Справа № 713/3005/25
Провадження №2/713/1008/25
УХВАЛА

іменем України

17.11.2025 м. Вижниця

Вижницький районний суд Чернівецької області в складі: головуючого судді Кириляк А.Ю., з участю секретаря Матейчук-Степан Л.Ю., за участі представника позивача Григоренко А.О., відповідача ОСОБА_1 розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Вижниця в режимі відеоконференції клопотання відповідача ОСОБА_1 у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 , інтереси якого представляє адвокат Григоренко Андрій Олександрович до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про стягнення збитків завданих внаслідок пожежі,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про стягнення збитків завданих внаслідок пожежі.

Відповідач до початку судового засідання подала клопотання про закриття провадження по справі на підставі п.1 ч.1 ст.255 ЦПК в якому вказує, що позивач ОСОБА_2 в даному приміщенні без укладення з нею договору оренди здійснював господарську діяльність у сфері суспільного виробництва, спрямовану на виготовлення та реалізацію продукції, що має цінову визначеність та відповідно до відкритих джерел інформації був зареєстрований як приватний підприємець .

Стаття 20 ГПК України визначає справи, що відносяться до юрисдикції господарських судів а саме що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності.

Для цілей цього Кодексу господарською діяльністю є діяльність юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

З уваги на зазначене даний позов належить до підсудності господарського суду однак позивач звернувся до загального суду.

Представник позивача в підготовчому судовому засіданні просив у задоволенні клопотання відповідача відмовити , оскільки нерухоме майно відповідачем не надавалось позивачу для здійснення господарської діяльності.

Відповідач в підготовчому судовому засіданні підтримала клопотання , просила його задовольнити в повному обсязі.

Треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , в підготовче судове засідання не з`явилися нележним чином були повідомлені про день та час розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи, керуючись положеннями діючого законодавства, суд дійшов до наступного.

Відповідно до частини першої ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суд повинен виходити з того, що у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за КАС України або ГПК України віднесено до компетенції адміністративних чи господарських судів. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Юрисдикційність спору залежить від характеру спірних правовідносин, правового статусу суб`єкта звернення та предмета позовних вимог, а право вибору способу судового захисту належить виключно позивачеві.

Статтею 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» містить, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Критеріями розмежування судової юрисдикції є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Відповідно до статті 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Статтею 20 ГПК України визначено предметну та суб`єктну юрисдикцію господарських судів, тобто сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції. Так, за частиною першою цієї статті господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) ФОП; інші справи у спорах між суб`єктами господарювання.

Відповідно до положень частини другої цієї ж статті право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням мають юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування.

За статтею 45 ГПК України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені в статті 4 цього Кодексу, тобто, і фізичні особи, які не є підприємцями, а винятки, коли спори, стороною яких є фізична особа, що не є підприємцем, не підлягають розгляду у господарських судах, чітко визначені положеннями статті 20 цього Кодексу (як приклад, пункти 5, 10, 14 цієї статті).

Наведене свідчить про те, що з дати набрання чинності ГПК України в редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» одним із критеріїв віднесення справ до господарської юрисдикції визначено наявність між сторонами саме господарських правовідносин, а також впроваджено підхід щодо розмежування юрисдикції залежно від предмета правовідносин, а не лише від суб`єктного складу сторін.

Отже, ознаками спору, на який поширюється юрисдикція господарського суду, є наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин, наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом, відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

З огляду на положення частини першої статті 20 ГПК України а також статей 4, 45 цього Кодексу для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду конкретної справи має значення суб`єктний склад саме сторін правочину та наявність спору, що виник у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності.

Відповідно до статті 3 ГК України під господарською діяльністю розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва - підприємцями.

Як встановлено, в судовому засіданні сторони на момент пожежі - 09.06.2024 року були ФОПи , мета надання приміщення відповідачем, яка є фізичною особою підприємцем , позивачу була виготовлення пелет , що є господарською діяльністю, що підтверджується письмовими доказами наданої до позовної заяви.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 255 Цивільного процесуального кодексу України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Закриття провадження у справі - це закінчення діяльності суду з розгляду цивільної справи без ухвалення рішення із зазначених у законі підстав, яке виключає можливість повторного звернення до суду із таким самим позовом.

Підставами закриття провадження в справі є обставини, які підтверджують неправомірність виникнення процесу і неправомірність його подальшого продовження. Тому закриття провадження в справі виключає можливість повторного порушення в суді тотожної справи.

Вивчивши матеріали поданої позовної заяви, судом встановлено, що позивач просить вирішити спір, який віднесено до юрисдикції господарського суду, з огляду на суб`єктний склад та характер спірних правовідносин, які є господарсько-правовими, що зумовлює розгляд такого спору в порядку господарського судочинства та не допускає розгляду в порядку цивільного судочинства, що має наслідком закриття провадження у справі.

На підставі викладеного, керуючись статтями 19, 20, 186, 258-261, 352-354 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання відповідача ОСОБА_1 цивільну справу за позовом ОСОБА_2 , інтереси якого представляє адвокат Григоренко Андрій Олександрович до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про стягнення збитків завданих внаслідок пожежі , - задовольнити.

Закрити провадження по справі за позовом ОСОБА_2 , інтереси якого представляє адвокат Григоренко Андрій Олександрович до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про стягнення збитків завданих внаслідок пожежі, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Роз`яснити позивачам, що дана справа підлягає до розгляду в порядку господарського судочинства.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до безпосередньо до Чернівецького апеляційного суду протягом 15-ти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Повний текст виготовлено - 18.11.2025 р.

Суддя Антоніна КИРИЛЯК