Справа № 943/1459/24 Головуючий у 1 інстанції: Бакаїм М.В.
Провадження № 22-ц/811/2634/25 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
Провадження № 22-ц/811/2900/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2025 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.,

секретаря Хоцяновича О.В.

з участю позивачки ОСОБА_1 , представника відповідача Скоробогатого М.В., третьої особи ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Задвірнянського опорного закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів Красненської селищної ради Золочівського району Львівської області на рішення Золочівського районного суду Львівської області від 24 червня 2025 року та апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Золочівського районного суду Львівської області від 25 липня 2025 року в складі судді Бакаїм М.В. у справі за позовом ОСОБА_1 до Задвір`янського опорного закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів Красненської селищної ради Золочівського району Львівської області, з участю третьої особи ОСОБА_2 , про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі, оплату вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди,-

встановив:

У червні 2024 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Задвір`янського опорного закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів Красненської селищної ради Золочівського району Львівської області, з участю третьої особи ОСОБА_2 , про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі, оплату вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди.

Вимоги обгрунтовувала тим, що з серпня 1995 року працювала на посаді вчителя української мови та літератури по безстроковому трудовому договору у Полоницькій ЗОШ, яка з квітня 2019 року стала філією Задвірнянського опорного закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів. З січня 2020 року її призначено на посаду завідувача Полоницької філії Задвір`янського ОЗЗСО І-ІІІ ст.

Наказом №79-к від 01.10.2021 позивачку незаконно звільнено з посади завідувача Полоницької філії Задвір`янського ОЗЗСО І-ІІІ і залишено на посаді вчителя української мови та літератури з неповним навантаженням (9 годин). На даний час справа перебуває на розгляді у Касаційному цивільному суді (справа №943/2142/21).

У подальшому, під час тимчасової непрацездатності ОСОБА_1 , наказом № 57-к від 29.08.2022 її звільнено з посади вчителя української мови та літератури з неповним навантаженням (9 годин) з 31.08.2022.

Постановою Львівського апеляційного суду від 16 квітня 2024 року (справа №943/1117/22) визнано незаконним наказ Задвір`янського ОЗЗСО І-ІІІ ст., поновлено на посаді вчителя української мови та літератури з неповним навантаженням (9 годин) з 31.08.2022, стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу та моральну шкоду.

На виконання судового рішення, Буським районним судом Львівської області видано виконавчі лист та пред`явлено їх до примусового виконання.

05.06.2024 начальником Відділу ДВС відкрито виконавче проваджененя та в цей же день 05.06.2024, винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, оскільки відповідно до наказу директора Задвір`янського опорного закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів Красненської селищної ради Золочівського району Львівської області №52-к від 02.05.2024 ОСОБА_1 поновлено на посаді вчителя української мови та літератури з неповним навантаженням (9 годин) з 31.08.2022.

10 червня 2024 року позивачка звернулась зі скаргою до начальника Буського відділу ДВС І.Боруцької, в якій зазначила, що рішення в частині поновлення на роботі на посаді вчителя української мови та літератруи з неповним навантаженням не виконане, оскільки директор не виконує наказ про поновлення №52-к від 02.05.2024, не надає графіку роботи згідно цього наказу, фактично не допускає її до виконання попередніх обов`язків, які вона виконувала до звільнення, однак отримала відмову.

Внаслідок таких дій, ОСОБА_1 змушена звернутись до суду зі скаргою на постанову Буського відділу ДВС від 05.06.2024 про закриття виконавчого провадження.

На неодноразові звернення до директора школи Максиміва А.С. щодо надання графіку роботи, 09.05.2024 ОСОБА_3 надано такий для ознаймлення. За вказаним графіком роботи, ОСОБА_3 , крім української мови у 3 класі Полтвівської філії Задвір`янського ОЗЗСО І-ІІІ ст., мала ще викладати в цій філії фізичну культуру та образотворче мистецтво, немаючи при цьому відповідної кваліфікації.

Будучи незгідною з вказаним графіком роботи, 09.05.2024 ОСОБА_1 звернулась із скаргою у відділ освіти та Красненську селищну раду про невідповідність графіку роботи постанові суду, наказу №52-к від 02.05.2024, на що жодної відповіді не отримала.

Через різке погіршення здоров`я, в період з 10.05.2024 по 22.05.2024 ОСОБА_1 перебувала на лікарняному. Після виходу з лікарняного, 23.05.2024 ОСОБА_1 прибула на роботу, однак до виконання попередніх обов`язків її не допущено.

Зважаючи на такі протиправні дії зі сторони дирекції Задвір`янського ОЗЗСО І-ІІІ, ОСОБА_1 23.05.2024 змушена написати заяву в поліцію про кримінальне правопорушення директором ОСОБА_2 за ст. 366 та ст. 382 КК України.

Після виходу 03.06.2024 у Задвірнянську школу з лікарняного, на якому ОСОБА_1 перебувала з 23.05.2024 по 31.05.2024, позивачка зателефонувала директору і повідомила, що оскільки немає графіку роботи, вона працює в Задвірнянській школі 03.06.2024 з 08.30 до 12.30 год., тобто 4 години із 9 годин щотижневого педагогічного навантаження, самостійно підвищує свою кваліфікацію вчителя української мови та літератури, 04.06.2024 буде працювати 5 годин із 9 годин, тобто з 08.30 до 13.30 год, тим самим виконувати постанову суду від 16 квітня 2024 року і наказ №52-к від 02.05.2024, на що директор школи ОСОБА_2 почав говорити про графік роботи вчителя початкових класів у Полтвівській філії, а не у Полоницькій філії.

04 червня 2024 року прибувши на роботу у Задвірнянську школу о 8.30 год і працюючи самостійно в учительській, близько 09.30 директор ОСОБА_2 приніс для ознайомлення наказ від 04.06.2024 №61-к про звільнення ОСОБА_3 з посади вчителя української мови у зв`язку з прогулом без поважних причин відповідно до п. 4 ст. 40 КЗпП України на підставі подання завідувача Полтвівської філії ОСОБА_4 , акту про відсутність на робочому місці. Після написання позивачкою пояснень, директор наказ виправив і замість «відмови писати пояснення» вже вказав «пояснювальна записка ОСОБА_1 » та видав трудову книжку.

Вважає наказ №61-К від 04.06.2024 незаконним, тому що позивачку не було поновлено на посаді вчителя української мови та літератури, не допущено до виконання попередніх обов`язків, а звільнено з посади вчителя української мови (фактично з посади вчителя початкових класів).

31 травня 2024 року та 06 червня 2024 року позивачка отримала відповідь з відділу освіти, в якій вказано, що директору Максиміву А.С. доведено до відома, що згідно ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання, а також, що виконання рішеня про поновлення роботі вважається закінченим з моменту видачі наказу про поновлення працівника на робті та фактичного допуску працівника до виконання своїх обов`язків, а також, що згідно наказу №52-к від 02.05.2024 ОСОБА_1 має бути поновлена на попередній посаді з наданням графіку роботи. Вищевикладені факти вказують на умисні дії директора ОСОБА_2 щодо невиконання постанови суду від 16 квітня 2024 року.

Вважає відмову роботодавця щодо поновлення з підстав, що відсутні вакантні посади, є незаконними, оскільки на виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі роботодавцю необхідно провести штатний розпис у відповідність до рішення суду, тобто видати наказ про внесення змін до штатного розпису; видати наказ про поновлення працівника на роботі; внести зміни до трудової книжки працівника; здійснити оплату за весь час вимушеного прогулу і допустити працівника до виконання попередніх обов`язків. Такий порядок поновлення також підтримує Верховний Суд у справі №757/37426/17 від 12.03.2019.

Позивачка зазначає, що винними діями відповідача їй завдано моральну шкоду, оскільки вона перенесла великі стреси, внаслідок яких у неї погіршився стан здоров`я. Моральну шкоду оцінює в 500 000 грн, оскільки її страждання є довготривалими, нею втрачені життєві зв`язки і вимагають від неї додаткових зусиль для організації її життя.

Вказує, що у разі затримки виконання рішеня суду про поновлення на роботі з вини роботодавця відповідно до ст. 236 КЗпП України, є підстави для стягнення з останнього на користь працівника середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі. Отже, якщо роботодавець не виконує рішення суду, працівнику слід звернутися з позовними вимогами про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника.

Просила визнати незаконним і скасувати наказ №61-к від 04.06.2024 про її звільнення, зобов`язати Задвір`янський ОЗЗСО І-ІІІ ступенів поновити її на посаді вчителя української мови та літератури з неповним навантаженням (9 годин) Полоницької філії Задвірнянського ОЗЗСО І-ІІІ ступенів з наданням графіку роботи, в якому будуть години вчителя української мови та літератури (9 годин у 5-9 класах Полоницької філії Задвірнянського ОЗЗСО І-ІІІ ступенів; стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 16 квітня 2024 року до постановлення судом рішення та вступу його в законну силу; стягнути моральну шкоду в розмірі 500 000 грн.

