Справа №:755/6324/25
Провадження №: 2/755/6152/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" листопада 2025 р. Дніпровський районний суд міста Києва в складі:

Головуючого судді: Хромової О.О.,

при секретарі: Бовкун М.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» про повернення стягнутого на підставі виконавчого напису,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Дніпровського районного суду міста Києва з позовом, в якому просить стягнути з ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» грошові кошти у сумі 27 873,00 грн, що були стягнуті на підставі виконавчого напису № 53196, вчиненого 28 вересня 2020 року Приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» заборгованості в сумі 27 873,00 грн.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що на примусовому виконанні у Приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Шевченко Т.С. перебувало виконавче провадження № НОМЕР_2 з примусового виконання виконавчого напису № 53196, вчиненого 28 вересня 2020 року Приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» заборгованості в сумі 27 873,00 грн. У 2023 році з рахунку позивача в рахунок погашення заборгованості у виконавчому провадженні № 53196 стягнуто 27 873,00 грн.

Водночас, рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 13 травня 2024 року по справі № 504/4320/23 визнано таким, що не підлягає примусовому виконанню виконавчий напис № 53196, вчинений 28 вересня 2020 року Приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. Після набрання рішенням законної сили ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» стягнуті кошти у добровільному порядку не повернуло.

З посиланням на положення статей 1212, 1215 ЦК України позов просив задовольнити та стягнути з ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» безпідставно набуті грошові кошти у сумі 27 873,00 грн та вирішити питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 23 квітня 2025 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачеві строк для усунення недоліків - два дні з дня отримання копії ухвали.

28 квітня 2025 року до суду надійшла заява ОСОБА_1 на виконання вимог ухвали про залишення позову без руху, до якої додано квитанцію про сплату судового збору, чим виконано вимоги ухвали про залишення позову без руху у встановлений судом строк.

Також 28 квітня 2025 року судом отримано підтвердження про зарахування судового збору у сумі 1 211,20 грн до спеціального фонду Державного бюджету України.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 05 травня 2025 року відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Сторонам роз`яснено їх процесуальні права подати заяви по суті справи та встановлено відповідні строки. Задоволено частково клопотання ОСОБА_1 про витребування доказів, витребувано у Приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Шевченко Т.С. відомості про стягнуті з ОСОБА_1 грошові кошти в межах виконавчого провадження № НОМЕР_2.

19 травня 2025 року (вхід. № 28274) до суду від позивача ОСОБА_1 надійшло клопотання про долучення доказів, а саме просив долучити до матеріалів справи копію листа-довідки Приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Шевченко Т.С. про стягнуті кошти.

20 травня 2025 року (вхід. № 28532) до суду позивача ОСОБА_1 повторно надійшло клопотання про долучення доказів.

30 червня 2025 року (вхід. від 02 липня 2025 року № 36019) відповідач ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» подало до суду заперечення на вимоги позивача.

Відповідач зазначив, що 14 грудня 2019 року між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 239075023 у формі електронного документа з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відразу після укладення договору товариство перерахувало грошові кошти в сумі 8 000,00 грн на банківську картку позичальника. На момент вчинення виконавчого напису нотаріусом, кредитний договір від 14 грудня 2019 року № 239075023 сторонами не оспорювався та є чинним. Позивач не оспорював факт укладення кредитного договору, не спростовував факт зарахування кредитних коштів на його рахунок, чим підтвердив факт виникнення безспірної заборгованості за договором. 28 вересня 2020 року Приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С., відповідно до статті 18 ЦК України здійснено захист цивільних прав нового кредитора - ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс», та вчинено виконавчий напис № 53196 на борговому документі. Вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Боржник належним чином був поінформований про наявність заборгованості за кредитним договором від 14 грудня 2019 року № 239075023.

З огляду на викладене, підставою для стягнення грошових коштів у сумі 27 873,00 грн є кредитний договір від 14 грудня 2019 року № 239075023, який є чинним та не оспорювався. Стягнення заборгованості з відповідача не можна вважати безпідставним, оскільки він мав підстави для їх отримання.

Враховуючи те, що розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, керуючись частиною другою статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані позивачем докази, суд приходить до таких висновків.

