Справа № 489/8928/25
Провадження № 2-о/489/212/25
Ухвала

Іменем України

17 листопада 2025 року м. Миколаїв

Суддя Інгульського районного суду м. Миколаєва Костюченко Г.С., дослідивши матеріали заяви ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради, ОСОБА_2 про усиновлення дитини

встановив:

03.11.2025 до Інгульського районного суду м. Миколаєва надійшла заява ОСОБА_3 , заінтересовані особи: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради, ОСОБА_2 про усиновлення дитини.

При цьому, зі змісту заяви, а також з доданих до неї документів вбачається, що фактичним місцем проживання заявника - ОСОБА_1 , заінтресованої особи - ОСОБА_2 та діти щодо яких подано заяву про усиновлення - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , є АДРЕСА_1 , що не підтверджується жодними доказами.

Згідно з ч. 1 ст. 293 Цивільного процесального кодексу України (далі - ЦПК України) окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до ч. 3 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.

Натомість з ст. 310 ЦПК України вбачається, що заява про усиновлення дитини або повнолітньої особи, яка не має матері, батька або була позбавлена їхнього піклування, подається до суду за місцем їх проживання.

В свою чергу будь - яких доказів щодо проживання дітей за адресою АДРЕСА_1 справа не містить.

Більш того, як вбачається зі змісту заяви діти, заявник та заінтересована особа зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 , що територіально знаходиться в Малиновському районі міста Одеса.

У ст. 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Під «судом» у практиці ЄСПЛ розуміється будь-який юрисдикційний орган, що вирішує питання, віднесені до його компетенції на підставі норм права, відповідно до встановленої процедури. Фраза «суд встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Цей орган має бути встановлений законом - суд утворений безпосередньо на підставі закону; суд діє в межах своєї предметної, функціональної та територіальної юрисдикції; суд діє в законному складі.

Згідно п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, «суд» має завжди бути «встановленим законом». Це формулювання засвідчує принцип верховенства права, притаманний усій системі Конвенції та її протоколів, адже правовий орган, що не є встановленим відповідно до законодавства, завжди буде позбавлений леґітимності, яка вимагається в демократичному суспільстві для вирішення справ приватних осіб.

Отже, інститут підсудності безпосередньо пов`язаний із забезпеченням права на справедливий судовий розгляд, закріпленого у п. 1 ст. 6 Конвенції, оскільки за його допомогою визначається «належний суд», тобто суд, уповноважений розглядати конкретну справу.

Тобто, поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Згідно ч. 1 ст. 310 ЦПК України заява про усиновлення дитини або повнолітньої особи, яка не має матері, батька або була позбавлена їхнього піклування, подається до суду за місцем їх проживання.

Постановою Кабінету Міністрів України від 07лютого 2022 року № 265 «Деякі питання декларування і реєстрації місця проживання та ведення реєстрів територіальних громад» затверджено Порядок декларування та реєстрації місця проживання (перебування), який не відносить довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи до документів, які підтверджують зареєстроване місце проживання, або перебування особи, так само, як і до документів, які подаються для декларування/реєстрація місця проживання/перебування.

Отже, довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи не належить до переліку документів, на підставі яких вноситься інформація про зареєстроване місце перебування особи.

При цьому, згідно з положеннями Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01жовтня 2014 року № 509, довідка є документом, який підтверджує факт внутрішнього переміщення і взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, процес видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, яка переміщується з тимчасового окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, стосується виключно самої внутрішньо переміщеної особи та уповноваженого органу. Відповідно до пункту 3 указаного Порядку, у заяві про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи зазначаються відомості про зареєстроване та фактичне місце проживання. Як фактичне місце проживання/перебування не можуть зазначатися адреси (місцезнаходження) органів державної влади, місцевого самоврядування, юридичних осіб публічного права, їх підрозділів, будь-яких інших приміщень, за якими внутрішньо переміщені особи фактично не проживають.

Таким чином, суд вбачає, що позов не підсудний Інгульському районному суду м. Миколаєва.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України, суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Статтею 376 ЦПК України передбачені підстави для скасування судового рішення повністю або часткова, п. 1 ч. 3 даної статті передбачено, що порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу розглянуто неповноважним складом суду.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що справа не належить до територіальної юрисдикції (підсудності) Інгульского районного суду м. Миколаєва, а заява підлягає передачі для розгляду за підсудністю до Малиновського районного суду міста Одеса.

Згідно ч. 3 ст. 31 ЦПК України, передача справи на розгляд іншого суду за встановленою цим кодексом підсудністю, здійснюється на підставі ухвали суду не пізніше п`яти днів після закінчення строку на її оскарження.

Керуючись ч. 1 ст. 31, 32, ч. 9 ст. 187, ст. 260, 310 ЦПК України, суддя, -

ухвалив:

Матеріали заяви ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради, ОСОБА_2 про усиновлення дітей - передати на розгляд до Малиновськогорайонного суду м.Одеса за територіальною підсудністю.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Миколаївського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи якому ухвала суду не була вручена в день її проголошення або складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом 15 днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду згідно ст. 354 ЦПК України.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Повний текст ухвали складено 17.11.2025.

Суддя Г.С. Костюченко