Оскаржуваним рішенням Золочівського районного суду Львівської області від 24 червня 2025 рокупозов ОСОБА_1 до Задвір`янського опорного закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів Красненської селищної ради Золочівського району Львівської області, за участю третьої особи ОСОБА_2 , про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі, оплату вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди задоволено частково.

Визнано незаконним та скасовано наказ Задвір`янського опорного закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів Красненської селищної ради Золочівського району Львівської області №61-к від 04 червня 2024 року «Про звільнення ОСОБА_1 ».

Поновлено ОСОБА_1 на посаді вчителя української мови та літератури з неповним навантаженням (9 годин) з 05 червня 2024 року в Полоницькій філії Задвір"янського ОЗЗСО І-ІІІ .

Стягнуто з Задвір`янського опорного закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів Красненської селищної ради Золочівського району Львівської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 73 491 грн., з вирахуванням з цієї суми обов`язкових платежів та зборів.

Стягнуто з Задвір`янського опорного закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів Красненської селищної ради Золочівського району Львівської області на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 5000 гривень.

В решті позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з Задвір`янського опорного закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів Красненської селищної ради Золочівського району Львівської області в користь ОСОБА_1 сплачений нею судовий збір в розмірі 4969 грн. 00 коп.

Ухвалою Золочівського районного суду Львівської області від 25 липня 2025 рокув задоволенні заяви ОСОБА_1 про виправлення описки у судовому рішенні Золочівського району Львівської області від 24.06.2025 року у цивільній справі №943/1459/24 відмовлено.

Додатковим рішенням Золочівського районного суду Львівської області від 25 липня 2025 року допущено негайне виконання рішення Золочівського районного суду Львівської області від 24 червня 2025 року у частині поновлення ОСОБА_1 на посаді вчителя української мови та літератури з неповним навантаженням (9 годин) з 05 червня 2024 року в Полоницькій філії Задвір"янського ОЗЗСО І-ІІІ та стягнення із Задвір`янського опорного закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів Красненської селищної ради Золочівського району Львівської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі середньомісячної заробітної плати за один місяць.

Ухвалою Золочівського районного суду Львівської області від 26 серпня 2025 рокувідмовлено у задоволенні заяви представника відповідача Скоробагатого М.В. про роз`яснення рішення суду в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Задвір`янського опорного закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів Красненської селищної ради Золочівського району Львівської області, за участю третьої особи ОСОБА_2 , про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі, оплату вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди.

Рішення Золочівського районного суду Львівської області від 24 червня 2025 рокуоскаржив відповідач Задвір`янський опорний заклад загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів Красненської селищної ради Золочівського району Львівської області.

Ухвалу Золочівського районного суду Львівської області від 25 липня 2025 року оскаржила позивачка ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі представник відповідача Задвір`янського опорного закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів Красненської селищної ради Золочівського району Львівської області Скоробагатий М.В. зазначає, що рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, судом неповно з`ясовано усі фактичні обставини справи та неналежно досліджено і не надано належної правової оцінки наявним у матеріалах справи доказам, надані відповідачем докази суд безпідставно оцінив як неналежні.

Також зазначає, що суд поновив позивачку на неіснуючій посаді, відтак суд не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому розгляду справи, тому рішення є незаконним та необґрунтованим, не відповідає фактичним обставинам справи.

В апеляційній скарзі зазначає, що підставою винесення оскаржуваного наказу № 61-к від 04.06.2024 було подання (доповідна записка) завідувача Полтвівської філії Задвір`янського ОЗЗСО І-ІІІ ст. Стецюри Г.Є., Акт про відсутність ОСОБА_1 на робочому місці, пояснювальна записка ОСОБА_1 .

При цьому зазначає, що наказом від 02.05.2024 на виконання постанови Львівського апеляційного суду у справі № 943/1117/22, ОСОБА_1 поновлена на роботі на посаді вчителя української мови та літератури з неповним навантаження (9 годин) з 31.08.2022. Також їй виплачено середню заробітну плату за час вимушеного прогулу, про що свідчить наказ №58-К від 30.05.2024.

З цим наказом ОСОБА_1 ознайомлена 09.05.2024.

З метою належного забезпечення завершення навчального процесу ОСОБА_1 надано графік роботи, з яким ОСОБА_1 була ознайомлена під підпис, зауважень чи будь яких заперечень не висловлювала. Графік роботи закладу освіти був розміщений на загальних стендах в закладі.

Будь яких скарг чи заперечень при поновленні на роботі ОСОБА_1 не висловлювала, добровільно погодившись з поновленням на роботі, підписала усі необхідні документи, позивачку забезпечено робочим місцем, допущено до виконання посадових обов`язків.

Зокрема, завідувачем Полтвівської філії ОСОБА_4 запрошено на її робоче місце, для чого виділений окремий клас у школі, завідувачка познайомила з учнями класів, де позивачка мала вести відповідні уроки.

Крім цього, ОСОБА_4 надала ОСОБА_1 календарно-тематичне планування уроків, які вона мала читати, з яким також ОСОБА_1 ознайомлена.

Щодо графіку роботи, то станом на дату поновлення ОСОБА_1 на посаді вчителя відповідної категорії навчальне навантаження з української мови та літератури на 2023/2024 навчальний рік було повністю розподілено між учителями відповідно до тарифікації, затвердженої на педагогічній раді та погодженої з профспілковим комітетом, збільшення такого навантаження було неможливим, оскільки у календарному плані неможливо внести зімни через відсутність учнів і годин начитки відповідного предмету.

Крім цього, зміна навантаження у кінці навчального року не допускається.

Додатково (вільного) навантаження в обсязі 9 годин української мови не було і не могло бути встановлено.

Вільними залишилися лише години у 3 класі, а саме 5 годин української мови, 3 години фізичного виховання, 1 година мистецтва.

Вважає, що зобов`язання щодо поновлення працівника на роботі виконано у повному обсязі в межаїх реальних можливостей закладу, оскільки внести зміни до навантаження неможливо, як і передбачити відповідну посаду у штатному розписі, а сама позивачка будь яких заперечень щодо поновлення її на роботі та відповідного педагогічного навантаження не висловила, була допущена до робочого місця, ознайомлена з усіма умовами праці.

Разом з цим, після поновлення на роботі ОСОБА_1 до виконання посадових обов`язків не приступила, у відповідні періоди (10.05.2024 - 22.05.2024, 23.05.2024-27.05.2024, 27.05.2024-31.05.2024) перебувала на лікарняному.

При цьому, позивачка 14.05.2025 та 15.05.2025 перебувала у Буському районному суді Львівської області та відділі ДВС.

Також 23.05.2024 в мережі інтернет опублікований відеозапис подій від 23.05.2024, на яких позивачка перебуває в приміщенні Полоницької філії Задвір`янського ОЗЗСО 1-ІІІ ст., почуваючись здоровою, викликала працівників поліції та пише заяву про вчинення кримінального правопорушення.

03.06.2024 ОСОБА_1 не вийшла на роботу та не попередила причини своєї неявки, з приводу чого складена доповідна записка завідувача Полтвівської філії Стецюри Г.Є.

Про відсутність позивачки на роботі складений відповідний Акт.

04.06.2024 ОСОБА_1 викликана до дирекції Задвір`янського опорного закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів Красненської селищної ради для надання пояснень причин відсутності на робочому місці у відповідні дні, однак не навела поважних причин відсутності, повідомивши, що перебувала в приміщенні Полоницької філії Задвір`янського ОЗЗСО 1-ІІІ ст. та самостійно підвищувала свою кваліфікацію вчителя української мови і літератури, а не насвоєму робочому місці у Полтвівській філії.

Зазначені дії позивачки призвели до порушення навчального процесу та відобразилося на учнях школи, а завідувач філії змушена приймати швидкі рішення та навантажувати інших вчителів.

04.06.2024 ОСОБА_1 з`явилася до Задвір`янського опорного закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів Красненської селищної ради, а не на своє робоче місце, з приводу відсутності на робочому місці у неї було відібрано пояснення, у подальшому її ознайомлено з наказом від 04.06.2024 № 61-к про звільнення у зв`язку з прогулом без поважних причин.

Стверджує, що звільнення ОСОБА_1 відбулося у межах компетенції директора та у спосіб і на підставах, визначених законом.

При цьому, використовуючи «перебування на лікарняному» ОСОБА_1 почала створювати штучні умови для можливості оскаржити законні дії директора при поновленні її на роботі.

Вважає, що суд першої інстанції вийшов за межі предмету доказування у даній справі.

