що позивачка, бажаючи мати статус одинокої матері, відмовлялася подати відповідну заяву до відділу РАЦС про визнання його батьківства. Раніше, позивачка чинила перешкоди у поданні до органів реєстрації актів цивільного стану заяви про визнання батьківства відносно дитини, що не відповідає інтересам дитини. Відповідач вважає за необхідне визнати своє батьківство відносно сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , оскільки вважає, що це відповідатиме якнайкраще інтересам дитини. Враховуючи те, що позивачка звернулася до суду із позовною заявою в якій просить визнати батьківство відповідача відносно їх спільного сина, слідує логічний висновок, що відтепер позивачка не має намірів чинити перешкоди у визнанні ним батьківства відносно їхнього сина ОСОБА_7 , тому відсутні перешкоди, щодо подачі заяви в порядку ст. 126 СК України, про визначення походження дитини від батька за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Отже, відповідач визнає своє батьківство відносно спільного із позивачкою сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , і ніколи своє батьківство не заперечував, він вважаю визнання його батьківства має відбуватися в порядку, визначеному статтею 126 СК України. А крім того, оскільки відповідач завжди допомагав сину та утримував його матеріально, завжди визнавав батьківство, то він не заперечує проти стягнення аліментів на утримання сина, та вважає, що у проведенні експертизи немає необхідності. Відповідач має намір визнати своє батьківство в порядку, визначеному статтею 126 СК України, без експертизи, так як він є батьком сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

24.07.2025 року до суду надійшла відповідь на відзив, згідно якої представник позивача зазначає, що у позивачки з відповідачем дуже напружені та конфліктні стосунки, а тому визнання батьківства згідно порядку, визначеному статтею 126 СК України не є можливим. Відповідно позовною вимогою в цій частині є стягнення аліментів в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) боржника, але не менше ніж встановлений законом мінімальний розмір аліментів для дитини відповідного віку. Зазначений розмір аліментів є необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Щодо клопотання про призначення проведення молекулярно-генетичної експертизи, то в позовній заяві зазначалось, що для підтвердження факту батьківства ОСОБА_3 відносно дитини ОСОБА_4 , можливе проведення молекулярно-генетичної експертизи. Заявлені стороною позивача судові витрати, пов`язані з наданням правової допомоги в сумі 5000 грн. Ці витрати включають оплату роботи адвоката по підготовці та поданню позову, участь у судовому розгляді справи судом першої інстанції, зокрема підготовку на подання відзиву на відзив, необхідних заяв та клопотань, участь у судових засіданнях (справа розглядається в порядку загального позовного провадження, відповідно таких засідань буде щонайменше два). З огляду на обсяг виконаних робіт та, що будуть виконані, заявлені витрати є розумними та співмірними з предметом позову.

Ухвалою суду від 29.10.2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду.

В судове засідання сторони не з`явились.

Представник позивача до суду надав заяву про розгляд справи у його відсутність та у відсутність позивача на позовних вимогах наполягає.

Відповідач надав відзив, інших клопотань чи заяв не надавав.

В зв`язку з цим в силу положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з таких мотивів.

Як встановлено судом, позивач ОСОБА_1 в з травня 2014 року по серпень 2015 року перебувала у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу з ОСОБА_3 . ІНФОРМАЦІЯ_2 народився спільний син Позивачки та Відповідача - ОСОБА_4 . Дитина була зареєстрована 29 травня 2015 року (актовий запис № 206) відділом РАЦС реєстраційної служби Дружківського міського управління юстиції Донецької області, про що видано Свідоцтво про народження серії НОМЕР_3 .

У зазначеному Свідоцтві про народження батьком записаний ОСОБА_6 . Згідно Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян відомості про батька записані відповідно до частини першої статті 135 Сімейного Кодексу України (При народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою). Копія зазначеного витягу № 2 від 26 червня 2025 року додається до позовної заяви.

В такому порядку дитина була зареєстрована оскільки відповідач фактично визнавав і визнає своє батьківство, однак подавати спільну заяву про реєстрацію дитини в порядку, встановленому ст.126 СК України відмовився.

Позивачка ОСОБА_1 не має змоги самостійно утримувати неповнолітню дитину, у зв`язку з чим змушена звернутись за захистом своїх прав та прав дитини до суду. Захист прав полягає у встановленні факту того що Відповідач ОСОБА_3 є батьком неповнолітнього ОСОБА_4 та стягнення з відповідача аліментів на утримання зазначеної дитини.

Факт того що саме ОСОБА_3 є батьком ОСОБА_4 ґрунтується на таких обставинах: В період коли була зачата та народилась вказана дитина (з травня 2014 року по серпень 2015 року), мати дитини - Позивачка та батько - Відповідач перебували у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу. Крім того Відповідач ОСОБА_3 сам не заперечував та визнавав факт свого батьківства. - Відповідач ОСОБА_3 , як батько періодично спілкувався з сином ОСОБА_7 , надавав нерегулярну матеріальну допомогу на його утримання.

Факт спілкування з дитиною підтверджується відповідними фотографіями, які додаються до позову.

Як вбачається з наведених вище обставин - Відповідач ОСОБА_3 є батьком неповнолітнього ОСОБА_4 , що визнає відповідач.

Відповідач ОСОБА_3 , належної матеріальної допомоги, необхідної для утримання та виховання дитини, не надає. Неповнолітній ОСОБА_8 мешкає разом з матір`ю - позивачкою ОСОБА_1 та перебуває на повному її утриманні, а тому позивач проситть стягнути аліменти з відповідача у розмірі 1/4 частини заробітку щомісяця до повноліття дитини.

Згідно статті 125 СК України якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу охорони здоров`я про народження нею дитини. Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: 1) за заявою матері та батька дитини; 3) за рішенням суду.

