Провадження № 22-ц/801/2242/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Антонюк В. В.
Доповідач:Оніщук В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2025 рокуСправа № 127/13422/24м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Оніщука В. В. (суддя-доповідач),

суддів: Рибчинського В. П., Голоти Л. О.,

учасники справи:

позивач Акціонерне товариство «Акцент-Банк»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Акцент-Банк» на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 19 серпня 2025 року, ухвалене у складі судді Антонюка В. В. у залі суду,

встановив:

Короткий зміст вимог

У квітні 2024 року АТ «Акцент-Банк» звернулося в суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позов обґрунтований тим, що 31 березня 2020 року ОСОБА_1 приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку з метою отримання банківських послуг та відкриття банківського рахунку. На підставі вказаної Анкети-Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку відповідачем ініційовано встановлення кредитного ліміту на його банківський рахунок та отримання платіжної картки, як засобу доступу до зазначеного рахунку. Відповідачу надано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на рахунок зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 44.4 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом та видано платіжну картку.

Відповідно до п.п. 2.1.1.2.2 - 2.1.1.2.4 Умов та Правил, Клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити, збільшити або анулювати) кредитний ліміт. Підписання даного Договору є прямою і безумовною згодою Позичальника щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого Банком.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним Анкета-Заява про приєднання до Умов та Правил надання Банківських послуг у А-Банку разом з Умовами та правилами, які викладені на банківському сайті https://a-bank.com.ua/terms, складає між ним та Банком кредитний договір, що підтверджується підписом у заяві. Витяг з Умов та правил надання банківських послуг додаються до позовної заяви. Також варто зазначити, що всі основні умови кредитування доведені відповідачеві, про що свідчить його підпис в паспорті споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка»

АТ «А-Банк» свої зобов`язання за Договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав Відповідачу кредит (встановив кредитний ліміт) у розмірі, відповідно до умов Договору. Відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору. Таким чином, у порушення умов кредитного договору, а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав.

У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором ОСОБА_1 станом на 22 березня 2024 року має заборгованість у розмірі 62 662,19 грн, з яких 54 527,99 грн заборгованість за кредитом, 8 134,2 грн заборгованість за відсотками, 0,00 грн штрафи.

Звернувшись в суд із цим позовом АТ «Акцент-Банк» просило стягнути з відповідача на його користь вказаний розмір заборгованості та вирішити питання судових витрат.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 19 серпня 2025 року у задоволенні позову було відмовлено.

Так, за клопотанням сторони відповідача місцевим судом по справі було призначено судово-почеркознавчу експертизу, на розгляд якої поставлено питання: «Чи виконаний підпис в графі «Підпис» навпроти напису « ОСОБА_1 » в Анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку від 31 березня 2020 року, ОСОБА_1 , чи іншою особою? - чи виконані підписи в документах: Анкета заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в А-Банку від 31 березня 2020 року в графі «Підпис» навпроти напису « ОСОБА_1 » та Договір про поділ спадкового майна від 30 серпня 2022 року, посвідчений державним нотаріусом Другої Вінницької державної нотаріальної контори Малою Н. С., в графі «Підпис» навпроти напису « ОСОБА_1 », однією особою, чи різними особами?».

Відповідно до Висновку експерта за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи у цивільній справі № 127/13422/24 від 06 травня 2025 № 1429/25-32 :

- підпис, що міститься в графі «Підпис» праворуч від друкованого запису «П.І.Б. ОСОБА_2 » в Анкеті-заяві про приєднання до умов та правил надання банківських послуг в А-Банку від 31 березня 2020, виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою;

- підписи, що містяться в графі «Підпис» праворуч від друкованого запису «П.І.Б. ОСОБА_2 » в Анкеті-заяві про приєднання до умов та правил надання банківських послуг в А-Банку від 31 березня 2020, в графі «Підписи:» у рядку ліворуч від рукописного запису « ОСОБА_1 » на зворотній стороні договору про поділ спадкового майна від 30 серпня 2022 року, посвідченого державним нотаріусом Другої Вінницької державної нотаріальної контори Малою Н. С. та зареєстрованого в реєстрі за № 2-674, виконані різними особами.