Звертає увагу на встановлені обставини у межах розгляду цивільної справи № 943/1117/23 про поновлення ОСОБА_1 на посаді вчителя української мови та літератури з неповним навантаженням (9 годин) з 31.08.2022.

При цьому, вважає, що суд не може посилатися на обставини, встановлені у рішенні, ухваленому після настання події, що розглядається у справі, оскільки обставини справи повинні встановлюватися на момент, коли відбулася подія, що є предметом судового розгляду. Рішення, ухвалене пізніше, може мати значення для інших спорів або для перегляду справи, але не для встановлення фактичних обставин первісної події.

Звертає увагу, що у штатному розписі не передбачено посади вчителя «української мови та літератури», тому ухвалюючи рішення про поновлення позивачки на роботі, суд не дотримався вимог закону та поновив її на неіснуючій посаді, не в установі, де перед тим працювала остання, оскільки філія не має статусу юридичної особи.

Не погоджується із розрахованим судом розміром середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Просить скасувати рішення Золочівського районного суду Львівської області від 24 червня 2025 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

В апеляційній скарзі на ухвалу Золочівського районного суду Львівської області від 25 липня 2025 року позивачка ОСОБА_1 зазначає, що не подавала суду заяву про виправлення описики, а про виправлення помилки.

Зокрема, у рішенні суду значиться про необхідність допущення негайного виконання рішення суду в частині поновлення на роботі та в частині присудження виплати заробітної плати, однак у резолютивній частині рішення суд допустив помилку, оскільки не вказав про негайне виконання рішення у відповідних частинах.

Вважає такі дії суду незаконними та такими, що сприяють затягуванню виконання судового рішення.

Просить скасувати ухвалу Золочівського районного суду Львівської області від 25 липня 2025 року та зобов`язати Золочівський районний суд Львівської області задовольнити її заяву про виправлення помилки у судовому рішення від 24.06.2025 у справі № 943/1459/24.

15.08.2025 на адресу апеляційного суду надійшов відзив ОСОБА_1 на апеляційну скаргу Задвір`янського опорного закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів Красненської селищної ради Золочівського району Львівської області, у якому покликаючись на спірні правовідносини, просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення присутніх учасників справи, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість судових рішень суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги необхідно залишити без задоволення враховуючи таке.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Частиною 6 цієї ж статті визначено, що в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Ухвалюючи оскаржуване рішення по суті спору, місцевий суд виходив з того, що визначальним фактором для вирішення питання про законність звільнення позивачки з роботи за пунктом 4 статті 40 КЗпП України є з`ясування поважності причин її відсутності на роботі.

Так, судовим рішенням, яке набрало законної сили встановлено, що ОСОБА_1 , яка поновлена на роботі за рішенням суду, не була фактично допущена до виконання попередніх обов`язків та їй не було забезпечено реальної можливості виконувати визначені трудовим договором обов`язки, покладені на неї функціональні обов`язки у порядку та умовах, що мали місце до звільнення.

Постановою у ВП №75085352 від 06 лютого 2025 року відновлено виконавче провадження з виконання виконавчого листа №943/1117/22, виданого 16.04.2024 Буським районни м судом Львівської області про поновлення ОСОБА_1 на посаді вчителя української мови та літератури з непвоним навантаженням (98 годин) з 31.08.2022.

Постановою начальника Буського відділу ДВС у Золочівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Боруцькою І.В. від 17.02.2025 при примусовому виконанні виконавчого листа №943/1117/22, за невиконання боржником виконавчого документа накладено штраф в розмірі 300 неоподаткованих мінімумів доходів громадян на боржника, що в сумі становить 5100 грн.

Постановою начальника Буського відділу ДВС у Золочівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Боруцькою І.В. від 21.02.2025 при примусовому виконанні виконавчого листа №943/1117/22, за невиконання боржником виконавчого документа накладено штраф в розмірі 600 неоподаткованих мінімумів доходів громадян на боржника, що в сумі становить 10200 грн.

27 лютого 2025 року Начальником Відділу, керуючись ст. 18, 19, 63, 75 Закону України «Про виконавче провадження» скеровано повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення у відділення поліції №2 Золочівського РВП ГУНП у Львівській області.

На час ухвалення рішення у даній справі № 943/1459/24, виконавче провадження з виконання судового рішення у справі № 943/1117/22 про поновлення ОСОБА_1 на роботі на посаді вчителя української мови та літератури не закінчене.

Таким чином, не будучи допущеною до виконання своїх попередніх обов`язків учителя української мови та літератури з неповним навантаженням (9 годин) у Полоницькій філії Задвір`янського ОЗЗСО І-ІІІ ступенів Красненської селищної ради Золочівського району Львівської області, ОСОБА_1 не могла вести уроки у Полтвівській філії Задвір`янського ОЗЗСО І-ІІІ ступенів.

Наданий відповідачем графік роботи вчителя української мови ОСОБА_1 у Полтвівській філії не підтверджує фактичного допуску до виконання її попередніх обов`язків, оскільки стосується філії, в якій ОСОБА_1 ніколи не працювала.

При цьому, сам факт ознайомлення ОСОБА_1 з графіком роботи у Полтвівській філії Задвірнянського ОЗЗСО І-ІІІ ст., який у свою чергу, не затверджений директором Максимівим А.С., не породжував для ОСОБА_1 жодних обов`язків з виконання посадових обов`язків на посаді вчителя української мови Полтвівської філії у 3 класі.

Більше того, на виконання судового рішення від 16 квітня 2024 року позивачка Наказом №52-к від 02.05.2024 була поновлена на посаді «вчителя української мови та літератури» з неповним навантаженням (9 годин), однак згідно наказу №61-к від 04.06.2024 звільнена з посади «вчителя української мови» з неповним навантаженням (9 годин) Задвір`янського ОЗЗСО І-ІІІ ст., при цьому матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що посада, на якій була поновлена позивач ОСОБА_1 змінила назву, чи остання була за її згодою переведена таку посаду в Полтвівську філію Задвір`янського ОЗЗСО І-ІІІ ступенів.

Крім цього, із наданого відповідачем штатного розпису Полтвівської філії Задвір`янського ОЗЗСО І-ІІІ ступенів вбачається, що станом на 01.04.2024 посада вчителя української мови у штатному розписі взагалі відсутня, що у свою чергу свідчить про те, що ОСОБА_1 не могла бути призначена/поновлена на вказану посаду у даній філії.

У підсумку суд вказав, що відсутність посади вчителя української мови та літератури у Полоницькій філії Задвірнянського ОЗЗСО І-ІІІ ступеня не позбавляло відповідача виконати судове рішення про поновлення ОСОБА_1 на роботі з дотриманням вимог трудового законодавства, а саме внести зміни у штатний розпис.

Суд не взяв до уваги Наказ Задвірнянської ОЗЗСО І-ІІІ ступенів №53-к від 02.05.2024, яким, у зв`язку з перебуванням ОСОБА_5 на лікарняному та з метою виконання навчального плану наказано ОСОБА_6 з 02.05.2024 читати українську мову 5 год; фізичну культуру 3 год; образотворче мистецтво 1 год., оскільки такий за своєю хронологією є наступним після наказу №52-к від 02.05.2024, яким на виконання постанови поновлено ОСОБА_1 на посаді вчителя української мови та літератури з неповним навантаження (9 годин) з 31.08.2022, однак у такому не міститься інформація, в якій філії ОСОБА_7 мала б читати уроки замість ОСОБА_5 , а також такий наказ не був доведений до відома ОСОБА_1 .

Також, документальних доказів ознайомлення позивачки з правилами внутрішнього трудового розпорядку відповідача, посадової інструкцією по посаді, матеріали справи не містять.

Таким чином, суд дійшов висновку, що формальне поновлення ОСОБА_1 на посаді вчителя української мови та літератури з неповним навантаження (9 годин) з 31.08.2022 відбулось з порушенням вимог чинного трудового законодавства.

Відділ освіти, культури, розвитку туризму, молоді та спорту Красненської селищної ради Золочівського району Львівської області листом від 31.05.2024 №01-19/295 та від 06.06.2024 №01-19/309 повідомив ОСОБА_1 про те, що згідно наказу №52-к від 02.05.2024 вона має бути поновлена на попередній посаді з наданням графіку роботи.

При цьому, наказом Відділу освіти, культури, розвитку туризму, молоді та спорту Красненської селищної ради Золочівського району Львівської області від 09 січня 2025 року №01-21/2 «Про результати службового розслідування» прийнято до відома Акт комісії з проведення службового розслідуваня від 09 січня 2025 року до директора Задвірнянського ОЗЗСО І-ІІІ ступенів Красненської селищної ради Золочівського району Львівської області Максиміва А.С. та застосовано до нього стягнення у вигляді догани, вказано на недопустимість вчинення у подальшому будь-яких правопорушень, пов`язаних з корупцією.

