Справа № 569/6714/25
УХВАЛА

24 листопада 2025 року

Рівненський міський суд Рівненської області

в особі головуючої судді Панас О.В.

при секретарі судового засідання Алексейчук Ю.М.

з участю:

представника позивача Джус Г.Л., Смолінської Т.О.

відповідачки ОСОБА_1

представника відповідачки адвоката Москаля Я.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Рівному у спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області до ОСОБА_1 про стягнення надміру виплачених пенсійних коштів , - встановив:

У провадженні Рівненського міського суду знаходиться цивільна справа за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області до ОСОБА_1 про стягнення надміру виплачених пенсійних коштів.

У судовому засіданні 19.11.2025 року представник позивача просила закрити провадження у справі з тих підстав, що борг в сумі 10151,89 грн. погашений добровільно 10.10.2025 року. та повернути сплачений судовий збір в сумі 2422,40 грн. Заперечила щодо стягнення з позивача на користь відповідачки понесені витрати на правничу допомогу, так як відповідачем не надано квитанцій та інших документів про оплату таких послуг, які підтверджують понесення цих витрат.

Відповідачка ОСОБА_1 , позов не визнала, виходячи з своєї позиції, викладеної у відзиві, пояснень у судовому засіданні, вважає себе неналежним відповідачем, до якої пред`явили позов безпідставно. Кошти отримала та віддала матері, яка в подальшому повернула їх ПФУ. Вона понесла витрати на правничу допомогу у даній справі, яку вважає, що слід стягнути з позивача на її користь.

Представник відповідачки адвокат Москаль Я.О. у судовому засіданні підтримав позицію своєї довірительки. Вважає, що ОСОБА_1 є неналежним відповідачем, понесла витрати по правничій допомозі, яка згідно договору становить 12 000,00 грн., відсутність квитанцій про оплату послуг не є обов`язковою умовою при розгляді клопотання про стягнення понесених витрат на правничу допомогу відповідачем.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 255 ЦПК України , суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Судом встановлено, що 10.10.2025 повернута переплата в сумі 10151,89 грн. на користь Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області.

З долучених до додаткових пояснень ОСОБА_1 від 06.11.2025 № 68824/25-вх. письмових доказів вбачається, що згідно квитанції від 10.10.2025 року платник ОСОБА_1 внесла 10151,89 грн. кошти , у квитанції зазначено її РНОКПП, квитанція містить посилання щодо фактичного платника в особі ОСОБА_2 , без зазначення її РНОКПП отже вона не може вважатися особою, яка здійснила платіж. Як пояснила ОСОБА_1 у судовому засіданні 17.06.2025 року, пенсію тата за липень 2020 року на пошті отримала вона, та віддала її мамі. Отже, ОСОБА_2 отримала кошти від ОСОБА_3 , які були нараховані до виплати помилково, і які не пересвідчившись у правомірності їх нарахування та виплаті, та наявності у неї правових підстав після смерті батька по довіреності отримувати його кошти, отримала ОСОБА_1 . Судом не встановлено належних та допустимих доказів на заперечення ОСОБА_3 позовних вимог, зміну позиції щодо факту отримання на пошті особисто нею коштів у судовому засіданні 18.11.2025,а відповідачкою таких доказів, надано не було.

Кошти повернуті до ухвалення рішення, отже під час перебування справи у провадженні суду змінилися підстави за яких було пред`явлено до суду позов.

Оскільки переплата повернута, то і предмет спору відсутній, у зв`язку з чим позивач просив закрити провадження у справі.

За обставин, суд прийшов до висновку, що заява представника позивача підлягає до задоволення, а провадження у справі підлягає до закриття у зв`язку з відсутністю предмета спору.

Роз`яснити сторонам наслідки закриття провадження у справі .

При пред`явленні позову до суду позивачем сплачено судовий збір в сумі 2422,40 грн. згідно платіжної інструкції № 5843 від 30.12.2024 (а.с. 4). Відповідно до п.5 ч. 1 ст.7 ЗУ "Про судовий збір", сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях. За наведених обставин, суд прийшов до висновку, що підлягає до повернення платнику Головне Управління ПФУ в Рівненській області сплачений судовий збір в сумі 2422,40 грн. згідно платіжної інструкції № 5843 від 30.12.2024, який зарахований до Державного бюджету України у сумі 2422,40 грн..