Вказаний експертний висновок є категоричним, чітким та зрозумілим, експертами досліджено всі надані їм об`єкти та надано вичерпну відповідь на поставлене судом питання.

Виходячи із встановлених фактичних обставин справи, вимог чинного законодавства, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд першої інстанції дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити повністю.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погодившись із таким рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 19 вересня 2025 року для розгляду цієї справи визначено склад колегії суддів: головуючий суддя Оніщук В. В., судді: Голота Л. О., Рибчинський В. П.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 24 вересня 2025 року відкрито апеляційне провадження у справі та надано строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 08 жовтня 2025 року справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що фактично єдиною підставою для відмови в задоволенні позовних вимог був висновок експерта про те, що підпис на Анкеті-Заяві не належить відповідачу.

Як вбачається з рішення також, експерт порівнював підпис на Анкеті з підписом в нотаріальному документі (чи виконані підписи в документах: Анкета заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в А-Банку від 31 березня 2020 року в графі «Підпис» навпроти напису « ОСОБА_1 » та Договір про поділ спадкового майна від 30.08.2022 року, посвідчений державним нотаріусом Другої Вінницької державної нотаріальної контори Малою Н.С., в графі «Підпис» навпроти напису « ОСОБА_1 », однією особою, чи різними особами).

На переконання позивача, варто звернутись до судової практики. Так, висновок експерта, який проводив судово-почеркознавчу експертизу у кримінальному провадженні за ч. 2 ст. 366 КК без дослідження вільних зразків підпису обвинуваченого, є недопустимим доказом. Про це зазначив Касаційний кримінальний суд Верховного Суду у постанові по справі №686/24376/20 від 7 вересня 2023 року.

Також варто звернути увагу на постанову Верховного Суду від 03 липня 2019 року по справі №342/180/17, яка не розглядає Анкету-Заяву як частину кредитного договору і стягує з боржника кошти, які він фактично отримав.

Доводи особи, яка подала відзив на апеляційну скаргу

У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Покотило В. М. в інтересах ОСОБА_1 просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Також представник просить стягнути з позивача на користь відповідача понесені ним судові витрати на правничу допомогу, понесені у суді апеляційної інстанції, у розмірі 10 000 грн.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

31 березня 2020 року між АТ «Акцент-банк» та ОСОБА_1 було укладено Договір про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачем Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг А-Банку (а. с. 9).

Згідно із розрахунком заборгованості за договором № б/н від 31 березня 2020 року, станом на 22 березня 2024 року, наявна заборгованість в загальному розмірі 62 662,19 грн, з яких 54 527,99 грн заборгованість за кредитом, 8 134,2 грн заборгованість за відсотками, 0,00 грн штрафи (а. с. 5-8, том 1).

11 червня 2024 року представник відповідача, заперечуючи проти позовних вимог, подав клопотання про призначення у справі судової почеркознавчої експертизи, на вирішення якої просив поставити питання:

- Чи виконаний підпис в графі «Підпис» навпроти напису « ОСОБА_1 » в Анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку від 31 березня 2020 року, ОСОБА_1 , чи іншою особою? (а. с. 76-78, том 1).

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 20 серпня 2024 року клопотання представника було задоволено та призначено судову почеркознавчу експертизу, проведення якої було доручено експертам Вінницького НДКЦ МВС України (а. с. 129, том 1).

Цього ж дня у ОСОБА_3 було відібрано вільні зразки підпису (а. с. 130-135, том 1), а також ОСОБА_3 було надано документи із йог власноручним підписом (а. с. 136-153, том 1).

Відповідно до висновку експерта від 19 листопада 2024 року № СЕ-19/102-24/19640-ПЧ, вирішити питання: «Чи виконаний підпис в графі «Підпис» напроти напису « ОСОБА_1 » в Анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку від 31 березня 2020 року, ОСОБА_1 ?», не представляється можливим у зв?язку із: різною транскрипцією досліджуваного підпису та зразків підпису ОСОБА_1 ; простою будовою досліджуваного підпису; відсутнім комплексом ознак достатнім для будь-якого висновку (а. с. 164-169, том 1).