Без фактичного допуску ОСОБА_1 до виконання своїх попередніх обов`язків, які вона виконувала до її звільнення, відповідач не мав вимагати від неї виконання тих обов`язків, які на неї не покладались, що свідчить про те, що наказ про накладення на позивачку дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення за прогул, не можна вважати таким, що виданий з дотриманням вимог трудового законодавства.

Окремо суд зазначив, що у Наказі №61-к від 04.06.2024 підставою для його видачі вказано подання завідувача Полтвівської філії Стецюри Г.Є. (без вказівки на дату), однак матеріали справи не містять жодного подання, яке могло б бути підставою для винесення вказаного наказу, наявна у матеріалах справи доповідна записка від 03.06.2024 не є тотожною поданню, оскільки мають різну правову природу. Акт про відсутність ОСОБА_1 на робочому місці теж не містить вказівки на дату його складення. Наказ №61-к від 04.06.2024 підписаний директором школи А. Максимівим, в той час як ОСОБА_8 є директором Задвірнянського опорного закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів Красненської селищної ради Золочівського району Львівської області.

За вказаних обставин, суд дійшов висновку, що доводи позивачки є обгрунтованими та такими, що знайшли своє підтвердження під час судового розгляду, тому Наказ №61-к від 04.06.2024 про звільнення ОСОБА_1 є незаконним та підлягає скасуванню, а позивачка підлягає поновленню на посаді вчителя української мови та літератури з неповним навантаженням (9 годин) з 05 червня 2024 року із виплатою середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Врахувавши довідку №01-19/156 від 11.03.2025 за якою середньоденна заробітна плата на посаді вчителя української мови та літератури з неповним навантаження (9 годин) Полоницької філії І-ІІ ступенів Задвірнянського ОЗЗСО І-ІІІ ступенів Красненської селищної ради Золочівського району Львівської області становить 267 грн. 24 коп. та тривалість вимушеного прогулу з дня звільнення (04.06.2024) позивачки з роботи до ухвалення рішення про поновлення (24.06.2025) 275 робочих днів, середній заробіток за весь час вимушеного прогулу становить 73 491 грн. (267,24 грн. * 275 р.д. = 73 491 грн.), без утримання встановлених законом податків та інших обов`язкових платежів.

Щодо відшкодування моральної шкоди, то суд вказав, що з усією очевидністю вбачається, що ОСОБА_1 внаслідок її незаконного звільнення (порушення права на працю) завдано моральної шкоди, яка виразилася у душевних стражданнях через позбавлення її роботи і заробітної плати як джерела для існування, необхідності звернення до суду для захисту порушених прав, тому врахувавши характер та обсяг завданих позивачу моральних страждань, враховуючи вимоги розумності, виваженості та справедливості, стягнув з відповідача на користь позивачки у відшкодування завданої моральної шкоди 5 000 грн., відмовивши у решті вимог про відшкодування моральної шкоди, оскільки заявлений розмір такої належним чином не доведений.

Також суд вирішив питання розподілу судових витрат.

Постановляючи оскаржувану ухвалу від 25.07.2024 районний суд вказав, що під опискою необхідно розуміти помилки, зумовлені неправильним написанням слів, при цьому, виправляючи описку у своєму рішенні, суд не може змінювати зміст цього рішення, а лише усуває такі неточності, які впливають на можливість реалізації судового рішення чи його прав осудності.

Оскільки доводи позивачки щодо виправлень судового рішення не стосуються описок відповідно до статті 269 ЦПК України, за якою суд наділений правом щодо виправлення лише описок та арифметичних помилок у рішеннях суду, а не правом доповнення таких рішень або зміни їх змісту, як того просить позивачка, такі не підлягають виправленню, при цьому, суд зазначив, що при виготовленні тексту судового рішення було упущено та не вказано в резолютивній частині рішення суду щодо негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 ЦПК України, у зв`язку з чим таке питання підлягає вирішенню шляхом ухвалення додаткового рішення.

Перевіряючи законність оскаржуваного рішення колегія суддів враховує таке.

Законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього (стаття 4 КЗпП України).

Крім цього, положення ЦК України застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства (ч. 1 ст. 9).

Згідно із частиною 2 статті 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Відповідно до ст.ст. 2-1, 5-1 КЗпП України держава забезпечує рівність трудових прав усіх громадян незалежно від походження, соціального і майнового стану, расової та національної приналежності, статі, мови, політичних поглядів, релігійних переконань, роду і характеру занять, місця проживання та інших обставин, крім цього, держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України правовий захист від необгрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Частиною другою статті 2 КЗпП України передбачено, що працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.

Згідно зі статтею 22 КЗпП України відповідно до Конституції України будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припиненні трудового договору залежно від походження, соціального і майнового стану, расової та національної приналежності, статі, мови, політичних поглядів, релігійних переконань, членства у професійній спілці чи іншому об`єднанні громадян, роду і характеру занять, місця проживання не допускається.

Судом встановлено, що наказом відділу освіти Буської райдержадміністрації №45 від 15.08.1995 позивачка ОСОБА_1 призначена вчителем української мови та літератури Полоницької НСШ з 15.08.1995 за контрактом, що підтверджується копією трудової книжки серії НОМЕР_1 (т. 1 а.с. 43).

Наказом відділу освіти, молоді та спорту Буської РДА №01.06-278 від 02.08.2013 Полоницьку ЗОШ І-ІІ ступенів перейменовано на НВК «Полоницька ЗОШ І-ІІ ступенів ДНЗ».

З 11.04.2019 на базі навчально-виховного комплексу «Полоницька загально-освітня школа І-ІІ ступенів дошкільний навчальний заклад» утворено Задвір`янський ОЗЗСО І-ІІІ ступенів Буської районної ради (рішення Буської районної ради №498 від 11.04.2019).

Згідно із рішенням сесії Красненської селищної ради №66 від 15.01.2021, Задвір`янський ОЗЗСО І-ІІІ ступенів Буської районної ради змінено на Задвір`янський ОЗЗСО І-ІІІ ступенів Красненської селищної ради Золочівського району Львівської області.

До опорного закладу увійшли шляхом приєднання: Полоницька філія І-ІІ ступенів Задвір`янського ОЗЗСО І-ІІІ ступенів та Полтвівська філія І-ІІ ступенів Задвір`янського ОЗЗСО І-ІІІ ступенів.

Таким чином, Задвір`янський ОЗЗСО І-ІІІ ступенів є правонаступником НВК «Задвір`янська ЗОШ І-ІІІ ступенів», НВК «Полоницька ЗОШ І-ІІ ступенів ДНЗ», НВК «Полтвівська ЗОШ І-ІІ ступенів ДНЗ» Буської районної ради Львівської області.

З дня заснування Задвір`янського ОЗЗСО І-ІІІ ступенів, директором Полоницької філії І-ІІ ступенів Задвір`янського ОЗЗСО І-ІІІ ступенів є Максимів А.С. який, відповідно до п.4.2, п.4.3 статуту Задвір`янського ОЗЗСО І-ІІІ ступенів, здійснює безпосереднє керівництво даним навчальним закладом та наділений повноваженнями прийняття та звільнення працівників опорного закладу.

Згідно із наказом Задвір`янського ОЗЗСО І-ІІІ ступенів Буської районної ради №147-К від 27.12.2019, ОСОБА_1 призначена на посаду завідувача Полоницької філії Задвір`янського ОЗЗСО І-ІІІ ступенів з 15.01.2020, дозволено читати уроки української мови та літератури (9 годин), тобто з неповним педагогічним навантаженням.

Вказаний наказ прийнятий на підставі заяви ОСОБА_1 від 27.12.2019.

До видання цього наказу, позивачка ОСОБА_1 увесь час обіймала посаду вчителя української мови та літератури.

Будь які записи в трудовій книжці щодо її звільнення, переведення чи переміщення з посади вчителя української мови та літератури в даному закладі освіти, як до, так і після реорганізації, відсутні.

Наказом Задвір`янського ОЗЗСО І-ІІІ ступенів №79-К від 01.10.2021 ОСОБА_1 звільнено з посади завідувача Полоницької філії Задвір`янського ОЗЗСО І-ІІІ ступенів, залишивши на посаді вчителя української мови та літератури з неповним навантаженням (9 годин) з 01.10.2021.

Підставою для винесення цього наказу слугував наказ від 29.09.2021 №78-К про оголошення позивачці догани за порушення трудової дисципліни; порушення посадової інструкції завідувача філії п. 2.15, п. 2.26, п. 2,31, п. 7.1, п. 7.2; невиконання постанови головного санітарного лікаря № 10 від 06.09.2021, пунктів 3, 4, 5, 8, 10.

