ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8090/25 Справа № 176/2516/15-ц Суддя у 1-й інстанції - Крамар О. М. Суддя у 2-й інстанції - Халаджи О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Халаджи О. В.

суддів: Агєєва О.В., Космачевської Т.В.

секретар Кругман А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 19 червня 2025 року у цивільній справі за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця П`ятихатського відділу ДВС у Кам`янському районі Дніпропетровської області, заінтересована особа Акціонерне товариства комерційний банк «ПриватБанк» щодо опису та арешту майна (суддя першої інстанції Крамар О.М.),

В С Т А Н О В И В:

У травні 2025 року ОСОБА_1 звернулась до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області зі скаргою на державного виконавця П`ятихатського відділу ДВС у Кам`янському районі Дніпропетровської області щодо опису та арешту майна, в якій просила Визнати дії державного виконавця П`ятихатського відділу державної виконавчої служби у Кам`янськму районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), щодо опису та арешту майна боржника та щодо визначення вартості нерухомого майна неправомірними.

Скасувати постанови про опис та арешт майна (коштів) боржника від 19.03.2025 року винесені державним виконавцем Кіфаровою Валентиною Валеріївною у виконавчому провадженні ВП №55489952 з виконання виконавчого листа №176/2516/15 виданого 09.11.2017 року Апеляційним судом Дніпропетровської області про стягнення з ОСОБА_1 боргу 100012,77 грн. Стягувач ПАТ КБ «ПриватБанк», та постанови від 04.04.2025 року про призначення суб`єкта оціночної діяльності для участі у виконавчому провадженні.

Ухвалою Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 19 червня 2025 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено.

Із вказаною ухвалою суду не погодилась ОСОБА_1 , та подала апеляційну скаргу, в якій зазначила, що вона постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права,а також судом не було враховано певні обставини справи.

Скарга мотивована тим, що у оскаржуваній ухвалі суд першої інстанції приходячи до висновку про правомірність накладеного арешту на майно не звернув увагу і не надав відповідної оцінки доводам про те, що це майно належить скаржниці та її чоловіку який не є учасником виконавчого провадження, на праві спільної сумісної власності.

Також вказує, що матеріали справи містять докази того, що спочатку з пенсії утримувались кошти на погашення заборгованості, а потім апелянт добровільно стала сплачувати суми на погашення боргу, що значно вище ніж 20 відсотків моїх доходів.

Крім того, зазначає, що оцінка нерухомого майна має здійснюватися відповідно до Національного стандарту №2 та з урахуванням Національного стандарту №1, яким визначено загальні засади.

Суд першої інстанції не звернув уваги і не надав оцінки тим фактам, що суб`єкт оцінювання особисто не оглядав внутрішні приміщення об`єкта оцінки і зауважень щодо допуску його до об`єкта з метою проведення вказаного дослідження не висловлював, відтак це безумовно впливає на об`єктивність оцінки вартості спірного майна.

ОСОБА_1 , просила ухвалу Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 19 червня 2025 року скасувати та ухвалити рішення про задоволення її скарги у повному обсязі.

Від АТ КБ «ПриватБанк» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вказано, що ОСОБА_1 , маючи у своїй приватній власності 4 квартири та здійснюючи разом зі своїм чоловіком підприємницьку діяльність, а також, маючи у своєму розпорядженні час для виконання рішення суду (8 років пройшло з часу набрання законної сили цього рішення), просто не виконувала рішення суду щодо стягнення з неї лише 100 тис. грн.

Представник Банку Якушев С.О., просив оскаржувану ухвалу суду залишити без змін.

Від відділу ДВС відзив на апеляційну скаргу не надходив.

ОСОБА_1 , у судовому засіданні підтримала доводи апеляційної скарги, просила задовольнити її у повному обсязі.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явились, про час, дату та місце розгляду справи були повідомленні належним чином.

Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Матеріалами справи встановлено, що у П`ятихатського відділу ДВС у Кам`янському районі Дніпропетровської області перебуває на виконанні виконавче провадження № 55489952 з примусового виконання виконавчого листа № 176/2516/15-ц, виданого 09.11.2017 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» боргу в розмірі 100 012,77 грн.

За весь час перебування даного виконавчого провадження на примусовому виконанні з пенсії скаржниці спочатку утримувались кошти на погашення заборгованості, потім нею самостійно погашався борг у вигляді часткового щомісячного внесення грошових сум. На час подання скарги сума заборгованості за виконавчим провадженням складає 88 6798 грн. 75 коп.