03 грудня 2024 року представник ОСОБА_1 знову подав клопотання про проведення повторної судової почеркознавчої експертизи, на вирішення якої просив поставити питання:

- Чи виконаний підпис в графі «Підпис» навпроти напису « ОСОБА_1 » в Анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку від 31 березня 2020 року, ОСОБА_1 , чи іншою особою?

- Чи виконані підписи в документах: Анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку від 31 березня 2020 року в графі «Підпис» навпроти напису « ОСОБА_1 » та Договір про поділ спадкового майна від 30 серпня 2022 року, посвідчений державним нотаріусом Другої Вінницької державної нотаріальної контори Малою Н. С., в графі «Підпис» навпроти напису « ОСОБА_1 », однією особою, чи різними особами? (а. с. 186-188, том 1).

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 16 січня 2025 року клопотання представника було задоволено та призначено у справі повторну судову почеркознавчу експертизу, проведення якої було доручено експертам Київського НДІСЕ Міністерства юстиції України (а. с. 219, том 1).

Відповідно до висновку експерта № 1429/25-32 від 06 травня 2025 року:

- підпис, що міститься в графі «Підпис» праворуч від друкованого запису «П.І.Б. ОСОБА_2 » в Анкеті-заяві про приєднання до умов та правил надання банківських послуг в А-Банку від 31 березня 2020, виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою;

- підписи, що містяться в графі «Підпис» праворуч від друкованого запису «П.І.Б. ОСОБА_2 » в Анкеті-заяві про приєднання до умов та правил надання банківських послуг в А-Банку від 31 березня 2020, в графі «Підписи:» у рядку ліворуч від рукописного запису « ОСОБА_1 » на зворотній стороні договору про поділ спадкового майна від 30 серпня 2022 року, посвідченого державним нотаріусом Другої Вінницької державної нотаріальної контори Малою Н. С. та зареєстрованого в реєстрі за № 2-674, виконані різними особами (а. с. 3-16, том 2).

Позиція суду апеляційної інстанції

Справа розглядається в порядку частини першої статті 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи. Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Апеляційний суд у складі судової колегії, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, дійшов таких висновків.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За змістом частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Указаним вимогам рішення суду першої інстанції повністю відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог АТ «Акцент-Банк», суд першої інстанції виходив з того, що за висновком експерта встановлено, що підпис від імені ОСОБА_1 в Анкеті-заяві про приєднання до умов та правил надання банківських послуг в А-Банку від 31 березня 2020 року виконаний не самим ОСОБА_1 , а іншою особою.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з такими висновками суду першої інстанції у зв`язку з наступним.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина 1 статті 2 ЦПК України).

Частиною 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 634 ЦПК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний стороною (сторонами).

Публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги (ч. 1, 2 ст. 633 ЦК України).

Відповідно до статті 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору невстановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріальне посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Згідно частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1, 2 статті 207 ЦК України, передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Як видно із анкети-заяви, особа, яка її підписала «згоден (-на) з тим, що дана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і тарифами, правилами користування основними умовами обслуговування і кредитування, розташованими в рекламному буклеті, складають між мною і банком договір про надання банківських послуг. Я ознайомився (-лась) з договором про надання банківських послуг до його укладення і згоден ( на) з його умовами, примірник договору про надання банківських послуг, згоден (-на) отримати шляхом самостійної роздруківки з офіційного сайту www.a-bank.com.ua. Я зобов`язуюсь виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно самостійно знайомитися з їх змінами на сайті А-Банку www.a-bank.com.ua Також підтверджую, що ознайомлений (-а) і згоден (-а) з умовами та правилами надання послуги накопичення скарбничка і згоден(- на) оформити дану послугу».

Відповідно до п.п. 2.1.1.2.1, 2.1.2.3 Витягу з Умов і правил надання банківських послуг у АТ «Акцент-Банк» (а. с. 31-38, том 1) для надання послуг Банк видає Клієнту Картку, її вид визначений у Пам`ятці клієнта і Заяві, підписанням якої Клієнт і Банк укладають Договір про надання банківських послуг.

Підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого у письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин. Внаслідок цього підписання правочину здійснюється стороною або ж уповноваженими особами.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 жовтня 2022 року у справі № 227/3760/19-ц викладено позицію, за якою «Підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми правочину, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію. Відсутність на письмовому тексті правочину (паперовому носії) підпису його учасника чи належно уповноваженої ним особи означає, що правочин у письмовій формі не вчинений. Наявність же сама по собі на письмовому тексті правочину підпису, вчиненого замість учасника правочину іншою особою (фактично невстановленою особою, не уповноваженою учасником), не може підміняти належну фіксацію волевиявлення самого учасника правочину та створювати для нього права та обов`язки поза таким волевиявленням.

Відсутність вольової дії учасника правочину щодо вчинення правочину (відсутність доказів такого волевиявлення за умови заперечення учасника правочину) не можна ототожнювати з випадком, коли волевиявлення учасника правочину існувало, але не відповідало ознакам, наведеним у частині третій статті 203 ЦК України: волевиявлення не було вільним чи не відповідало його внутрішній волі. Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання правочину недійсним у силу припису частини першої статті 215 ЦК України, а також із застосуванням спеціальних правил статей 229-233 ЦК України про правочини, вчинені з дефектом волі під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини. Тобто як у частині першій статті 215 ЦК України, так і в статтях 229-233 ЦК України йдеться про недійсність вчинених правочинів у випадках, коли існує волевиявлення учасника правочину, зафіксоване в належній формі (що підтверджується, зокрема, шляхом вчинення ним підпису на паперовому носії), що, однак, не відповідає волі цього учасника правочину. Тож внаслідок правочину учасники набувають права і обов`язки, що натомість не спричиняють для них правових наслідків. У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків, то правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою взагалі не набуті, а правовідносини за ним не виникли».

За загальними правилами доказування, визначеними ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до положень ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

За змістом частин 1-3 статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ст. 12 ЦПК України судочинство у судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою (постанова Верховного Суду від 22 квітня 2021 року у справі № 904/1017/20).

Так, відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять у предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц, пункт 9.58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2021 року у справі № 904/2104/19).

Кожна із сторін судового спору самостійно визначає докази, які, на її думку, належним чином підтверджують або спростовують заявлені позовні вимоги. Суд з дотриманням вимог щодо всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів визначає певну сукупність доказів, з урахуванням їх вірогідності та взаємного зв`язку, які, за його внутрішнім переконанням, дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, що входять до предмета доказування. Сторона судового спору, яка не погоджується з доводами опонента, має їх спростовувати шляхом подання відповідних доказів, наведення аргументів, надання пояснень тощо. Інакше принцип змагальності, задекларований у статті 13 ЦПК України, втрачає сенс.

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Відповідач заперечував обставини укладення з АТ «Акцент-Банк» 31 березня 2020 року будь-яких договорів про надання банківських послуг та підписання наданої позивачем Анкети-заяви від 31 березня 2020 року.

На підтвердження своїх заперечень проти позовних вимог ОСОБА_1 заявив клопотання про призначення судом у справі почеркознавчої експертизи щодо належності саме його підпису в Анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг А-Банку від 31 березня 2020 року, яке було задоволено судом.

За результатами проведення такої експертизи встановлено, що підпис від імені ОСОБА_1 в Анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг А-Банку від 31 березня 2020 року виконаний не самим ОСОБА_1 , а іншою особою.

Такий висновок експерта АТ «Акцент-Банк» не спростовано.

Будь-яких належних доказів на підтвердження того, що у ОСОБА_1 виникли перед АТ «Акцент-Банк» зобов`язання з повернення кредитних коштів, наданих на підставі договору про надання банківських послуг від 31 березня 2020 року позивач суду не надав.

Апеляційний суд вважає безпідставними доводи апеляційної скарги.

Так, позивач у апеляційній скарзі посилається на правову позицію Касаційного кримінального суду Верховного Суду, викладену у постанові по справі №686/24376/20 від 7 вересня 2023 року, відповідно до якої висновок експерта, який проводив судово-почеркознавчу експертизу у кримінальному провадженні за ч. 2 ст. 366 КК без дослідження вільних зразків підпису обвинуваченого, є недопустимим доказом.

