ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2025 року Дарницький районний суд м. Києва в складі

головуючої судді Шаповалової К.В.,

за участю секретаря судових засідань Давидюк В.О.

представника відповідача-1 Шмиголь С.С.

відповідача-2 ОСОБА_2 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду за адресою: м. Київ, вул. О. Кошиця, 5а в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», ОСОБА_2 про стягнення суми страхового відшкодування та матеріальної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

у серпні 2025 року до Дарницького районного суду міста Києва надійшла позовна заява ОСОБА_3 до ПАТ «НАСК «Оранта», ОСОБА_2 про стягнення суми страхового відшкодування та матеріальної шкоди.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи № 753/17851/25 між суддями від 25 серпня 2024 року, матеріали позовної заяви передано в провадження судді Шаповалової К.В. Фактично справу було передано судді 27 серпня 2025 року.

03 вересня 2025 року позов було залишено без руху та надано позивачу строк на усунення недоліків.

04 вересня 2025 року до суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків та позовна заява у новій редакції.

В обгрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 10 травня 2025 року в м. Дніпро водій ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом «ЗАЗ» НОМЕР_1 , порушив вимоги ПДР України та скоїв зіткнення із транспортним засобом «Hyundai», д.н.з. НОМЕР_2 . Внаслідок вказаної пригоди належний позивачу транспортний засіб автомобіль «Hyundai», д.н.з. НОМЕР_3 зазнав технічних ушкоджень, а його власник відповідно матеріального збитку. Постановою Соборного районного суду м. Дніпра від 18 червня 2025 року у справі № 201/6341/25, була встановлена вина водія ОСОБА_2 у скоєній ДТП. Цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_2 , як володільця автомобіля «ЗАЗ» днз НОМЕР_1 , застрахована страховою компанією «ОРАНТА» на підставі полісу обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності водіїв № 223432590 (страхова сума за збиток спричинений майну 160 000 грн., франшиза 0 грн.) На підставі ст. 36 Закону представник позивача надав страховику заяву про виплату страхового відшкодування, в якій зазначив напрямок страхової виплати безпосередньо на СТО ТОВ «ОЛЛФІКС», де проводився ремонт пошкодженого ТЗ. Як свідчить Звіт про оцінку вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного ТЗ № 64-06.25 від 11 липня 2025 року складений на замовлення позивача, вартість відновлювального ремонту пошкодженого ТЗ позивача, з урахування зносу становить 30 880,18 грн. (без ПДВ) та без урахуванням зносу на замінні складники 40 085,59 гривень (без ПДВ). Разом із цим, 15 липня 2025 року на рахунок СТО ТОВ «ОЛЛФІКС» від страхової компанії надійшли кошти в якості страхового відшкодування в розмірі 18 499,12 грн., що не відповідає дійсному оціненому розміру шкоди. З огляду на те, що згідно проведеної оцінки вартість відновлювального ремонту пошкодженого ТЗ позивача з урахуванням зносу становить 30 880,18 грн., враховуючи виплачену страховиком частину відшкодування, розмір страхового відшкодування, що має бути доплачений відповідачем 1 складає: 30 880,18 грн. - 18499,12 грн. = 12 391,06 грн. Крім цього, ст. 22 ЦК України передбачено, що збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Як свідчить Звіт про оцінку вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного ТЗ № 64-06.25 від 11 липня 2025 року, складений на замовлення позивача, вартість відновлювального ремонту пошкодженого ТЗ позивача, з урахування зносу становить 30 880,18 грн. (без ПДВ) та без урахуванням зносу на замінні складники 40 085,59 гривень (без ПДВ). Отже, розмір спричиненої матеріальної шкоди, який в порядку ст. 22, 1192, 1194, 1166, ЦК України не відшкодовується страховиком та покладається безпосередньо на винну в ДТП особу - ОСОБА_2 становить 9 205,41 грн: 40085,59 гривень (вартість ремонтних робіт ТЗ позивача без урахування зносу) - 30 880,18 гривень (відповідальність страховика). Окрім того, позивач просить суд стягнути із відповідачів пропорційно заявленим позовним вимогам на користь позивача суму сплаченого судового збору у розмірі 970 грн. (із відповідача 1 - 556,54 грн., та із відповідача 2 - 413,46 грн. відповідно), витрати на проведення оцінки вартості пошкодженого майна в розмірі 6 000 гривень (із відповідача 1 - 3 442, 52 грн. , та із відповідача 2 - 2 557,48 грн. відповідно), та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000 гривень (із відповідача 1 - 5 737,54 грн. , та із відповідача 2 - 4 262,46 грн. відповідно).