Наказ №79-К від 01.10.2021 про звільнення позивачки з посади завідувача є предметом спору в іншій цивільній справі № 943/2142/21, судові рішення в якій оскаржені позивачкою до Верховного Суду.

На виконання припису №ЛВ/12600/397/АВ/П Головного управління Держпраці у Львівській області, у зв`язку з відсутністю в наказі №79-К посилання на відповідну статтю, пункт закону, як підставу для звільнення, наказом Задвір`янського ОЗЗСО І-ІІІ ступенів №5-К від 19.01.2022 «Про внесення змін до наказу 79-К від 01.10.2021 року», наказ №79-К викладено в такій редакції, а саме: «Звільнити ОСОБА_1 з посади завідувача Полоницької філії Задвір`янського ОЗЗСО І-ІІІ ступенів у зв`язку з систематичним невиконанням без поважних причин обов`язків, покладених на неї трудовим договором і правилам внутрішнього трудового розпорядку, п.3 ст. 40 КЗпП України, залишивши на посаді вчителя української мови та літератури з неповним навантаженням (9 годин) з 01.10.2021 року».

За допущені порушення трудового законодавства, директора Задвір`янського ОЗЗСО І-ІІІ ступенів ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності постановою Буського районного суду Львівської області від 03 березня 2022 року (т. 1 86-88).

Наказом №5а-К від 19.01.2022 «Про внесення змін до наказу №5-К від 19.01.2022 року», наказ №79-К викладено в такій редакції, а саме: «Звільнити ОСОБА_1 з посади завідувача Полоницької філії Задвір`янського ОЗЗСО І-ІІІ ступенів у зв`язку з систематичним невиконанням без поважних причин обов`язків, покладених на неї трудовим договором і правилам внутрішнього трудового розпорядку, п.3 ст. 40 КЗпП України, залишивши на посаді вчителя української мови та літератури з неповним навантаженням (9 годин) з 01.10.2021 до 31.08.2022.

Наказом директора Задвір`янського ОЗЗСО І-ІІІ ступенів від 29.08.2022 року №57-К «Про звільнення ОСОБА_1 », позивачку ОСОБА_1 звільнено з посади вчителя української мови та літератури з неповним навантаженням (9 годин) Задвір`янського ОЗЗСО І-ІІІ ступенів з 31.08.2022 у зв`язку із закінченням строку трудового договору, згідно із п. 2 ст. 36 КЗпП України.

З матеріалів справи вбачається, що накази №5а-К від 19.01.2022 та від 29.08.2022 №57-К були предметом судового оскарження за позовом ОСОБА_1 .

Так, постановою Львівського апеляційного суду від 16 квітня 2024 року, у справі №943/1117/22, за наслідками розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 , скасовано рішення Буського районного суду Львівської області від 25 травня 2023 року та ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано незаконним та скасовано наказ Задвір`янського опорного закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів Красненської селищної ради Золочівського району Львівської області №5а-К від 19.01.2022 року в частині встановлення строку залишення ОСОБА_1 на посаді вчителя української мови та літератури з неповним навантаженням (9 годин) з 01.10.2021 року до 31.08.2022.

Визнано незаконним та скасовано наказ Задвір`янського опорного закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів Красненської селищної ради Золочівського району Львівської області №57-К від 29.08.2022 року «Про звільнення ОСОБА_1 ».

Поновлено ОСОБА_1 на посаді вчителя української мови та літератури з неповним навантаженням (9 годин) з 31.08.2022 року.

Стягнуто з Задвір`янського опорного закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів Красненської селищної ради Золочівського району Львівської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 115 126 гривень 66 копійок, з вирахуванням з цієї суми обов`язкових платежів та зборів.

Стягнуто з Задвір`янського опорного закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів Красненської селищної ради Золочівського району Львівської області на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 5000 гривень.

В решті позовних вимог відмовлено.

Колегія суддів виходить з того, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).

Згідно із ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України, зокрема, правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи (стаття 5-1 КЗпП України).

Відповідно до статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника підлягає негайному виконанню.

Обов`язковість рішення суду віднесена Конституцією України до основних засад судочинства, а тому судові рішення, які відповідно до закону підлягають негайному виконанню, є обов`язковими для виконання, зокрема, посадовими особами, від яких залежить реалізація прав особи, підтверджених судовим рішенням.

Обгрнутовуючи свою позицію та доводи у даній справі, на заперечення вимог позивачки ОСОБА_1 про її друге незаконне звільнення, представник відповідача стверджує, що виконуючи рішення про поновлення на роботі Задвір`янський опорний заклад загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів Красненської селищної ради Золочівського району Львівської області у повній мірі виконав свої зобов`язання за рішенням суду у справі № 913/1117/22 та поновив ОСОБА_1 на посаді з якої останню було незаконно звільнено.

Такі доводи обґрунтовані тим, що на виконання постанови Львівського апеляційного суду від 02.05.2024 у справі № 943/1117/22, Задвір`янський ОЗЗСО І-ІІІ ст. Красненської селищної ради виніс Наказ №52-к від 02.05.2024, яким скасовано наказ Задвірнянського опорного закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів Красненської селищної ради Золочівського району Львівської області №57-к від 29.08.2022 «Про звільнення ОСОБА_1 ». Пунктом 2 Наказу поновлено ОСОБА_1 на посаді вчителя української мови та літератури з неповним навантаженням (9 годин) з 31 серпня 2022 року.

Не надаючи правової оцінки наказу Задвір`янського ОЗЗСО І-ІІІ ст. Красненської селищної ради №52-к від 02.05.2024, оскільки такий не є предметом судового провадження, при цьому, таким скасовано наказ Задвірнянського опорного закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів Красненської селищної ради Золочівського району Львівської області №57-к від 29.08.2022 «Про звільнення ОСОБА_1 », який попередньо вже скасований апеляційним судом, однак об`єктивно з`ясовуючи усі обставини справи, колегія суддів виходить із такого.

Як свідчать матеріали справи, перше поновлення позивачки на роботі, тобто те, яке мало відбутися на підставі постанови Львівського апеляційного суду по справі №943/1117/22, також породило відповідні судові провадження.

Так, не погоджуючись із відповідними процесуальними рішеннями (діями/бездіяльністю) ОСОБА_1 зверталася до суду із скаргою на дії Буського відділу ДВС у Золочівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції

Ухвалою Бродівського районного суду Львівської області від 21 серпня 2024 року, залишеною без змін постановою Львівського апеляційного суду від 14 січня 2025 року у справі № 943/1117/22 (провадження № 22-ц/811/2727/24), задоволено скаргу ОСОБА_1 на дії та бездіяльність органу примусового виконання.

Визнано неправомірними дії начальника Буського відділу державної виконавчої служби у Золочівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Боруцької Ірини Володимирівни, що полягають у закінченні виконавчого провадження про поновлення ОСОБА_1 на посаді вчителя української мови та літератури з неповним навантаженням (9 годин) з 31.08.2022.

Скасовано постанову начальника Буського відділу державної виконавчої служби у Золочівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Боруцької Ірини Володимирівни від 05.06.2024 про закінчення виконавчого провадження про поновлення ОСОБА_1 на посаді вчителя української мови та літератури з неповним навантаженням (9 годин) з 31.08.2022.

Зобов`язано начальника Буського відділу державної виконавчої служби у Золочівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Боруцьку Ірину Володимирівну відкрити виконавче провадження з виконання виконавчого листа №943/1117/22 виданого 16.04.2024 про поновлення ОСОБА_1 на посаді вчителя української мови та літератури з неповним навантаженням (9 годин) з 31.08.2022 (т. 1 а.с. 173-177).

За змістом судових рішень вбачається, що 20.05.2024 до Буського відділу державної виконавчої служби у Золочівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції надійшов виконавчий документ №943/1117/22 від 16.04.2024 про поновлення ОСОБА_1 на посаді вчителя української мови та літератури з неповним навантаженням (9 годин) з 31.08.2022.

20.05.2024 винесено повідомлення ВП № 75085352 про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання.

05.06.2024 винесено постанову про скасування повідомлення про повернення виконавчого документу стягувану без прийняття до виконання.

Постановою начальника Буського відділу державної виконавчої служби у Золочівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 05.06.2024 відкрито виконавче провадження, щодо поновлення ОСОБА_1 на посаді вчителя української мови та літератури з неповним навантаженням (9 годин) з 31.08.2022.

Відповідно до наказу № 52-К від 02.05.2024 року директора Задвір`янського ОЗЗСО І-ІІІ ступенів Красненської селищної ради Золочівського району Львівської області про виконання постанови Львівського апеляційного суду скасовано наказ Задвір`янського ОЗЗСО І-ІІІ ступенів Красненської селищної ради Золочівського району Львівської області № 57-К від 29.08.2022 року «Про звільнення ОСОБА_1 ». Поновлено ОСОБА_1 на посаді вчителя української мови та літератури з неповним навантаженням (9 годин) з 31.08.2022.