Водночас, як видно зі змісту висновку експерта № 1429/25-32 від 06 травня 2025 року у якості порівняльного матеріалу при проведенні експертизи з-поміж інших були використані вільні експериментальні зразки підпису ОСОБА_3 , що містяться на шести аркушах паперу формату А4 на а. с. 130-135, відібрані у судовому засіданні 20 серпня 2024 року.

Покликання скаржника на постанову Верховного Суду від 03 липня 2019 року по справі №342/180/17, яка не розглядає Анкету-Заяву як частину кредитного договору і стягує з боржника кошти, які він фактично отримав, також є безпідставними, адже у вказаній справі суд дійшов висновку, що Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/ (а не Анкета-Заява, як стверджує позивач) не можуть вважатися складовою частиною спірного кредитного договору. При цьому Анкета-Заява у справі №342/180/17 була підписана відповідачкою.

Таким чином, з огляду на встановлені обставини, апеляційний суд дійшов висновку, що оскільки ОСОБА_1 не підписував Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг А-Банку від 31 березня 2020 року, жодних дій, спрямованих на його укладення не вчинив, то договір укладений поза його волею, відтак відсутні підстави вважати про наявність у нього боргових зобов`язань перед АТ «Акцент-Банк» за таким договором, а тому місцевий суд ухвалив судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції та не дають підстав для висновку про порушення процесуального права або неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи. При вирішенні вказаної справи судом правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін як законне та обґрунтоване.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, судові витрати, понесені АТ «Акцент-Банк» у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, слід залишити за ним.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 заявляв клопотання про стягнення з позивача понесених ним витрат на правничу допомогу у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до статті 133 ЦПК України, витрати на професійну правничу допомогу належать до витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно вимог ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У ч. 3 ст. 137 ЦПК України зазначено, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України).

Аналогічна позиція висловлена Об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постановах: від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі №925/1137/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах: від 02 грудня 2020 року у справі №317/1209/19 (провадження №61-21442св19), від 03 лютого 2021 року у справі №554/2586/16-ц (провадження №61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі №753/1203/18 (провадження №61-44217св18).

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 №23рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (пункт 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц; пункт 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі №910/12876/19).

Як встановлено судом, інтереси ОСОБА_1 у суді апеляційної інстанції представляв адвокат Покотило В. М.

На підтвердження понесених витрат адвокат надав суду (а. с. 119-124, том 2):

- ордер;

- договір про надання правничої допомоги від 10 червня 2024 року;

- додатковий договір № 2 до вказаного договору про надання правничої допомоги від 25 вересня 2025 року, відповідно до якого адвокат зобов`язався здійснити на користь клієнта підготовку процесуальних документів та представництво його інтересів у Вінницькому апеляційному суді у цій справі, гонорар у фіксованому розмірі становить 10 000 грн;

- квитанцію до прибуткового касового ордера № 29/09/25 про сплату Ромащуком В. М. вказаної суми;

- акт прийому-передачі наданих послуг від 29 вересня 2025 року.

Також до заяви про стягнення судових витрат було долучено докази її надсилання банку у електронний кабінет у ЄСІТС 29 вересня 2025 року (а. с. 125-127, том 2).

За змістом частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України).

У розумінні положень частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

Однак сторона відповідача правом на подання заперечень проти заявленого розміру витрат на правничу допомогу не скористалася, а тому суд доходить висновку про стягнення з АТ «Акцент-Банк» на користь ОСОБА_1 10 000 грн понесених ним витрат на правничу допомогу у суді апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів,

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Акцент-Банк» залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 19 серпня 2025 року залишити без змін.

Судові витрати, понесені Акціонерним товариством «Акцент-Банк» в суді апеляційної інстанції, залишити за ним.

Стягнути з Акціонерного товариства «Акцент-Банк» на користь ОСОБА_1 10 000 грн (десять тисяч грн) понесених ним витрат на правничу допомогу у суді апеляційної інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених підпунктами а - г пункту 2 частини 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий В. В. Оніщук

Судді Л. О. Голота

В. П. Рибчинський