11 вересня 2025 року до суду від Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур надійшли відомості про те, що ОСОБА_2 значиться зареєстрованим за адресою: АДРЕСА_1 .

У період часу з 8 вересня по 15 вересня 2025 року включно суддя перебувала у щорічній відпустці.

Ухвалою суду від 19 вересня 2025 року було відкрито провадження у справі та вирішено слухати справу в порядку спрощеного позовного провадження з проведенням судового засідання 15 жовтня 2025 року о 10:00 год.

06 жовтня 2025 року до суду надійшов відзив ПАТ НАСК «Оранта», у якому відповідач зазначив наступне. ПАТ НАСК «Оранта» було замовлено звіт № 69-D/17/16 від 30 вересня 2025 року про визначення вартості відновлювального ремонту транспортного засобу «Hyundai» д.н.з. НОМЕР_3 із врахуванням коефіцієнту фізичного зносу (без ПДВ), експертом встановлено, що вартість відновлювального ремонту автомобіля складає 24 515, 16 грн. Відтак, ПАТ HACK «ОРАНТА» здійснила виплату страхового відшкодування у сумі 24515,16 грн. Відповідно до звіту страховика вартість деталей по позиціям калькуляції - 2583 облицювання бампера з- -866102R600 - 10600.00. Відповідач зазначив, що ним після відкриття провадження у справі було виплачено позивачу доплату до страхового відшкодування у розмірі 6016,04 грн. Страховик не може нести більшу відповідальність ніж передбачена (ЗУ № 1961-IV, стаття 22, 29,36.2), а саме, відновлювальний ремонт з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, зменшеного на суму визначеного відповідно до законодавства податку додану вартість, тобто 30 880,18 грн. Тобто ураховуючи вже сплачені суми страхового відшкодування заявлена сума доплати до суми страхового відшкодування не повинна перевищувати 6365,02 грн (30880,18-18499,12 - 6016,04=6365,02 ). Щодо звіту наданого позивачем: обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на висновок експерта № 64-06.25від 11.07.2025 року, де визначено вартість відновлювального ремонту з врахуванням зносу (без ПДВ) - 30 880,18 грн та вартість матеріального збитку - (з ПДВ) - 31 721,81 грн. Різниця між вартістю визначеною експертом позивача та відповідача складає 6365, 02 грн та полягає у наступному: у ремонтній калькуляції наданої позивачем, а саме у розділі "Запасні частини" зазначена запасна частина - 2644- Буфер 3 - вартістю 2700,70 грн, про пошкодження не було зафіксовано у протоколі огляду наданого позивачем та у протоколі огляду HACK «ОРАНТА».У ремонтних калькуляціях позивача та відповідача, а саме у розділі Запасні зазначаються різні ціни: у позивача - станом на 18.06.2025 року, а у відповідача станом на 18.04.2025 року. Також у ремонтних калькуляціях позивача та відповідача, а саме у розділі І вартість робіт береться різна кількість нормо-годин, із позначкою "*", що означає: введені вручну користувачем. У позивача кількість годин на ремонт значно більша. Щодо відшкодування витрат за складання звіту, відповідач-1 зазначає наступне: згідно статті 34.3. ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якщо представник страховика (у випадках, передбачених статтею - Закону, - МТСБУ) не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження).Страховиком виконано свій обов`язок та направлено представника у 10 денний строк, 16.06.2025 було написано заяву позивачем (про ДТП 10.05.2025 року) та 27.06.2025 року був складений протокол огляду та на основі нього Звіт про визначення вартості відновлювального ремонту, тобто правових відшкодування витрат на проведення експертизи позивачем, немає. Щодо відшкодування витрат, понесених на правничу допомогу, то відповідач зазначає, що заявлена сума витрат є завищеною та неспівмірною із складністю розгляду справи. Зважаючи на викладене, відповідач ПАТ НАСК «Оранта» просив суд відмовити позивачу у задоволенні заявлених позовних вимог.