Постановою начальника Буського відділу державної виконавчої служби у Золочівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 05.06.2024 закінчено виконавче провадження.

У зв`язку з наведеним, постановою начальника Буського відділу ДВС у Золочівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Боруцькою І.В. від 17.02.2025 при примусовому виконанні виконавчого листа №943/1117/22, за невиконання боржником виконавчого документа накладено штраф в розмірі 300 неоподаткованих мінімумів доходів громадян на боржника Задвір`янський ОЗЗСО І-ІІІ ступенів Красненської селищної ради Золочівського району, що в сумі становить 5100 грн (т. 1 а.с. 235).

Постановою начальника Буського відділу ДВС у Золочівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Боруцькою І.В. від 21.02.2025 при примусовому виконанні виконавчого листа №943/1117/22, за невиконання боржником виконавчого документа накладено штраф в розмірі 600 неоподаткованих мінімумів доходів громадян на боржника Задвір`янський ОЗЗСО І-ІІІ ступенів Красненської селищної ради Золочівського району, що в сумі становить 10200 грн (т. 1 а.с. 236).

27 лютого 2025 року начальник відділу, керуючись ст. 18,19,63,75 Закону України «Про виконавче провадження» скерував повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення у відділення поліції №2 Золочівського РВП ГУНП у Львівській області (т. 1 а.с. 237-238).

Матеріали справи не містять відомостей про те, що Задвір`янський ОЗЗСО І-ІІІ ступенів Красненської селищної ради Золочівського району не погоджуючись із висновками Буського відділу ДВС у Золочівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції щодо невиконання боржником виконавчого листа №943/1117/22, оскаржував відповідні процесуальні рішення виконавця у судовому порядку.

Попри зазначене, розглядаючи скаргу ОСОБА_1 , суди дійшли висновку, що фактичного допуску ОСОБА_1 до виконання попередніх обов`язків з наданням відповідного робочого місця, створення належних умов праці, які були у неї до її незаконного звільнення, не відбулося, відтак у державного виконавця не було достатніх підстав вважати виконаним рішення суду про поновлення ОСОБА_1 на посаді вчителя української мови та літератури з неповним навантаженням (9 годин) з 31.08.2022.

Ні матеріали справи, ні матеріали виконавчого провадження не містять належних та допустимих доказів, які б підтверджували фактичний допуск ОСОБА_1 до роботи, створення належних умов для виконання функціональних обов`язків, що є обов`язком роботодавця при поновленні незаконно звільненого працівника, тобто, забезпечення їй реальної можливості виконувати визначені трудовим договором обов`язки, покладені на неї функціональні обов`язки у порядку та умовах, що мали місце до звільнення.

Державний виконавець закінчив виконавче провадження № 75085352 про поновлення ОСОБА_1 на посаді вчителя української мови та літератури з неповним навантаженням (9 годин) з 31.08.2022 на підставі лише наказу про поновлення ОСОБА_1 на посаді, без перевірки тієї обставини, чи допущена ОСОБА_1 до виконання своїх попередніх обов`язків фактично.

Переглядаючи судове рішення місцевого суду, суд апеляційної інстнції, вказав на те, що наданий графік не відповідає тексту наказу №52-К від 02.05.2024, а надання відповідних годин педагогічного навантаження не є виконанням рішення про поновлення на роботі, оскільки на виконання рішення суду заявниці мало бути надане педагогічне навантаження вчителя української мови та літератури, а не вчителя початкових класів.

Таким чином, ОСОБА_1 , яка поновлена на роботі за рішенням суду, не була фактично допущена до виконання попередніх обов`язків та їй не було забезпечено реальної можливості виконувати визначені трудовим договором обов`язки (функції), у порядку та умовах, що мали місце до звільнення.

Як зазначено судом першої інстанції, на час ухвалення судового рішення у даній справі №943/1459/24, виконавче провадження з виконання судового рішення №943/1117/22 про поновлення ОСОБА_1 на роботі на посаді вчителя української мови та літератури не закінчене.

Згідно із Витягом з ЄРДР № 0000323 від 13.06.2024, за заявою ОСОБА_1 внесені дані про кримінальне правопорушення за ч. 3 ст. 382 КК України, щодо невиконання рішення суду службовою особою, а саме директором шкільного закладу (т. 1 а.с. 32-34, 37-39).

За змістом частини другої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиціальні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили.

Преюдиціальність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішення у такій справі правовідносини.

Суб`єктивними межами є те, що у двох справах беруть участь одні й ті самі особи чи їх правонаступники, чи хоча б одна особа, щодо якої встановлено ці обставини. Об`єктивні межі стосуються обставин, встановлених рішенням суду.

Преюдиціальні обставини не потребують доказування, якщо одночасно виконуються такі умови: обставина встановлена судовим рішення; судове рішення набрало законної сили; у справі беруть участь ті самі особи, які брали участь у попередній справі, чи хоча б одна особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Не потребують доказування обставини, встановлені рішенням суду, тобто ті обставини, щодо яких мав місце спір і які були предметом судового розгляду. Не має преюдиціального значення оцінка судом конкретних обставин справи, які сторонами не оспорювалися, мотиви судового рішення, правова кваліфікація спірних відносин. Преюдиціальне значення можуть мати ті факти, щодо наявності або відсутності яких виник спір, і які, зокрема зазначені у резолютивній частині рішення.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2018 року у справі № 917/1345/14 (провадження № 12-144гс18) зазначила, що преюдиціальне значення у справі надається обставинам, встановленим судовими рішеннями, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно ті обставини, які безпосередньо досліджувались і встановлювались судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення. Преюдиціальні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи.

При цьому на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи з фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору (постанова Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2021 року у справі № 662/397/15-ц (провадження № 14-20цс21)).

З врахуванням наведеного, колегія суддів приходить беззаперечного переконання про те, що певні правовідносини між сторонами вже врегульовані судовими рішеннями, які набрали законної сили, відтак безумовним є те, що на даний час доведеним (констатованим) є факт невиконання Задвір`янським ОЗЗСО І-ІІІ ступенів Красненської селищної ради Золочівського району своїх зобов`язань перед ОСОБА_1 щодо поновлення її на роботі на підставі судового рішення, яке набрало законної сили.

З врахуванням наведеного, не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що суд не може посилатися на обставини, встановлені у рішенні, ухваленому після настання події, що розглядається у справі, оскільки обставини справи повинні встановлюватися на момент, коли відбулася подія, що є предметом судового розгляду, а рішення, ухвалене пізніше, може мати значення для інших спорів або для перегляду справи, але не для встановлення фактичних обставин первісної події, оскільки, як зазначалося, преюдиціальне значення мають факти щодо наявності або відсутності яких виник спір, і які, зокрема зазначені у резолютивній частині рішення суду.

При цьому, звертаючись із позовом у даній справі, позивачка ОСОБА_1 власне покликається на те, що судове рішення про поновлення її на роботі, яке набрало законної сили, не виконане відповідачем, як роботодавцем.

У постанові Верховного Суду від 17 червня 2020 року у справі №521/1892/18 зазначено, що належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі необхідно вважати видання власником наказу про це, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків. Виконання рішення вважається закінченим із моменту фактичного допуску працівника, поновленого на роботі рішенням суду, до виконання попередніх обов`язків на підставі відповідного акта органу, який раніше прийняв незаконне рішення про звільнення працівника. Подібні висновки викладені також у постановах Верховного Суду від 26 лютого 2020 року у справі №702/725/17, від 08 вересня 2021 року у справі №721/910/19.

На підтвердження необхідності дотримання вимог трудового законодавства під час виконання судового рішення про поновлення ОСОБА_1 на роботі, відділ освіти, культури, розвитку туризму, молоді та спорту Красненської селищної ради Золочівського району Львівської області листом від 31.05.2024 №01-19/295 та від 06.06.2024 №01-19/309 повідомив ОСОБА_1 про те, що згідно наказу №52-к від 02.05.2024 вона має бути поновлена на попередній посаді з наданням графіку роботи.

В свою чергу, оспорюваним наказом директора Задвірнянського ОЗЗСО І-ІІІ ст. №61-к від 04.06.2024 Максиміва А. «Про звільнення ОСОБА_1 » позивачку ОСОБА_1 звільнено з посади вчителя української мови з неповним навантаженням (9 годин) Задвір`янського ОЗЗСО І-ІІІ ст. 04.06.2024 відповідно до п. 4 ст. 40 КЗп П України. Слідуючи наказу, підставою слугували подання звідувача Полтвівської філії ОСОБА_4 , акт про відсутність на робочому місці ОСОБА_1 та пояснювальна записка ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 36).

