Провадження № 2/204/974/25
ЧЕЧЕЛІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ДНІПРА
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(повний текст)

23 жовтня 2025 року Чечелівський районний суд міста Дніпра в складі:

головуючої судді Чудопалової С.В.

за участю секретаря судового засідання Янчук П.П.

позивача ОСОБА_1

представника позивача адвоката Амельченка А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпрі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 (адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 , адреса фактичного місця проживання: АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_2 (адреса місця проживання: АДРЕСА_3 ), треті особи: Орган опіки та піклування адміністрації Новокодацького району Дніпровської міської ради (адреса місця знаходження: 49064, м. Дніпро, просп. Сергія Нігояна, буд. 77), Орган опіки та піклування Цетральної адміністрації Дніпровської міської ради (адреса місця знаходження: пр. Лесі Українки, 65, м. Дніпро) та ІНФОРМАЦІЯ_1 (адреса місця знаходження: АДРЕСА_4 ) про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом про позбавлення батьківських прав відповідачки ОСОБА_2 та стягнення з неї аліментів. Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачка є матір`ю неповнолітнього ОСОБА_3 . Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 27.07.2015 шлюб між сторонами було розірвано. З 2016 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 проживає з ним, оскільки його матір виїхала за межі м. Дніпра. Він повністю утримує сина, виховує та піклується про його здоров`я , фізичний, духовний та моральний розвиток. Мати дитини не відвідує та не цікавиться його розвитком, не підтримує з ним зв`язок, ніяким чином не проявляє батьківської уваги та не піклується про сина, не приймає участі у його вихованні,підготовки до самостійного життя , не бере матеріальної участі у вихованні дитини у зв`язку з чим позивач звернувся до суду із даними позовними вимогами. Ухвалою суду від 17.12.2024 відкрито провадження по справі та призначено підготовче засідання (а.с.21-22). Протокольною ухвалою суду від 26.05..2025 закрито підготовче провадження та справу призначено досудового розгляду (а.с.78) Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, представник який діє в його інтересах адвокат Амельченко А.С. надав пояснення аналогічні викладеним у позові. Крім того позивач пояснив, що з 2015 - 2016 відповідачка тривалий час проживає в Закарпатській області, мешкає окремо від сина , не спілкується з ним, не бере участі у його вихованні, матеріально не забезпечує. Наразі він вдруге одружений та разом з дружиною виховують сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 також у них є спільна донька ОСОБА_5 . Мати дитини, ОСОБА_2 не виявляє ніякої турботи про сина,не приймає участі у його житті, взагалі не цікавиться його успіхами та досягненнями, самоусунулася від виконання батьківських обов`язків. Тому вважає, що наявні підстави для позбавлення її батьківських прав та стягнення аліментів. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи була неодноразово повідомлена у встановленому законом порядку, а саме направленням на адресу проживання судових повісток, а також шляхом опублікування повідомлення на офіційному веб-порталі «Судова влада України», причини неявки суду не повідомила, клопотань про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи у її відсутність, а також відзив не подала, у зв`язку із чим, суд, враховуючи згоду позивача, ухвалив відповідно до ст. 280 ЦПК України проводити заочний розгляд справи з ухваленням заочного рішення.

Представник органу опіки та піклування Центральної адміністрації Дніпровської міської ради в судове засідання не з`явися, надав суду заяву про розгляд справи у їх відсутність та висновок про доцільність позбавлення відповідачки батьківських прав (а.с.73-76).

В судовому засіданні був опитаний неповнолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який суду повідомив, що наразі навчається у 9 класі 124 школи. Мешкає вже тривалий час з батьком, мачухою ОСОБА_6 , бабусею та сестрою ОСОБА_7 , якій 5 років. Мати проживає десь на Закарпатті. Зазначив, що останній раз бачив мати 9-10 років тому. Вона ніколи йому не телефонує, не підтримує з ним зв`язок, ніяким чином не проявляє батьківської уваги та не піклується про нього, не цікавиться його справами, жодного разу не привітала зі святами. Також пояснив, що з навчанням йому допомагає батько та ОСОБА_6 . Також додав, що у нього відсутнє бажання спілкуватися з матір`ю.

Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, опитавши дитину ОСОБА_3 , з`ясувавши дійсні обставини справи, права та обов`язки сторін, повно та всебічно дослідивши обставини та докази у справі, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 27.07.2015 було розірвано. Рішення суду набрало законної сили 09.06.2015 (а.с.44-45).

Від даних стосунків у подружжя народився син, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується відповідним свідоцтвом серії НОМЕР_1 , видане Красногвардійським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, матір`ю якого є відповідач по справі (а.с.7)

30.10.2024 позивач уклав шлюб з ОСОБА_8 , що підтверджується відповідним свідоцтвом серії НОМЕР_2 , актовий запис № 841 (а.с.9).