08 жовтня 2025 року до суду від відповідача ОСОБА_2 надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач просив суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі з наступних підстав. Відповідач зазначив, що висновок оцінювача ОСОБА_4 не може бути доказом у даній справі з підстав того, що складений 11 липня 2025 року, тобто, значно раніше ніж Звіт оцінювача ОСОБА_5 за замовленням страхової компанії для визначення розміру страхового відшкодування та на момент складання такого висновку оцінювача ОСОБА_4 страховиком ще розмір страхової виплати не визначався. Позивачем ОСОБА_3 не надавалось доказів оскарження розміру відшкодування, яке було визначено та виплачено ПАТ НАСК «ОРАНТА». Відповідач вказує, що у позивача не було підстав для замовлення незалежної експертизи, оскільки у відповідності до ст. 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховиком було вчинено всі необхідні дії для проведення огляду пошкодженого транспортного засобу, в якому відображені пошкодження автомобіля після ДТП, що унеможливлює прийняття звіту оцінювача ОСОБА_4 , що складений 11 липня 2025 року, за належний доказ у цій справі, тоді як Звіт оцінювача ОСОБА_5 №69-D/17/16 за замовленням страхової компанії складений 30.09.2025 p. та лише того дня визначено страхове відшкодування страховиком. Згідно Звіту на замовлення страховика ринкова вартість (С) досліджуваного КТЗ на дату оцінки складає: = 296721.5 грн. в т.ч. ПДВ, що навіть перевищує ринкову вартість досліджуваного КТЗ у Звіті оцінювача ОСОБА_4 -286 939,00 грн. Згідно звіту на замовлення страховика вартість матеріального збитку завданого власнику майна HYUNDAI I30, реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2010 року випуску, кузов № НОМЕР_4 , внаслідок ДТП, складає: 27405.79 грн., з ПДВ на запасні частини та матеріали, зазначена сума була сплачена страховиком на рахунок ТОВ "ОЛЛФІКС", на ремонті у якого в той час знаходився пошкоджений транспортний засіб. Страхова компанія на виконання умов договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів забезпечила проведення у встановлений строк та у передбаченому законом та погодженому з позивачем порядку, за його участі, огляд пошкодженого транспортного засобу і оцінку шкоди та визначила розмір завданого матеріального збитку в розмірі 24515,16 грн, що відповідає розміру вартості матеріального збитку без ПДВ, встановленому висновком експертного автотоварознавчого дослідження №№69-D/17/16 від 30.09.2025 p. Зміст та форма висновку експертного товарознавчого дослідження, на підставі якого страховик визначив розмір страхового відшкодування, відповідає Методиці товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженій Наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003 № 1074/8395 в редакції Наказу від 24.07.2009 № 1335/5/1159. Цей висновок складений з урахуванням даних про обсяг і характер пошкоджень, встановлених під час огляду належного позивачу автомобіля, з якими він погодився, про що свідчать його підпис у протоколі огляду транспортного засобу. Протокол (акт) огляду транспортного засобу складений страховиком, не містить жодних зауважень позивача щодо правильності та повноти проведеного огляду й належної фіксації його результатів, а представник ТОВ "ОЛЛФІКС" від підпису відмовився з тої причини, що вже був готовий Звіт оцінювача ОСОБА_4 , якому було сплачено гроші. Доказів, які б свідчили про те, що після проведення такого огляду позивач наполягав на проведенні оцінки чи експертизи пошкодженого майна незалежним оцінювачем (експертом), Позивачем не надано, а відтак порядок проведення оцінки завданої шкоди страховою компанією не порушений. Позивач не звертався до ПАТ «НАСК «Оранта» щодо проведення додаткового огляду автомобіля у зв`язку з прихованими недоліками, а самостійно замовив звіт про оцінку вартості матеріального збитку в не передбачений Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» спосіб, який є спеціальним законом у порівнянні із статями 317, 318 ЦК України. Положення пункту 8.5.6. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів передбачають можливість корегування вартості ремонту за умови документального підтвердження відновлення транспортного засобу чи його складової частини на спеціалізованому для даної моделі колісного транспортного засобу підприємстві. З огляду на те, що розмір страхового відшкодування був встановлений страховиком належним чином і в установлені строки, відповідно до вимог Закону та Методики, відсутні підстави брати до уваги замовлене страхувальником за власним бажанням та на власний розсуд дослідження вартості збитку. Відповідач вказує, що позивач ОСОБА_3 навмисно замовив свою експертизу за гроші, аби отримати неправомірну вигоду. З огляду на те, що страховик виплатив гроші на рахунок ТОВ "ОЛЛФІКС", то є підстави вважати, що авто відремонтоване. Зважаючи на висновки, викладені Верховним Судому постановах №522/15636/16-ц від 11 грудня 2019 року, №227/2996/16-ц від 11 грудня 2019 року, №668/7779/15-ц від 25 листопада 2019 року, винуватець ДТП повинен відшкодувати вартість відновлювального ремонту транспортного засобу, тоді як страхова компанія покриває лише розмір матеріального збитку. Якщо транспортний засіб фактично відремонтований, то розмір збитку визначається як вартість затрачених на відновлювальний ремонт коштів, тобто як вартість реально витрачених матеріалів і проведених робіт (до таких висновків прийшов Верховний Суду постановах від 30 жовтня 2019 року у справі №753/19288/14-ц та від 25 березня 2019 року у справі №591/3152/16-ц). Доказів вартості проведеного ремонту позивачем ОСОБА_3 не надано. Відповідно до частини другої статті 22 ЦК України збитками є витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода). Матеріали справи не містять, а позивачем не надано доказів на підтвердження витрат понесених позивачем на відновлення автомобіля, які б перевищували суму сплаченого позивачу страховиком відшкодування. Також, відповідач зазначає, що за даними з бази Головного Сервісного Центру МВС немає доказів того, що позивач є власником автомобіля HYUNDAI I30, реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2010 року випуску, кузов № НОМЕР_4 , а це також означає те, що виплачених страховиком грошей вистачило на якісний ремонт та можливий продаж відремонтованого транспортного засобу. У Постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 752/17832/14-ц від 15 грудня 2020 року Суд зазначив, що розмір відшкодування шкоди має бути не більшим ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. Таким чином, відповідач зазначає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Також 08 жовтня 2025 року до суду від відповідача ОСОБА_2 надійшло клопотання про витребування доказів, а саме - витребування від позивача акту виконаних робіт з ремонту транспортного засобу «Hyundai», д.н.з. НОМЕР_3 , який був наданий йому ТОВ «ОЛЛФІКС».