Зокрема, звідувач філії Полтвівської філії Задвір`янського ОЗЗСО І-ІІІ ст. Г.Стецюра довела до відома директора Задвірнянського ОЗЗСО І-ІІІ ст. ОСОБА_9 про відсутність вчителя ОСОБА_1 03.06.2024 на роботі та не попередження нею про таку відсутність.

Актом Полтвівської філії І-ІІ ст. Задвір`янського ОЗЗСО І-ІІІ ст. від 03.06.2024 «Про відсутність на робочому місці ОСОБА_1 » зафіксовано, що 03 червня 2024 року вчитель ОСОБА_1 була відсутня на робочому місці весь день без попередження. ОСОБА_1 без поважних причин з 08.30 до 13.00 не надавала ані усних, ані письмових пояснень щодо своєї відсутності на роботі 03.06.2024.

З наказом про звільнення ОСОБА_1 ознайомилась 04.06.2024, про що свідчить її особистий підпис.

Згідно із письмовими поясненнями, наданими 04.06.2024 ОСОБА_1 , 03.06.2024 вона перебувала у Задвір`янському ОЗЗСО І-ІІІ ст. з 08.25 до 12.30 год. (4 години) із 9 годин щотижневого педагогічного навантаження учителя української мови та літератури.

Статтею 21 КЗпП України передбачено, що трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно із статтею 23 КЗпП України трудовий договір може бути: безстроковим, що укладається на невизначений строк; на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

Відповідно до ч. 3 ст. 24 КЗпП України укладення трудового договору оформлюється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу.

Право громадян на працю забезпечується державою, а трудовий договір може бути розірваний лише з підстав і в порядку, передбаченому трудовим законодавством (статі 2, 36, 40, 41 КЗпП України).

Згідно із ст. 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Підстави розірвання трудового договору з ініціативи роботодавця визначені статтями 40, 41 КЗпП України (п. 4 ст. 36 кодексу).

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

При розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за пунктом 4 статті 40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов`язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу).

Для звільнення працівника на підставі пункту 4 статті 40 КЗпП України власник або уповноважений ним орган повинен мати докази, що підтверджують відсутність працівника на роботі більше трьох годин протягом робочого дня.

Визначальним фактором для вирішення питання про законність звільнення позивача з роботи за пунктом 4 статті 40 КЗпП України є з`ясування поважності причин його відсутності на роботі.

Вичерпного переліку поважних причин відсутності на роботі у трудовому законодавстві України не визначено, тому в кожному окремому випадку оцінка поважності причини відсутності на роботі здійснюється виходячи з конкретних обставин та усіх наданих сторонами доказів.

Основним критерієм віднесення причин відсутності працівника на роботі до поважних є наявність об`єктивних, незалежних від волі самого працівника обставин, які повністю виключають вину працівника.

Розглядаючи таку категорію справ, суду необхідно встановити, чи мало місце вчинення позивачем прогулу без поважних причин або невиконання позивачем своїх трудових обов`язків протягом 3 годин за робочий день, чи додержаний роботодавцем порядок звільнення та чи є підстави для поновлення на роботі.

Пояснення порушника трудової дисципліни є однією з важливих форм гарантії, наданих працівнику для захисту своїх законних прав та інтересів, направлених проти безпідставного застосування стягнення.

В свою чергу, колегія суддів виходить з того, що у трудовому праві діє принцип презумпції невинуватості, згідно з яким не можна працівника притягнути до дисциплінарної відповідальності, доки не доведена роботодавцем його вина, і працівник не зобов`язаний сам доводити свою невинуватість постанова Верховного Суду від 27.04.2021, справа № 461/8132/17.

Таким чином, у разі пред`явлення позову про поновлення на роботі працівника, звільненого роботодавцем, саме на останнього покладається тягар доведення законності такого звільнення. Будь які сумніви в законності такого звільнення повинні тлумачитися на користь працівника.

Враховуючи наведене та за неспростованих обставин щодо відсутності фактичного допуску ОСОБА_1 до виконання своїх попередніх обов`язків, які вона виконувала до її звільнення, відповідач, як роботодавець, був позбавлений вимагати від неї виконання обов`язків, які на неї не були та не могли бути покладені, що виключає в принципі необхідність з`ясування факту наявності прогулу у діях останньої, як правової підстави звільнення.

Доводи представника відповідача, що позивачка у цей час (період тимчасової непрацезадтності), а саме 14.05.2025 та 15.05.2025 перебувала у Буському районному суді Львівської області та відділі ДВС, відповідних підстав відсутності на роботі не спростовують та про будь які неправомірні обставини не свідчать, оскільки у наданих позивачкою інформаційних довідках відсутнє посилання про її госпіталізацію, тобто стаціонарне лікування.

Після завершення терміну тимчасової непрацездатності, 03.06.2024 ОСОБА_1 повідомила директора, що за відсутності графіку роботи, вона працює в Задвірнянській школі 03.06.2024 з 08.30 до 12.30 год., тобто 4 години із 9 годин щотижневого педагогічного навантаження та самостійно підвищує свою кваліфікацію вчителя української мови та літератури, 04.06.2024 буде працювати 5 годин із 9 годин, тобто з 08.30 до 13.30 год, тим самим виконувати постанову суду від 16 квітня 2024 року і наказ №52-к від 02.05.2024.

Зазначені обставини жодним чином не спростовані зі сторони відповідача, що виключає можливість констатації роботодавцем прогулу працівника, як факту, який має своїм наслідком звільнення з роботи.

При цьому, ключовим у цьому контексті є те, що факт ознайомлення ОСОБА_1 з графіком роботи у Полтвівській філії Задвірнянського ОЗЗСО І-ІІІ ст., не породжував для ОСОБА_1 жодних зобов`язань з виконання посадових обов`язків на посаді вчителя української мови Полтвівської філії у 3 класі, оскільки до звільнення таке не входило до трудової функції позивачки.

Не може залишитися поза увагою суду і те, що на виконання судового рішення від 16 квітня 2024 року, наказом №52-к від 02.05.2024 позивачка поновлена на посаді вчителя української мови та літератури з неповним навантаженням (9 годин), однак згідно оспорюваного наказу №61-к від 04.06.2024 звільнена з посади вчителя української мови з неповним навантаженням (9 годин) Задвір`янського ОЗЗСО І-ІІІ ст., за відсутності у матеріали справи доказів на підтвердження того, що посада, на якій була поновлена позивач ОСОБА_1 змінила назву, чи остання була за її згодою переведена таку посаду в Полтвівську філію Задвір`янського ОЗЗСО І-ІІІ ступенів.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає безпідставними доводи представника відповідача про відсутність будь яких скарг чи заперечень при поновленні на роботі зі сторони ОСОБА_1 , неможливість поновлення ОСОБА_1 на посаді вчителя, оскільки навчальне навантаження з української мови та літератури на 2023/2024 навчальний рік було повністю розподілено між учителями відповідно до тарифікації, затвердженої на педагогічній раді та погодженої з профспілковим комітетом, неможливості збільшення такого навантаження, залишення навчальних годин лише у 3 класі, а саме 5 годин української мови, 3 години фізичного виховання, 1 година мистецтва, щодо не виходу позивачки на роботу та не попередження нею про причини своєї неявки, призведення діями позивачки до порушення навчального процесу, створення ОСОБА_1 штучних умов для можливості оскаржити законних дії директора, у контексті незаконності оскаржуваного рішення суду, натомість вважає, що здійснена оцінка таких доводів місцевим судом відповідає всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Потреби та підстав у переоцінці таких, колегія суддів не вбачає.

При цьому, більшість із зазначених доводів є суперечливими із загальною правовою позицією щодо спірних правовідносин, якої намагається дотримуватися сторона відповідача, а саме належного виконання судового рішення про поновлення позивачки на посаду до звільнення у червні 2024 року, з наданням їй можливості виконання попередніх обов`язків.

Таким чином, висновки суду про необхідність визнання незаконним та скасування наказу Задвір`янського опорного закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів Красненської селищної ради Золочівського району Львівської області №61-к від 04 червня 2024 року «Про звільнення ОСОБА_1 ». та поновлення позивачки на посаді вчителя української мови та літератури з неповним навантаженням (9 годин) з 05 червня 2024 року в Полоницькій філії Задвір"янського ОЗЗСО І-ІІІ є обґрунтованими та відповідають вимогам закону і матеріалам справи, а доводи апеляційної скарги у цьому контексті таких не спростовують.

Згідно із ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Вимушений прогул - це час, протягом якого працівник з вини власника або уповноваженого ним органу був позбавлений можливості працювати, тобто виконувати трудову функцію.

Вимушений прогул відбувається виключно за наявності вини роботодавця, який незаконно звільнив найманого працівника. Тому за цей час працівник, права якого були порушені роботодавцем, відповідно до державних гарантій має безумовне право на отримання заробітної плати, розмір якої визначається відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі Порядок).

