(2/199/5558/25)
РІШЕННЯ

Іменем України

17.11.2025 року Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпра в складі: головуючого судді Руденко В.В., при секретарі Мацак А.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в залі суду м. Дніпра цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача звернулась до суду з позовом до відповідачів про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що позивач проживає за адресою АДРЕСА_1 , на підставі ордеру від 14.02.1975 року № 33, виданому її покійному чоловіку ОСОБА_4 .

Згідно довідки № 008921 про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/ будинку осіб за адресою: АДРЕСА_1 до складу сім`ї/зареєстрованих входять: ОСОБА_4 , родинні стосунки наймач, незареєстрований власник; ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , родинні зв`язки дружина, зареєстрована 22.02.1980 р.; ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , родинні зв`язки син, зареєстрований 18.07.1986 р.; ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , родинні зв`язки дружина сина, зареєстрована 18.11.1986 р.; ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , родинні зв`язки онук, зареєстрований 12.07.2007.

Відповідно до рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 20.05.2019 року по справі № 199/2117/19 шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 розірвано.

Позивач зазначає, що ОСОБА_2 починаючи з 14.07.2005 та ОСОБА_3 , починаючи з 05.08.2017 року за адресою АДРЕСА_1 , не проживають, не сплачують комунальні платежі в утриманні житла участі не беруть, особистих речей в квартирі не має і взагалі квартирою вони не цікавляться.

Перешкод в користуванні жилим приміщенням позивач відповідача не чинить.

Крім того, ОСОБА_2 перебуває на території російської федерації з 2005 року, намірів повертатись для проживання за місцем реєстрації не має. ОСОБА_3 починаючи з 2019 року перебуває на території Республіки Польща, намірів повертатись для проживання за місцем реєстрації не має. У зв`язку з чим позивач просила суд визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 такими, що втратили право користування житловим приміщенням, адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра від 29 вересня 2025 року відкрито провадження по даній справі.

Відповідачі правом на подачу відзиву на позов не скористались.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , проживає за адресою АДРЕСА_1 , на підставі ордеру, виданого Виконкомом Дніпропетровської міської Ради депутатів трудящих від 14.02.1975 року № 33, виданому її покійному чоловіку ОСОБА_4 .

Згідно довідки № 008921 про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/ будинку осіб за адресою: АДРЕСА_1 до складу сім`ї/зареєстрованих входять: ОСОБА_4 , родинні стосунки наймач, незареєстрований власник (помер ІНФОРМАЦІЯ_5 ); ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , родинні зв`язки дружина, зареєстрована 22.02.1980 р.; ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , родинні зв`язки син, зареєстрований 18.07.1986 р.; ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , родинні зв`язки дружина сина, зареєстрована 18.11.1986 р.; ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , родинні зв`язки онук, зареєстрований 12.07.2007.

Відповідно до рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 20.05.2019 року по справі № 199/2117/19 шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 розірвано.

Відповідно до довідок КЖЕП № 19 № 1560 від 31.03.2009, № 1718 від 08.04.2010, актів КЖЕП № 19 від 08.04.2010, 15.12.2016, 24.02.2020 ОСОБА_2 , починаючи з 14.07.2005, та ОСОБА_3 , починаючи з 05.08.2017 року, за адресою АДРЕСА_1 , не проживають в даній квартирі, не сплачують комунальні платежі в утриманні житла участі не беруть, особистих речей в квартирі не має, квартирою не цікавляться. Згідно копій документів, що встановлюють особу, відповідачі мають громадянство та право постійного проживання в інших країнах.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Згідно зі статтею 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень, та в гарантії збереження житла в державному та комунальному житлову фонді за тимчасово відсутніми громадянами протягом шести місяців (стаття 71 ЖК України), членів сім`ї власника жилого приміщення протягом року (стаття 405 ЦК України) (Пленум Верховного Суду України у постанові «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12 квітня 1985 року № 2).

Відповідно до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до ст. 163 ЖК України, у разі тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу, а саме що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

З огляду на викладене, щоб визнати особу такою, що втратила право користування жилим приміщенням необхідна наявність таких умов: особа відсутня за місцем реєстрації без поважних причин понад 6 місяців; відсутні поважні причини відсутності особи понад 6 місяців, перелік яких чітко визначений законом; наявність доказів того, що особа не проживає у житлі протягом цього строку і більше.

На ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресування кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо) (пункт 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України»).

Статтею 9 ЖК України передбачено, що ніхто не може бути обмежений в праві користування жилим приміщенням інакше як на підставах і в порядку, передбаченому законом, житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони використовуються проти їх призначення або з порушенням прав інших громадян.

Відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ним зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Статтею 72 ЖК України передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18.03.2020 року у справі №182/6536/13-ц зазначено, що аналіз статей 71, 72 ЖК України дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями за двох умов: непроживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин. Саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК Українистроки у жилому приміщенні без поважних причин. Верховний Суд виходить з того, що початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності. (постанова Верховного Суду від 24.10.2018 року справа №490/12384/16-ц,).

Передбачених ч. 2 ст. 71 ЖК України випадків, коли жиле приміщення зберігається за відсутнім членом сім`ї наймача понад шість місяців не встановлено.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Будь-яких доказів того, що відповідачам чиняться перешкоди в користуванні спірною квартирою, та останні несе витрати по її утриманню, чи в спірній квартирі знаходяться речі відповідачів до суду не надано.

Враховуючи термін відсутності відповідачів у квартирі, тривале непроживання осіб в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин такої відсутності, суд вважає, що не визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням порушує принцип правової визначеності для позивача, яка звернулася до суду із вказаними позовними вимогами.

На підставі вищевикладеного, беручи до уваги належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів в рівних частинах на користь позивачки судовий збір по 605 грн 60 коп. з кожного.

Керуючись ст.ст. 12, 76-81, 141, 259, 263- 265, 268, 274-279 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,- задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ) та ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ) такими, що втратили право користування житловим приміщенням квартирою АДРЕСА_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ) та ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ) на користь позивача ОСОБА_1 ( НОМЕР_3 ) судові витрати по справі, що складаються з судового збору в розмірі 1211,20 грн., з кожного по 605 грн 60 коп.

Рішення може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі у тридцятиденний строк з дня його проголошення апеляційної скарги.

Суддя В.В. Руденко