13 жовтня 2025 року до суду від представника позивача надійшла відповідь на відзиви відповідачів, у якій представник позивача зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить задовольнити. Зазначив, що за приписами п 33.3 ст. 33 Закону №1961-IV (в редакції, що була чинна на дату виникнення спірних правовідносин, далі - Закон), передбачено, що водії та власники транспортних засобів, причетних до дорожньо-транспортної пригоди, власники пошкодженого майна зобов`язані зберігати пошкоджене майно (транспортні засоби) у такому стані, в якому воно знаходилося після дорожньо-транспортної пригоди, до тих пір, поки його не огляне призначений страховиком представник (працівник, або експерт), а також забезпечити йому можливість провести огляд пошкодженого майна (транспортних засобів). В свою чергу п. 34.2 ст. 34 Закону, страховик протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду зобов`язаний направити свого представника (працівника або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Отже редакція профільного Закону станом на дату настання страхового випадку передбачала вичерпний перелік осіб, яких страховик має право залучати для огляду пошкодженого майна потерпілого, а саме лише або свого працівника, або експерта. Як свідчить долучена відповідачем 1 до відзиву копія протоколу (АКТУ) огляду транспортного засобу від 27.06.2024 року, він складений та підписаний гр. ОСОБА_6 , який оглядав за направленням страховика пошкоджений ТЗ позивача. Разом із цим, сформований на офіційному веб ресурсі витяг з державних реєстрів оцінювачів та судових експертів підтверджує, що у вказаної особи відсутні необхідні кваліфікаційні повноваження, які б підтверджували його право на здійснення будь-яких автотоварознавчих оцінок, досліджень, розрахунків або експертиз. Матеріали справи також не містять доказів того, що ОСОБА_6 є працівником страхової компанії. Відсутність з боку особи ( ОСОБА_6 ), що була направлена 27.06.2024 року страховиком для огляду пошкодженого ТЗ позивача підтвердження його кваліфікації та належності до відповідача 1, як штатного працівника компанії, слугували підставою для відмови позивача у підписанні даного протоколу (АКТУ) огляду. Отже, з боку страхової компанії не виконані належним чином вимоги ст. 34 Закону (обов`язок страховика направити свого представника (працівника або експерта)). З огляду на те, що страховик у встановлений строк не направив для огляду пошкодженого транспортного засобу експерта або свого працівника, а огляд проводився особою без відповідної фахової підготовки та жодних документів в підтвердження наявності спеціальних знань в області товарознавчих оцінок та експертиз не надано (доказів цього матеріали справи не містять), посилання представника відповідачів на безпідставність дій позивача по залучення ним особисто оцінювача для огляду пошкодженого ТЗ є помилковим та спростовується вищенаведеним п. 34.4. ст. 34 Закону. Варто звернути також увагу суду, що згідно п.36.2 ст.36 Закону страховик приймає рішення про здійснення страхового відшкодування після узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування. Без будь-якого узгодження та проведення належної оцінки збитку, страховик сплатив 15.07.2024 року в страхове відшкодування лише розмірі 18 499,12 грн., що слугувало підставою для звернення до суду. У Звіті № 69-D/17/16 від 30.09.2025 року складеного оцінювачем ОСОБА_5 зазначено, що оцінювач допускає без належної перевірки, що всі дані, надані замовником, повні та правдиві. Оцінювач не несе відповідальність за стан складових та агрегатів, що неможливо досліджувати в ході звичайного інспектування (чи зовнішнього візуального огляду). Оцінювач припускає відсутність яких-небудь схованих факторів, що впливають на оцінку вартості досліджуваного об`єкту, стан конструкцій, вузлів, елементів. Проведений аналіз, міркування та висновки обмежуються лише викладеними припущеннями й обмежувальними умовами і представляють власне професійне судження оцінювача. Факт відсутності огляду пошкодженого ТЗ безпосередньо залученим страховиком оцінювачем, як це вимагає відповідна профільна Методика, також підтверджується безпосередньо долученим протокол огляду № 69-D/17/16 до вказаного дослідження від 30.09.2025 року без зазначення місця його проведення, дати, підписів учасників, що очевидно свідчить на недопустимість такого доказу та складання вказаного Звіту лише з наданих відповідачем 1 вихідних даних. Тобто, оцінювач ОСОБА_5 , кий складав Звіт на замовлення страховика, особисто не оглядав об`єкт дослідження, а проводив оцінку на підставі протоколу огляду сторонньої особи (кваліфікація якої невідома та нічим не підтверджена), що є грубим порушенням Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженій наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України 24 листопада 2003 року № 142/5/2092 (у редакції наказу Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 липня 2009 року № 1335/5/1159), зареєстрованій в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за № 1074/839 (далі - Методика). Крім цього проведення дослідження через 1,5 року після ДТП додатково ставить під сумнів правильність та об`єктивність таких розрахунків. Вказані обставини вказують на неналежність на недопустимість такого доказу для визначення розміру спричиненої шкоди позивачу. Велика Палата Верховного Суду, у постанові від 27 березня 2019 року по справі № 752/16797/14- ц (п.п. 44, 45) сформувала правовий висновок про неналежність такого доказу, як Звіт про оцінку майна, який особисто не оглядав пошкоджений транспортний засіб. Оскільки страховиком при визначені розміру страхового відшкодування взято за основу Звіт, який очевидно складено з порушенням вимог Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, сторона позивача обґрунтовано вважає вказаний Звіт не є належним та допустимим доказом у розумінні статей 77, 78 ЦПК України. Щодо заперечень відповідача-1 з приводу розподілу судових витрат, позивач зазначає наступне: при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Для зменшення судових витрат необхідна одночасна наявність таких умов: по-перше клопотання сторони про таке зменшення, по-друге відсутність критерію «неминучості» необхідності таких витрат, по-третє очевидна невідповідність розміру таких витрат фактично наданим послугам, почетверте відсутність обґрунтованого розрахунку витрат та доказів їх оплати. Представник відповідача 1 у своєму відзиві зазначає, що розмір витрат на правничу допомогу є не співмірним із складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт. Враховуючи наявні у відповідача матеріали справи, вбачається, що предмет спору в цій справі не є складним, не містить жодних розрахунків, стосується лише одного епізоду спірних правовідносин, не потребує вивчення великого обсягу фактичних даних, витребування додаткових доказів, обсяг і складність поданих процесуальних документів не є значними, а тому вважає, що сума в розмірі 10 000,00 грн. за надані послуги є необґрунтованою. Розмір вказаних судових витрат не перевищує загальновідому середню вартість юридичних послуг у м. Дніпрі, щодо надання професійної - правової допомоги у подібних справах, а посилання на їх не співрозмірність із предметом і складністю справи та клопотання до зменшення їх є очевидно не обґрунтованим, та вказує на суб`єктивне зневажливе ставлення представника відповідача до статусу адвокатської діяльності. Враховуючи вищевикладене, позивач зазначає, що позовні вимоги є обґрунтованими, та просить їх задовольнити у повному обсязі.