05.08.2020 року державним виконавцем Жовтоводського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, яку було направлено до П`ятихатського об`єднаного управління ПФУ у Дніпропетровській обл.

З пенсії боржниці за період з 01.09.2020 по 01.07.2022 року надійшло 8720,00 грн.

Відповідно п. 3 п. 10-2 Розділу XIII «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про виконавче провадження» - припиняється звернення стягнення на пенсію, стипендію (крім рішень про стягнення аліментів, про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю внаслідок кримінального правопорушення, та рішень, боржниками за якими є громадяни Російської Федерації).

З 01.07.2022 року припинилось стягнення заборгованості з пенсії боржника.

09.07.2024 року державним виконавцем Жовтоводсько-П`ятихатського відділу державної виконавчої служби у Кам`янському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) винесено постанову про визначення поточного рахунку для здійснення видаткових операцій за заявою боржниці у відповідності Закону України № 3048-IX «Про внесення змін до деяких законів України щодо окремих особливостей організації примусового виконання судових рішень, рішень інших органів під час дії воєнного стану».

За період з 01.07.2022 року по 12.02.2025 року заборгованість ОСОБА_1 не сплачувалася. Водночас можливість для погашення заборгованості була, що підтверджується отриманням пенсії.

Отже, добровільно заборгованість боржниця почала сплачувати тільки, перед початком проведення заходів примусового виконання, пов`язаних із описом нерухомого майна, яке зі слів самої скаржниці використовується в господарській діяльності, з чого можна зробити висновок - для отримання прибутку.

Відповідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 314589399 від 09.11.2022 року встановлено, що боржниці належить наступне майно:

-квартира, реєстраційний номер 11899312, місцезнаходження: АДРЕСА_1 , частка власності 1/1. Право власності на підставі договору купівлі-продажу №360 від 07.02.2008 р. Жовтоводська міська нотаріальна контора.

-квартира, реєстраційний номер 19017872, місцезнаходження: АДРЕСА_2 , частка власності 1/1. Право власності на підставі договору купівлі-продажу №1389 від 20.06.2007 р. приватний нотаріус Жовтоводського міського нотаріального округу.

-квартира, реєстраційний номер 22554471, місцезнаходження: АДРЕСА_3 , частка власності 1/1. Право власності на підставі договору купівлі-продажу №846 від 20.03.2008 р. приватний нотаріус Жовтоводського міського нотаріального округу.

-квартира, реєстраційний номер 19058754, місцезнаходження: АДРЕСА_4 , частка власності 1/1. Право власності на підставі договору купівлі-продажу №4198 від 22.06.2007 р. приватний нотаріус Жовтоводського міського нотаріального округу.

19.03.2025 року державним виконавцем Жовтоводсько-П`ятихатського відділу державної виконавчої служби у Кам`янському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) винесено постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника, а саме: квартир АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 , АДРЕСА_7 , АДРЕСА_8 . Опис майна було проведено в присутності понятих та здійснено зовнішню фотофіксацію майна. Оскільки визначене майно боржниця здає в оренду провести фотофіксацію майна зсередини виявилось неможливим.

Відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив з того, що рішення суду боржником ОСОБА_1 не виконується протягом майже 10 років.

Колегія суддів погоджується з даним висновком місцевого суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи (стаття 447 ЦПК України).

Відповідно до частини другої та третьої статті 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене права заявника).

Згідно із ст. 3 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом.

Закон України «Про виконавче провадження» є спеціальним законом, що регулює виконання рішень судів, інших органів (посадових осіб).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Стаття 2 Закону України «Про виконавче провадження» регламентує, що виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: верховенства права; обов`язковості виконання рішень; законності; диспозитивності; справедливості, неупередженості та об`єктивності; гласності та відкритості виконавчого провадження; розумності строків виконавчого провадження; співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» у виконавчому документі зазначаються: назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків); резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); строк пред`явлення рішення до виконання.

Згідно із ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що заходами примусового виконання рішень є: звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Частиною 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно, і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до частини першої статті 52 Закону № 606-XIV звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Аналогічна за змістом норма закріплена у частині першій статті 48 Закону № 1404-VIII, який набрав чинності з 05 жовтня 2016 року.

Згідно статті 56 Закону № 1404-VIII. арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису.

Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Виконавець за потреби може обмежити право користування майном, здійснити опечатування або вилучення його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що він виносить постанову або зазначає обмеження в постанові про арешт. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин.

Наявність накладеного виконавцем у процесі виконавчого провадження арешту державного або комунального майна, крім арешту, накладеного у кримінальному провадженні, не перешкоджає продажу шляхом приватизації єдиного майнового комплексу державного або комунального підприємства, до складу якого входить таке майно. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Копії постанов, якими накладено арешт на майно (кошти) боржника, виконавець надсилає банкам чи іншим фінансовим установам, органам, що здійснюють реєстрацію майна, реєстрацію обтяжень рухомого майна, в день їх винесення.

У постанові про опис та арешт майна (коштів) боржника обов`язково зазначаються: 1) якщо опису підлягає земельна ділянка - її розмір, цільове призначення, наявність комунікацій тощо . 2) якщо опису підлягає будівля, споруда, приміщення, квартира - загальна площа, кількість кімнат (приміщень), їх площа та призначення, матеріал стін, кількість поверхів, поверх або поверхи, на яких розташоване приміщення (квартира), інформація про підсобні приміщення та споруди, ідентифікатор закінченого будівництвом об`єкта (для об`єктів, яким присвоєно ідентифікатор до проведення опису);

Згідно із частиною четвертою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених із боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів із дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості зі сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який застосовується для забезпечення реального виконання рішення, що підлягає примусовому виконанню.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (частини перша, третя статті 13 ЦПК України).

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина перша статті 367 ЦПК України).

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі ухвалити рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Як було встановлено матеріалами справи та не заперечується учасниками справи, що у П`ятихатського відділу ДВС у Кам`янському районі Дніпропетровської області перебуває на виконанні виконавче провадження № 55489952 з примусового виконання виконавчого листа № 176/2516/15-ц, виданого 09.11.2017 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» боргу в розмірі 100 012,77 грн.

За весь час перебування даного виконавчого провадження на примусовому виконанні з пенсії скаржниці спочатку утримувались кошти на погашення заборгованості, потім нею самостійно погашався борг у вигляді часткового щомісячного внесення грошових сум. На час подання скарги сума заборгованості за виконавчим провадженням складає 88 6798 грн. 75 коп.

19.03.2025 року державним виконавцем Жовтоводсько-П`ятихатського відділу державної виконавчої служби у Кам`янському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) винесено постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника, а саме: квартир АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 , АДРЕСА_7 , АДРЕСА_8 . Опис майна було проведено в присутності понятих та здійснено зовнішню фотофіксацію майна. Оскільки визначене майно боржниця здає в оренду провести фотофіксацію майна зсередини виявилось неможливим.

До апеляційної скарги ОСОБА_1 , долучила лист Жовтоводського-П`ятихатського відділу ДВС у Кам`янському районі Дніпропетровської області, з якого вбачається, що станом на 01.06.2025 року боржником ОСОБА_1 було сплачено на за виконавчим провадженням № 22196 грн. (а.с. 83 зворот), тобто подаючи даний доказ на стадії апеляційного перегляду справи, боржник фактично визнала, що нею на даний час не виконано рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 09.11.2017 року про стягнення з неї на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором, а тому враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду, що відсутні підстави для скасування постанови державного виконавця про опис та арешт майна, оскільки, боржник у добровільному порядку відмовляється від виконання рішення.

За таких обставин, ухвалу суду від 19 червня 2025 року слід залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 , без задоволення.

Доводи апеляційної скарги, стосовно того, що квартири на які було накладено арешт належать її чоловіку на праві спільної сумісної власності жодним доказом не підтверджено.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування районним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (справа "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року).

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).,

Колегія суддів перевірила доводи апеляційних скарг на предмет законності судового рішення виключно в межах заявлених в суді першої інстанції вимог та які безпосередньо стосуються правильності застосування судом норм матеріального і дотримання норм процесуального права, у зв`язку із чим, не вдається до аналізу і перевірки інших доводів, які за своїм змістом зводяться до необхідності переоцінки доказів та встановлення обставин у справі, оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції і не дають підстав вважати, що судом порушено норми процесуального права та/або неправильно застосовано норми матеріального права, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін.

Керуючись статтями 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 19 червня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді: О.В. Халаджи

О.В. Агєєв

Т.В. Космачевська

Повний текст судового рішення складено 19 листопада 2025 року.

Головуючий-суддя О.В. Халаджи