Оригінал платіжного доручення знаходиться у позивача, оскільки позов з додатками до нього надсилався через електронний суд і у справі знаходиться її копія.

Щодо вимоги відповідачки про відшкодування понесених витрат на правничу допомогу.

У судовому засіданні відповідачка, представник відповідача підтримали подану до суду заяву (№71849/25-вх. від 18.11.2025) згідно якої просили стягнути на користь відповідачки з позивача понесені судові витрати за правничу допомогу в сумі 12 000,00 грн. згідно акту про прийняття-передачу наданих послуг згідно договору про надання правової допомоги № 262-110 від 23.04.2025.

Відповідно до ч. 5 ст. 142 Цивільного процесуального кодексу України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до вимог ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Відповідно до практики Європейського судку з прав людини, про що зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015р. у справі "Баришевський проти України", від 10.12.2009р. у справі "Гімайдуліна і інших проти України", від 12.10.2006р. у справі "Двойних проти України", від 30.03.2004р. у справі "Меріт проти України", заявник має право на відшкодування судових витрат та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обгрунтованим. Суд зазначає, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, офомлені у встановленому законом порядку ( квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06. 2018 року по справі № 826/ 1261/16. Оцінка доказів судом здійснюється згідно ст. ст. 89, 245, 265 ЦПК України , суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому досліджених у справі доказів.

У даній справі не досліджувалися письмові докази, які були долучені до позовної заяви на обґрунтування позовних вимог, судом було оглянуто витяг з виписки про зарахування коштів які були добровільно внесені.

Звернення позивача до суду, не може свідчити про зловживання ним своїми процесуальними правами, його дії, направлені на захист своїх прав, не можуть вважатися необґрунтованими та тягнути за собою обов`язок відшкодувати понесені відповідачем витрати на правничу допомогу. Згідно ч.3 ст.13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно звернення за отриманням правової допомоги у справі є правом відповідача, а не обов`язком.

Отже, проаналізувавши в сукупності діюче законодавство, встановлені вище обставини, суд прийшов до висновку, що у разі доведення особою, яка звернулася до суду з заявою про відкшодування понесених витрат на правничу допомогу, необгрунтованості дій позивача, у нього виникає право на відшкодування таких витрат, проте, понесення їх, розмір, неминучість підлягають до доведення належними та допустимими доказами.

Зважаючи на те, що закриття провадження у не свідчить про його безпідставність і необґрунтованість, а достовірних доказів необгрунтованості дій позивача судом не встановлено, відтак суд прийшов до висновку, що заявником не доведено необґрунтованості дій позивача при пред`явленні позову, а відтак права на відшкодування понесених витрат у ОСОБА_1 , не виникає. На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що заявлене клопотання необґрунтоване та задоволенню не підлягає.

На підставі вищевикладеного , ст. 7 Закону України "Про судовий збір", керуючись ст.ст. 255, 256, 260, 261, 353, 354, 355 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в:

Клопотання представника позивача Головного Управління ПФУ в Рівненській області про закриття провадження - задовольнити.

Провадження по справі за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області до ОСОБА_1 про стягнення надміру виплачених пенсійних коштів - закрити. Роз`яснити сторонам, що у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Повернути позивачу, як платнику Головне Управління ПФУ в Рівненській області сплачений судовий збір в сумі 2422 ( дві тисячі чотириста двадцять дві) грн. 40 коп. згідно платіжної інструкції № 5843 від 30.12.2024, який зарахований до Державного бюджету України у сумі 2422,40 грн. Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні клопотання про відшкодування понесених витрат на правничу допомогу. Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення суддею . Ухвала суду може бути оскаржена безпосередньо до Рівненського апеляційного суду або через Рівненський міський суд протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали. Учасник справи, якому повна ухвала не була вручена у день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали суду виготовлено 24.11.2025

Суддя О.В.Панас