13 жовтня 2025 року до суду від відповідача ОСОБА_2 надійшли заперечення на відповідь на відзив, у яких він вказав, що представником позивача, окрім власної думки, не наведено доказів позбавлення оцінювача відповідної кваліфікації, або притягнення його до відповідальності за недостовірні або необ`єктивні висновки та його невідповідність вимогам чинного законодавства, а відтак наведені у відповіді твердження є надуманими, та такими, що не спростовують правильність розміру майнової шкоди, завданої внаслідок ДТП, сказаної у Звіті Страховика та достатність виплаченої суми страхового відшкодування для повного відшкодування завданої шкоди. Оцінювач ОСОБА_4 також не є судовим експертом, а є спеціалістом, який має кваліфікацію оцінювача за напрямом оцінки майна «Оцінка об`єктів у матеріальній сфері», спеціалізацію «Оцінка дорожніх транспортних засобів», як і оцінювач Страховика. Що стосується ОСОБА_6 , який оглядав пошкоджений HYUNDAI I30, реєстраційний номер НОМЕР_2 , то він також є оцінювачем, директором "ТОВ Аварком Консалтинг" Вид діяльності Оцінювання ризиків та завданої шкоди, діє відповідно до чинного законодавства в цій сфері та при складанні Протоколу огляду був представником Страховика. Оскільки ПАТ НАСК «Оранта» порядок було додержано і порушень не було, відповідач вважає, що позивачем не надано належних та достатніх доказів неправильності або недійсності Звіту страховика тому відсутні підстави у задоволенні надуманих позовних вимог.