Відповідно до частини першої статті 126 СК України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану.

Згідно статті 128 СК України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.

Заява про встановлення факту батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу (абзац 2 частини 1 статті 130 СК України).

Згідно абзацу першого частини першої статті 135 СК України, при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

За відомостями з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження дітей, підставою запису відомостей про батька дитини ОСОБА_4 є заява матері дитини про державну реєстрацію відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України - державна реєстрація проведена за вказівкою матері.

Рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах реєстрації актів цивільного стану (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено) (пункт 9 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»).

Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі сукупності доказів. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ЦПК України, згідно з якими жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення.

Доказами у зазначеній категорії справ можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі частини другої статті 128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи.

Згідно зі статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно із частинами першою, шостою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Для встановлення батьківства правове значення мають фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання, а також докази, що підтверджують визнання особою батьківства.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 травня 2018 року у справі № 591/6441/14-ц (провадження № 61-6030св18) зазначено, що доказами у зазначеній категорії справ можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності.

Оцінивши всі докази по справі, враховуючи, що відповідач визнає факт батьківства та стверджує, що дитина ОСОБА_4 його син, він завжди це визнавав, заперечує проти призначення експертизи, суд приходить до висновку, що немає необхідності у призначенні експертизи по справі.

Згідно з роз`ясненнями наданими у п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», резолютивна частина рішення щодо визнання батьківства повинна містити в собі всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства в органах РАЦС (прізвище, ім`я по батькові матері й батька, число місяць і рік народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено).

Відповідно до статті 134 СК України на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове свідоцтво про народження.

Відповідно до підпункту двадцятого пункту першого розділу ІІІ Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/5, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану.

Згідно з пункту 2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, що затверджені наказом МЮ України від 12.01.2011 №96/5, підставою для внесення змін в актовий запис цивільного стану є рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану. На підставі рішення суду про визнання батьківства (материнства) в актовому записі про народження змінюються відомості про батька та вносяться пов`язані з цим інші зміни згідно із зазначеними в рішенні суду (п. 2.16.4).

Крім того, стаття 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.

Згідно зі статтею 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 р., батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі статтею 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частинами 1-3 статті 181 Сімейного Кодексу України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Частинами 1-2 статті 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує:1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Аналогічні обставини викладені в пункті 17 постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів».

Згідно частини першої статті 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно до статті 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина 1 статті 2 ЦПК України).

Аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Згідно частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 № 3674-VI, позивач звільнена від сплати судового збору за вимогу про стягнення аліментів, тому він підлягає стягненню з відповідача в дохід держави у сумі 1211,20 грн.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат відповідно до ст. ст. 133, 141 ЦПК України, з огляду на ухвалення рішення на користь позивача, суд вважає за необхідне компенсувати понесені нею та документально підтверджені судові витрати шляхом їх стягнення з відповідача, а саме: судовий збір в загальному розмірі 50 % в сумі 605,60 грн., повернувши позивачу з державного бюджету 50 % судового збору, сплаченого нею при поданні позову в сумі 605,60 грн..

Стосовно стягнення з відповідача витрат на правову допомогу 5000,00 грн.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Відповідно до ст. 137 ЦПК Українивитрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно з ч. 1-6 ст. 137 ЦПК Українивитрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) вказано, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Отже, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

У разі недотримання вимог частини четвертоїстатті 137 ЦПК Українисуд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

З огляду на те, що позивачем доведені судові витрати на правову допомогу, а саме квитанцією про сплату 5000,00 грн. адвокату, договором про надання правової допомоги, додатковою угодою, ордером та свідоцтвом адвоката, виходячи з принципів розумності та справедливості, суд вважає за доцільне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати на правову (правничу) допомогу в заявленому розмірі 5000,00 грн. При прийнятті такого рішення судом враховані вимоги частин 4, 5 ст. 137 ЦПК України, складність справи, обсяг наданих адвокатських послуг та витрачений адвокатом час, суд вважає таку суму співмірною з огляду на розумну необхідність витрат для цієї категорії справ та з метою уникнення можливості неправомірного збагачення позивача за рахунок відповідача.

Керуючись статями 125, 126, 128, 135, 180-183, 191 СК України, статями 10, 12, 13, 81, 109, 141, 263, 265 ЦПК України,суд,

ухвалив :

Задовольнити позов ОСОБА_1 , представник позивача ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа Дружківський міський відділ реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління юстиції про визнання батьківства - повністю.

Встановити факт батьківства ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, РНОКПП НОМЕР_1 , відносно дитини - ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , та внести відповідні зміни і доповнення до актового запису про народження № 206 від 29 травня 2015 року, який зареєстрований відділом РАЦС реєстраційної служби Дружківського міського управління юстиції Донецької області. Після встановлення факту батьківства залишити дитині прізвище - ОСОБА_5 .

Стягнути з ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частини заробітку його (доходу), але не менше ніж встановлений законом мінімальний розмір аліментів для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 08.07.2025 року до повноліття дитини.

Стягнути з ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , 50 % судового збору в розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.

Зобов`язати Головне управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області (, 49000 м. Дніпро, вул.Челюскіна,1) повернути ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , 50 % судового збору в розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок, сплаченого, згідно з платіжною інструкцією № 28 від 03 липня 2025 року.

Стягнути з ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 до спеціального фонду Державного бюджету України судовий збір у сумі 1211 ( одна тисяча двісіт одинадцять ) гривень 20 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , витрати на правову допомогу в розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень 00 копійок.

На підставі пункту 1 частини першої статті 430 ЦПК України, допустити негайне виконання рішення суду про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 21 листопада 2025 року.

Суддя: Н. О. Сарат