Позивачем заявлено позовну вимогу про повернення стягнутого на підставі виконавчого напису, визнаного таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що Комінтернівським районним судом Одеської області розглядалася справа № 504/4320/23 за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс», треті особи: Приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С., Приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Шевченко Т.С., про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 13 травня 2024 року по справі № 504/4320/23 позов ОСОБА_1 до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс», треті особи: Приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С., Приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Шевченко Т.С., про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню задоволено. Визнано таким, шо не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений Приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. 28 вересня 2020 року та зареєстрований в реєстрі за № 53192 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» заборгованості в сумі 27 873,00 грн та вирішено питання про розподіл судових витрат.

Так судом встановлено, що 28 вересня 2020 року Приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. вчинено виконавчий напис № 53192 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» загальної сумо заборгованості 27 873,00 грн.

Рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 13 травня 2024 року по справі

№ 504/4320/23 набрало законної сили 12 червня 2024 року.

Відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

У наведеній правовій нормі мова йде про преюдиційні факти. Преюдиційність (від лат. praejudicio - предрешение) - у процесуальному праві обов`язок суду, який розглядає справу, прийняти без перевірки та доказів факти, які раніше вже були встановлені набравшим законної сили судовим рішенням або вироком у будь-якій іншій справі. Преюдиційність дозволяє уникнути ухвалення суперечливих судових актів щодо одного й того ж питання та вирішувати справи з найменшими витратами часу та засобів.

Тобто факти, установлені у прийнятих раніше судових рішеннях, мають для суду преюдиціальний характер. Преюдиціальність означає обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили, в одній справі, для суду при розгляді інших справ (постанова Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі № 922/643/19).

Не потребують доказування преюдиціальні обставини, тобто, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, - при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При цьому не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо. Преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом (постанова Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19 грудня 2019 року по справі № 916/1041/17).

Отже, обставини, встановлені рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від

13 травня 2024 року по справі № 504/4320/23 мають преюдиціальне значення та не доказуються при розгляді даної справи.

Судом встановлено, що 12 грудня 2020 року Приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Шевченко Т.С. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_2 з примусового виконання виконавчого напису № 53196, вчиненого 28 вересня 2020 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» заборгованості в розмірі 27 873,00 грн.

15 грудня 2023 року в межах виконавчого провадження № НОМЕР_2 Приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Шевченко Т.С. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження. Встановлено, що вимоги виконавчого документа виконані в повному обсязі. Основна винагорода приватного виконавця та витрати виконавчого провадження сплачені.

З листа Приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Шевченко Т.С. від 08 травня 2025 року, вих. № 1955, встановлено, що в період з дня відкриття виконавчого провадження з боржника ОСОБА_2 було стягнуто 31 060,30 грн, з яких: 400,00 грн - витрати виконавчого провадження,

2 787,30 грн - основна винагорода приватного виконавця та 27 873,00 грн - перераховано на користь стягувача ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс».

Суд враховує, що відомостей про номер виконавчого провадження, в межах якого стягнуто зазначені суми, в листі не зазначено, ім`я боржника, зазначене у тексті листа ( ОСОБА_2 ), не співпадає з іменем позивача ( ОСОБА_1 ).

За приписами статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно із положеннями частин першої, другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала.

Постановою Верховного Суду від 18 січня 2024 року по справі № 463/7127/22 зазначено, якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може застосовуватись тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або взагалі була відсутня.

Схожі за змістом правові висновки містяться також у постановах Верховного Суду від 01 квітня 2019 року у справі № 904/2444/18, від 23 квітня 2019 року у справі № 918/47/18.

У постанові Верховного Суду України від 25 жовтня 2017 року у справі № 3-905гс17 та у постанові Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 757/42443/16 (провадження № 61-38890св18) зазначено, що виходячи зі змісту статті 1212 ЦК України можна виокремити особливості змісту та елементів кондикційного зобов`язання. Кондикція - це позадоговірний зобов`язальний спосіб захисту права власності або іншого речового права, який може бути застосований самостійно. Кондикція також застосовується субсидіарно до реституції та віндикації як спосіб захисту порушеного права у тому випадку, коли певна вимога власника (титульного володільця) майна не охоплюється нормативним урегулюванням основного способу захисту права, але за характерними ознаками, умовами та суб`єктним складом підпадає під визначення зобов`язання з набуття або збереження майна без достатньої правової підстави. Відтак, права особи, яка вважає себе власником майна, підлягають захисту шляхом задоволення позову до володільця, з використанням правового механізму, установленого статтею 1212 ЦК України, у разі наявності правових відносин речово-правового характеру безпосередньо між власником та володільцем майна. Такий спосіб захисту можливий шляхом застосування кондикційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені статтею 1212 ЦК України, які дають право витребувати в набувача це майно, що мало місце і в даних правовідносинах.