14 жовтня 2025 року до суду від відповідача ПАТ НАСК «Оранта» надійшли заперечення на відповідь на відзив, у яких представник відповідача зазначив, що якщо позивач впевнений що звіт відповідача не повною мірою відповідає вимогам нормативно-правовим актам з оцінки майна і має значні недоліки, потрібно було замовити рецензію. Також позивач наполягає, що їх експертиза вірна, а страховика - ні, оскільки огляд ТЗ проводив представник страховика, а не експерт, проте не спростовує того факту що, її клієнтом позивачем надано під підпис згоду на проведення огляду представником страховика і обрахунком в подальшому експертом, що узгоджується зі ст. 34 ЗУ «Про обов`язкове страхування ВНТЗ» ОСОБА_7 , який проводив огляд пошкодженого транспортного засобу та склав протокол огляду від 27.06.2025 року є представником НАСК «ОРАНТА» та має сертифікат суб`єкта оціночної діяльності №166/21 від 04.03.2021 року (копія сертифікату №166/21 від 04.03.2021 року та посвідчення про підвищення кваліфікації додається). Суб`єкти оціночної діяльності, у яких закінчується термін дії сертифіката, та не відбулось змін у штатному складі оцінювачів, заявлених під час видачі такого сертифіката та у разі якщо кваліфікаційні свідоцтва (документи) таких оцінювачів є чинними, мають можливість автоматичного продовження дії такого сертифіката під час правового режиму воєнного стану. Окрім того, відповідач підтримав свої доводи щодо неправомірності стягнення коштів за проведення оцінки, які були викладені у відзиві на позов.

Ухвалою суду від 15 жовтня 2025 року було задоволено клопотання відповідача-2 та витребувано від позивача ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_8 інформацію про те, чи проводився ремонт автомобіля «Hyundai», д.н.з. НОМЕР_3 з метою усунення пошкоджень, що були спричинені транспортному засобу внаслідок дорожньо-транспорної пригоди, що мала місце 10 травня 2025 року у м. Дніпро. У разі факту проведення ремонту вказаного автомобіля - надати суду копію акту виконаних робіт з ремонту транспортного засобу «Hyundai» д.н.з. НОМЕР_3 . Судове засідання у справі відкладено на 11 листопада 2025 року на 14:30 год

05 листопада 2025 року до суду представником позивача було надіслано копію акту виконаних робіт з ремонту автомобіля № 34 від 22 липня 2025 року.