Тобто у разі визнання звільнення незаконним та поновлення працівника на роботі держава гарантує отримання працівником середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки такий працівник був незаконно позбавлений роботодавцем можливості виконувати свою трудову функцію з незалежних від нього причин та отримувати заробітну плату.

Заперечуючи розрахунок розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу, сторона відповідача не надала будь яких належних доказів, як аргументів неправильного розрахунку такого, як і своїх альтернативних розрахунків середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Враховуючи наведене, підстав для зміни чи скасування рішення суду у цій частині, колегією суддів також не встановлено.

Що стосується вимог про відшкодування моральної шкоди, колегія суддів виходить із такого.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Подібні висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 та від 30 січня 2019 року у справі №569/17272/15-ц.

Порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється статтею 237-1 КЗпП України, яка передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Зазначена норма закону містить перелік юридичних фактів, що складають підставу виникнення правовідносин щодо відшкодування власником або уповноваженим ним органом завданої працівнику моральної шкоди.

За змістом указаного положення закону підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із статтею 237-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Встановлене Конституцією та законами України право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб.

Відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку про те, що захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права, так і механізмом компенсації моральної шкоди як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди обирається потерпілою особою, з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин.

Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 26 листопада 2021 року у справі № 127/937/17 (провадження № 61-10602св21).

КЗпП України не містить будь-яких обмежень чи виключень для компенсації моральної шкоди у разі порушення трудових прав працівників, а стаття 237-1 цього Кодексу передбачає право працівника на відшкодування моральної шкоди в обраний ним спосіб, зокрема, повернення вартісного (грошового) еквівалента завданої моральної шкоди, розмір якої суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, їх тривалості, тяжкості вимушених змін у її житті та з урахуванням інших обставин.

Пунктом 9 частини другої статті 16 ЦК України відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначено як один із способів захисту цивільних прав та інтересів.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 01 вересня 2020 року у справі справа №216/3521/16-ц (провадження № 14-714цс19) дійшла висновку, що виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь якому випадку її спричинення.

Вирішуючи спір та задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про доведеність у спірних правовідносинах факту заподіяння позивачці моральної шкоди, задовольнивши відповідну вимогу частково, стягнув на користь позивачки моральну шкоду у розмірі 5000,00 грн.

З огляду на природу інституту відшкодування моральної шкоди, цілком адекватними і самодостатніми критеріями визначення розміру компенсації є морально-правові імперативи справедливості, розумності та добросовісності.

Крім цього, колегія суддів виходить з того, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.

З огляду на спірні правовідносини, відношення до таких відповідача, апеляційний суд вважає справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи та наведеним вище критеріям, розмір відшкодування моральної шкоди, який стягнуто судом першої інстанції.

У підсумку, колегія суддів вважає за можливе зазначити, що правовідносини, що склалися між сторонами є незрозумілими, а саме незважаючи на те, що з юридичної точки зору спір, що виник не є складним та не містить будь яких юридичних тонкощів, натомість з 2022 року між сторонами, незважаючи на наявність судових рішень, які набрали законної сили, відсутні порозуміння та адекватні трудові відносини, що не може не привертати увагу апеляційного суду, у контексті встановлених порушень прав працівника та обов`язку відповідача, як роботодавця, забезпечити належне та реальне відновлення таких.

Так, для приватного права апріорі властивою є така засада, як розумність.

Крім цього, однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Згідно частини третьої статті 13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Зважаючи на наведене, учасники цивільних правовідносин повинні розуміти про можливі правові наслідки, у випадку поведінки у супереч наведеним засадам та на шкоду іншій стороні.

Що стосується апеляційної скарги позивачки ОСОБА_1 на ухвалу Золочівського районного суду Львівської області від 25 липня 2025 року та вимог позивачки про зобов`язання районного суду задовольнити її заяву про виправлення помилки у судовому рішення від 24.06.2025 у справі № 943/1459/24, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 269 ЦПК України суд може з власної ініціативи або за заявою учасників справи виправити допущені в рішенні чи ухвалі описки чи арифметичні помилки.

Описка це зроблена судом механічна (мимовільна, випадкова) граматична помилка в рішенні, яка допущена під час його письмово-вербального викладу (помилка у правописі, у розділових знаках тощо). Виправленню підлягають лише ті описки, які мають істотний характер. До таких належать написання прізвищ та імен, адрес, зазначення дат та строків тощо. Суд не має права змінювати зміст судового рішення, він лише усуває такі неточності, які впливають на можливість реалізації судового рішення чи його правосудність.

Арифметична помилка це помилка у визначенні результату підрахунку: пропуск цифри, випадкова перестановка цифр, спотворення результату обчислення у зв`язку із використанням несправної техніки.

Не є арифметичними помилками, а отже, не можуть бути виправлені застосування неправильних методик підрахунку та неправильних вихідних даних для проведення арифметичних обчислень.

При цьому, суд може виправити лише ті арифметичні помилки, яких він сам припустився.

Зазначене відповідає роз`ясненням наданим у постанові Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі».

Дійсно, ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції у мотивувальній частині такого вказав про необхідність допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі та в частині присудження виплати заробітної плати, що передбачено у п. 2 та п. 4 ч. 1 ст.430 ЦПК України.

Відповідно до ст. 265 ЦПК України рішення суду складається з вступної, описової, мотивувальної і резолютивної частин.

У резолютивній частині рішення зазначаються, зокрема, висновок суду про задоволення позову чи про відмову в позові повністю або частково щодо кожної з заявлених вимог.

Таким чином, у контексті реалізації (виконання) рішення суду, як акту правосуддя, правове заначення має резолютивна частина рішення.

Поряд з цим, дійшовши правильного висновку про необхідність допустити негайне виконання рішення суду у відповідних частинах, суд першої інстанції про таке не вказав у резолютивній частині оскаржуваного рішення.

Натомість, суд першої інстанції з власної ініціативи ухвалив додаткове рішення, яким допустив негайне виконання рішення Золочівського районного суду Львівської області від 24 червня 2025 року у частині поновлення ОСОБА_1 на посаді вчителя української мови та літератури з неповним навантаженням (9 годин) з 05 червня 2024 року в Полоницькій філії Задвір"янського ОЗЗСО І-ІІІ та стягнення з Задвір`янського опорного закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів Красненської селищної ради Золочівського району Львівської області на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі середньомісячної заробітної плати за один місяць.

Додаткове рішення Золочівського районного суду Львівської області від 25 липня 2025 року не оскаржувалося та знаходиться у законній силі.

Враховуючи наведене, колегія суддів розділяє висновок місцевого суду про те, що доводи ОСОБА_1 про необхідність виправлень судового рішення не стосуються описок у розумінні статті 269 ЦПК України, за якою суд наділений правом щодо виправлення лише описок та арифметичних помилок у рішеннях суду, а не правом доповнення таких рішень або зміни їх змісту, як того просить позивачка.

Більше того, враховуючи дискреційні повноваження суду, стосовно самостійного виправлення помилки (описки), яких він допустився, у колегії суддів відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги, шляхом зобов`язання районного суду внести у його ж судове рішення відповідні виправлення.

Колегія суддів приходить переконання, що суд першої інстанції повно та всебічно дослідив доводи заявника щодо підстав для внесення виправлень у рішення суду, висновки суду відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, при цьому доводи апеляційної скарги зводяться виключно до незгоди з висновком суду першої інстанції щодо відповідних висновків суду та є суб`єктивним трактуванням норм процесуального закону.

Таким чином, підстави для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу Золочівського районного суду Львівської області від 25 липня 2025 року відсутні.

У цьому контексті колегія суддів вважає за можливе звертнути увагу на те, що судовими рішеннями є ухвали, рішення, постанови, судові накази. Додаткове судове рішення є також судовим рішенням та за відповідних підстав, ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Рішення, що підлягають примусовому виконанню визначені у статті 3 ЗУ «Про виконавче првоадження», відтак додаткове рішення Золочівського районного суду Львівської області від 25 липня 2025 року, як і інші судові рішення звертається до виконання на підставі відповідного виконавчого листа, виданого згідно вимог процесуального закону, що виключає підстави для можливих зловживань у цьому контексті чи нечіткості у праворозумінні.

Враховуючи наведене, місцевий суд правильно встановив фактичні обставини справи, застосував матеріальний закон та дотримався процедури розгляду, передбаченої ЦПК України, тому підстави для скасування рішення суду відсутні.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381, 382, 383 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Апеляційні скарги Задвірнянського опорного закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів Красненської селищної ради Золочівського району Львівської області та ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення рішення Золочівського районного суду Львівської області від 24 червня 2025 року та ухвалу Золочівського районного суду Львівської області від 25 липня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 20 листопада 2025 року.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

С.М. Копняк