Згідно з витягом з реєстру територіальної громади від 08.11.2024 вбачається, що 11.08.2006 ОСОБА_1 був зареєстрований в квартирі АДРЕСА_5 (а.с.10).

Згідно з витягом з реєстру територіальної громади від 21.11.2024 вбачається, що 29.07.2010 ОСОБА_3 був зареєстрований в квартирі АДРЕСА_6 (а.с.11).

Проте із наданих документів вбачається, що з 01.09.2018 позивач разом зі своєю дружиною ОСОБА_9 , сином ОСОБА_3 та спільною донькою ОСОБА_5 проживає у будинку АДРЕСА_2 (а.с.14).

Як вбачається із матеріалів справи, вказаний житловий будинок на праві приватної власності належить дружині позивача ОСОБА_8 , що підтверджується Витягом з Держаного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності та свідоцтвом про на спадщину за заповітом від 08.06.2020 (а.с.16-17).

Відповідно до характеристики, виданої класним керівником Дніпровської гімназії № 124, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , с учнем 8-Б класу, у навчальному закладі навчається з 4 класу. Батько здійснює постійний контроль за навчанням сина, приділяє належну увагу вихованню, відвідує школу, постійно спілкується з класним керівником. Мати не брала участі у шкільному житті ОСОБА_10 , не цікавилася навчанням та не відвідувала школу (а.с.13).

Згідно медичної характеристики Комунального некомерційного підприємства «Дніпровський центр первинної медико-санітарної допомоги №12» Дніпровської міської ради від 31.01.2025 ОСОБА_3 , перебуває на обліку в закладі охорони здоров`я з 2019 року. На медичний огляд ОСОБА_10 приводив батько, ОСОБА_1 , матір дитини ніколи не бачили (а.с.15).

Згідно акту, складеного головою квартального комітету управління майном колишнього смт. Таромське Дніпровської міської ради № 231 від 29.11.2024 вбачається, що в буд. АДРЕСА_7 проживає позивач разом зі своєю дружиною ОСОБА_8 , бабусею ОСОБА_11 , сином ОСОБА_3 та спільною донькою ОСОБА_5 . Крім того вказано, що ОСОБА_3 знаходиться на утриманні батька ОСОБА_1 . Мати дитини у вихованні участі не приймає(а.с.18).

Відповідно до довідки виданої практичним психологом Комунального закладу «Дніпропетровський центр соціально-психологічної допомоги» Дніпропетровської обласної ради від 16.01.2025 про надання соціально-психологічної допомоги ОСОБА_1 та рекомендовано зосередитись на майбутньому дитини, її всебічному розвитку, ОСОБА_12 повинен перебувати в режимі емоційної стабільності та в безпечному середовищі, цю потребу забезпечує родина, в якій на даний час проживає хлопчик (а.с.38-42). Розпорядженням голови Центральної адміністрації Дніпровської міської ради №164-р від 21.05.2025 складено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно дитини ОСОБА_3 . Отже орган опіки та піклування остаточно не заперечує проти позбавлення відповідачки батьківських прав, оскільки остання свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків (а.с.73-76).

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини. Захист інтересів дитини знаходиться в одній площині поряд з такими фундаментальними правовими цінностями, як життя, здоров`я, свобода, безпека, справедливість. Захист інтересів дитини, її виховання обома батьками є запорукою становлення сильної держави, правового суспільства, оскільки зростаючи дитина перетворюється на правового партнера дорослих членів суспільства. Дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування (стаття 7 Конвенції про права дитини). Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (стаття 141 СК України).

Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, ратифікованою Постановою ВР N 789-XII від 27.02.1991 року, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно до ст. 20 Конвенції дитина, яка тимчасово або постійно позбавлена сімейного оточення або яка в її власних якнайкращих інтересах не може залишатися в такому оточенні, має право на особливий захист і допомогу, що надаються державою.

Статтею 27 Конвенції передбачено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 150 Сімейного кодексу України закріплені обов`язки батьків по вихованню та розвитку дітей, у числі яких передбачені турбота про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечення здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, підготовка її до самостійного життя. Ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов`язків є підставою для покладання на них відповідальності, установленої законом. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.

Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму ВСУ №3 від 30.03.2007 року « Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Правовий висновок про те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків, викладено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 29 липня 2021 року у справі № 686/16892/20, від 03 серпня 2022 рокуу справі № 306/7/20, від 07 грудня 2022 року у справі № 562/2695/20, від 11 січня 2023 року у справі № 461/7447/17, від 06 вересня 2023 року у справі № 545/560/21. Повторна та тривала нездатність виконувати батьківські обов`язки, нехтування ними, призводить до того, що дитина залишається без батьківського піклування, контролю чи допомоги, необхідних для її фізичного чи психічного благополуччя, а умови та причини нездатності виконувати батьківські обов`язки чи їх нехтування неможливо усунути. На підтвердження цього заявником мають бути надані належні, достовірні та достатні докази. Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Необхідно зробити все можливе, щоб зберегти особисті стосунки та, якщо це доречно, відновити сімейні стосунки. У рішенні від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

Підсумовуючи викладене, судом встановлено, що відповідач по справі є матір`ю неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , але ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по утриманню та вихованню сина тривалий час . Належним чином не піклується про нього, ніяким чином не проявляє батьківської турботи, не приймає участі у його вихованні, розвитку, підготовки до самостійного життя, не бере і матеріальної участі у вихованні сина. Своїми діями та бездіяльністю відносно дитини, остання не має бажання змінити ставлення до виховання та утримання сина. Хлопчик тривалий час проживає разом з батьком та його жінкою, бабусею, малолітньою сестрою, які піклуються про нього, утримують, доглядають, розвивають та спілкуються з ним у необхідному обсягу. Матір хлопчика фактично самоусунулась від виконання батьківських обов`язків відносно свого сина, усі вище викладені факти свідчать про безпідставне ставлення відповідачки до своєї дитини, про байдужість та повне ігнорування його життя. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини через винну поведінку відповідачки, яка свідомо нехтує у спілкуванні з сином.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Суд на перше місце ставить «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, правові наслідки позбавлення батьківських прав визначено ст. 166 СК України. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків.

З врахуванням вищенаведеного, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності та враховуючи обґрунтованість висновку органу опіки та піклування, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову, у зв`язку з чим слід позбавити ОСОБА_2 батьківських прав щодо неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Слід звернути увагу, що відповідно до частини першої статті 168 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду із заявою про надання їм права на побачення з дитиною, а згідно з частинами першою-другою статті 169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав; поновлення батьківських прав неможливе, якщо дитина була усиновлена і усиновлення не скасоване або не визнане недійсним судом.

Розглядаючи вимоги позивача про стягнення аліментів на неповнолітню дитину до її повноліття суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини та ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, культурного, морального і соціального розвитку. Також, згідно з ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей, умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не знаходиться в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини.

Судом враховується, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Суд також враховує, що виховання дитини одним із батьків, коли інший проживає окремо, створює додаткове навантаження по догляду та вихованню дітей, у зв`язку з чим, певним чином, з`являється дисбаланс між зусиллями, які мають прикладати обоє батьків для розвитку дітей, таким чином, що тягар здебільшого лягає лише на одного, в даному випадку батька.

Відповідно до частини статті 191 СК України аліменти підлягають стягненню з дня подачі заяви.

За таких обставин суд вважає, що позовна вимога ОСОБА_1 щодо стягнення із ОСОБА_2 аліментів на утримання сина у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, на дитину, починаючи з 10.12.2024і до досягнення дитиною повноліття, є обґрунтованою та підлягає задоволенню відповідно до статті 183 СК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 18, 20, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованою Постановою ВР N 789-XII від 27.02.1991 року, т. 51 Конституції України, ст. ст. 11, 60, 212-215, 263-265, 280 - 282, 288 ЦПК України, ст.ст. 150, 164, 166 СК України, суд, -

УХВАЛИВ :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Орган опіки та піклування адміністрації Новокодацького району Дніпровської міської ради, Орган опіки та піклування Цетральної адміністрації Дніпровської міської ради та ІНФОРМАЦІЯ_1 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів- задовольнити.

Позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_3 відносно неповнолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_3 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_4 , аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/4 частки з усіх видів її заробітку (доходу) щомісячно, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з 10.12.2024та до досягнення дитиною повноліття.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи. Позивач має право оскаржити заочне рішення шляхом подачі апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України, суд вважає необхідним зазначити у резолютивній частині рішення наступні дані:

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_4 , (адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 , адреса фактичного місця проживання: АДРЕСА_2 );

Представник позивача - адвокат Амельченко Артем Сергійовичич (адреса знаходження: м. Дніпро, вул. Новокримська, буд. 1/21);

Відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_3 , (адреса місця проживання: АДРЕСА_3 );

Третя особа - Орган опіки та піклування адміністрації Новокодацького району Дніпровської міської ради (адреса місця знаходження: 49064, м. Дніпро, просп. Сергія Нігояна, буд. 77);

Третя особа -Орган опіки та піклування Цетральної адміністрації Дніпровської міської ради (адреса місця знаходження: пр. Лесі Українки, 65, м. Дніпро);

Третя особа - ІНФОРМАЦІЯ_1 (адреса місця знаходження: АДРЕСА_4 ).

Суддя С.В. Чудопалова