11 листопада 2025 року до суду від відповідача ПАТ НАСК «Оранта» надійшли письмові пояснення у справі, згідно яких представник відповідача зазначила, що ознайомившись із актом виконаних робіт зазначає наступне. Статтею 22.1. ЗУ (1961-IV), визначено, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до стаття 5 Суб`єкти оціночної діяльності ЗУ «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», суб`єктами оціночної діяльності є: суб`єкти господарювання - зареєстровані в установленому законодавством порядку фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності, а також юридичні особи незалежно від їх організаційно-правової форми та форми власності, які здійснюють господарську діяльність, у складі яких працює хоча б один оцінювач, та які отримали сертифікат суб`єкта оціночної діяльності відповідно до цього Закону; органи державної влади та органи місцевого самоврядування, які отримали повноваження на здійснення оціночної діяльності в процесі виконання функцій з управління та розпорядження державним майном та (або) майном, що є у комунальній власності, та у складі яких працюють оцінювачі. Тобто ТОВ «ОЛФІКС» не є суб`єктами оціночної діяльності. НАСК «ОРАНТА» здійснила виплату страхового відшкодування у сумі 24515,16 грн відповідно до Звіту № 69-D/17/16 від 30.09.2025 року. Відповідно до статті 36.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту З ПДВ. Відповідно до листа Державної податкової адміністрації у м. Києві №7536/10/31- 606 від 20.07.2011 р. при виплаті страхових платежів безпосередньо потерпілим ПДВ не нараховується і окремим рядком не виділяється. Отже, для отримання доплати ПДВ, потерпілому для страховика потрібно надати акт виконаних робіт від контрагента платника ПДВ та доказ оплати цієї операції. Доказів оплати проведених ремонтних робіт (касово-розрахункових документів або платіжних інструкцій) у платника ПДВ, позивачем не надано, а отже на доплату (компенсацію ПДВ) потерпілий не має права. В акті виконаних робіт №34 від 22.07.2025 року не врахований коефіцієнт фізичного зносу, що зазначений у наданому як позивачем звіті так і відповідачем звіті. У наданому позивачем акті, а саме у розділі "Запчастини" до акту №34 від 22.07.2025 року, зазначено - буфер - вартістю 2300,00 грн, проте дане пошкодження не було зафіксовано у протоколі огляду наданого позивачем та у протоколі огляду НАСК «ОРАНТА. Отже, враховуючи вище викладене, підстави для стягнення заявлених позовних вимог з НАСК «ОРАНТА», відсутні.

У судове засідання призначене на 11 листопада 2025 року з`явилися представник відповідача-1 та відповідач-2 (у режимі відеоконференцзв`язку); матеріали справи містять заяву представника позивача про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача. Представник відповідача-1 та відповідач-2 зазначили, що вони заперечують у задоволенні позовних вимог, з підстав, викладених ними у заявах по суті справи, та просили суд відмовити позивачу у їх задоволенні.

У відповідності до частини восьмої статті 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться.

Положеннями статті 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.

Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані у справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, вивчивши доводи позивача, викладені у письмових заявах, заперечення відповідачів, викладені у відзивах на позов та надані ними у судових засіданнях, суд дійшов до наступного висновку.

10 травня 2025 року у м. Дніпрі по пр-ту Науки в районі будинку № 169 сталася дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля «ЗАЗ» д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 та «Hyundai», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_3 , що призвело до механічних пошкоджень зазначених транспортних засобів.

Постановою Соборного районного суду м. Дніпра від 18 червня 2025 року у справі № 201/6341/25, була встановлена вина водія ОСОБА_2 у скоєній ДТП. Постанова набрала законної сили.

У відповідності з частини четвертої, шостої статті 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Як вказано у постанові Верховного Суду від 05.09.2019 року у справі № 234/16272/15-ц, з огляду на презумпцію вини заподіювана шкоди (частина друга статті 1166 ЦК України) особа звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду якщо доведе, що шкоду було завдано не з її вини. Таким чином цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. При розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, ця постанова обов`язкова для суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи цей позов, суд не вправі обговорювати вину такої особи, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. У такому разі і призначення відповідної експертизи не вимагається.

Таким чином, вина ОСОБА_2 у вчинені дорожньо-транспортної пригоди є встановленою та не підлягає доведенню.

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно із частиною другою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Пунктом 1 частини першої статті 1188 ЦК України встановлено, що шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується винною особою.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлений обов`язок власників транспортних засобів застрахувати свою відповідальність.