У постановах Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 910/1531/18 та від 23 січня 2020 року у справі № 910/3395/19 вказано, що положення 83 глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Частиною першою статті 1213 ЦК України визначено, що особа, набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі.

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Дніпровського районного суду міста Києва з позовом про стягнення з ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» безпідставно набутих грошових коштів у сумі 27 873,00 грн, що стягнуті в межах виконавчого провадження № НОМЕР_2 з примусового виконання виконавчого напису

№ 53196, вчиненого 28 вересня 2020 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» заборгованості в розмірі 27 873,00 грн. Як на підставу для задоволення позовних вимог посилався на визнання рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 13 травня 2024 року по справі № 504/4320/23 виконавчого напису від 28 вересня 2020 року від № 53196 таким, що не підлягає примусовому виконанню.

Як уже зазначалося раніше, рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 13 травня 2024 року по справі № 504/4320/23 визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений 28 вересня 2020 року Приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С., зареєстрований за реєстровим номером № 53192, про стягнення з про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» загальну суму заборгованості 27 873,00 грн.

Таким чином, відомостей про визнання виконавчого напису саме за № 53196, а не № 53192, вчиненого 28 вересня 2020 року Приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» загальної суми заборгованості у розмірі 27 873,00 грн, матеріали справи не містять.

Відсутність правової підстави для стягнення в межах виконавчого провадження № НОМЕР_2 грошових коштів у сумі 27 873,00 грн позивачем не обґрунтовано, також позивачем не доведено, що підстава, на якій було здійснено стягнення у виконавчому провадженні № НОМЕР_2, згодом відпала, а саме, що виконавчий документ - виконавчий напис № 53196, вчинений 28 вересня 2020 року Приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» заборгованості у розмірі 27 873,00 грн, визнано таким, що не підлягає примусовому виконанню.

У свою чергу, слід зазначити, що обґрунтовуючи висновки про обов`язок сторони належним чином використовувати процесуальні права, у рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain» Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов`язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Відповідно до вимог частин третьої, четвертої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті

77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (статті 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Частинами першої, шостої, сьомої статті 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно із вимогами статті 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Частинами першою-третьою статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Як вбачається з матеріалів справи, звертаючись до суду, позивач у позовній заяві виклав обставини, якими обґрунтовував свої вимоги, зазначив докази, що підтверджують вказані обставини, зазначив про докази, які не можуть бути подані разом із позовною заявою із поважних причин, скористався правом на подання додаткових доказів. При цьому, позивачем заявлено клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, з клопотанням про зміну порядку розгляду справи у встановлений судом строк позивач не звернувся.

Тобто, позивач на власний розсуд розпорядився своїми правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 29 січня 2020 року по справі 755/18920/18.

За вказаних обставин, а саме у зв`язку з недоведенням позивачем факту відсутності правової підстави для здійснення стягнення у виконавчому провадженні, підстави для стягнення на користь позивача грошових коштів у сумі 27 873,00 грн, як безпідставно набутого майна, відсутні.

Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню у зв`язку з недоведеністю заявлених позовних вимог.

Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Судові витрати, а саме витрати на оплату судового збору, підтверджено платіжною інструкцією від 25 квітня 2025 року № 9376-7709-8433-0032 про оплату судового збору на суму 1 211,20 грн.

Згідно із пунктом 2 частини другої статті 141 ЦПК України у зв`язку з відмовою у задоволенні позову, судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись статтями 1212, 1213 ЦК України, статтями 2, 5, 12, 13, 19, 76-82, 89, 95, 141, 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» про повернення стягнутого на підставі виконавчого напису - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , місце проживання:

АДРЕСА_1 .

Відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс», ідентифікаційний код юридичної особи в , адреса місцезнаходження: бульв. Верховної Ради, буд. 34, офіс 511, м. Київ, 02094.

Повне рішення суду виготовлено 18 листопада 2025 року.

Суддя О.О. Хромова