В силу статті 5 зазначеного вище Закону об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «ЗАЗ» д.н.з. НОМЕР_1 була зарахована у ПАТ НАСК «Оранта» згідно полісу № 223432590 від 12 вересня 2024 року.

Відповідно до статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно із пунктом 34.1 статті 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик зобов`язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування.

Відповідно до пункту 36.1 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Згідно з положенням пункту 36.2 статті 36 Закону страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Відповідно до вимог пункту 36.4. статті 36 зазначеного вище Закону, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування).

15 липня 2025 року страхова компанія ПАТ НАСК «ОРАНТА» здійснило страхову виплату страхового відшкодування у розмірі 18 499,12 грн на рахунок СТО ТОВ «ОЛЛФІКС», яка здійснювала відновлювальний ремонт автомобіля «Hyundai», д.н.з. НОМЕР_2 .

На замовлення позивача було проведено огляд пошкодженого транспортного засобу, про що складений відповідний звіт про оцінку вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного ТЗ № 64-06.25 від 11 липня 2025 року, відповідно до якого вбачається, що вартість відновлювального ремонту пошкодженого ТЗ позивача, з урахування зносу становить 30 880,18 грн. (без ПДВ) та без урахуванням зносу на замінні складники 40 085,59 гривень (без ПДВ).

В свою чергу, після звернення позивача із цим позовом до суду, не погоджуючись із заявленими вимогами, відповідачем-1 ПАТ НАСК «ОРАНТА» також було замовлено оцінку вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного ТЗ, відповідно до якої встановлено вартість матеріального збитку потерпілому у розмірі 27405,79 грн з ПДВ та 24515,16 грн без ПДВ. Вказаний звіт було складено 30 вересня 2025 року ФОП ОСОБА_5 .

При визначені вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного ТЗ - позивачу, суд бере до уваги саме звіт, наданий позивачем, оскільки відповідач - 1, без погодження із потерпілим та без проведення оцінки після ДТП виплатив на власний розсуд позивачу кошти у розмірі 18499,12 грн та після звернення позивача до суду, з урахуванням наданого звіту ще додатково 66016,04 грн. Отже, фактично відповідачем визнано той факт, що перша виплата страхового відшкодування відбулась без будь-якого погодження із потерпілою стороною та без урахування та проведення належним чином звіту для визначення вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного ТЗ.

Крім того, відповідно до пункту 5.1 Методики технічний огляд КТЗ оцінювачем (експертом) являє собою початковий етап дослідження, який дає змогу органолептичними методами визначити ідентифікаційні дані КТЗ; його комплектність; укомплектованість; технічний стан, обсяг і характер пошкоджень; пробіг за одометром, інші показники на момент технічного огляду, необхідні для оцінки майна.

Визначення матеріального збитку чи вартості КТЗ без його огляду особисто експертом (оцінювачем), який складає висновок чи звіт (акт), можливе тільки за рішенням органу (посадової особи), який здійснює судове чи досудове слідство, у разі надання ними даних, необхідних для оцінки.

Враховуючи, що оцінювач ФОП ОСОБА_5 особисто пошкоджений автомобіль марки «Hyundai», д.н.з. НОМЕР_2 , не оглядав, висновок про вартість завданого матеріального збитку у результаті дорожньо-транспортної пригоди здійснив по фотознімкам, та на підставі протоколу огляду, складеного ОСОБА_6 , вказав, шо він припускає відсутність яких-небудь прихованих факторів, що впливають на оцінку та що всі надані замовником дані є правдиві та повні, звіт складений оцінювачем ФОП ОСОБА_5 від 30 вересня 2025 року № 69-D/17/16/2025-05-10 є безпідставним та суд не бере його за основу.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного суду від 16 травня 219 року у справі № 202/7844/16, від 4 вересня 2019 року у справі № 703/4445/15.

Серед іншого суд враховує, що відповідно до акту виконаних робі від 22 липня 2025 року № 34, який був наданий суду на виконання вимог ухвали суду про витребування доказів, фактична вартість робіт по ремонту пошкодженого транспортного засобу «Hyundai», д.н.з. НОМЕР_2 становить 41501 грн.

Судом встановлено, що після відкриття провадження у справі страхова компанія ПАТ НАСК «ОРАНТА» перерахувало 02 жовтня 2025 року позивачу додаткові кошти щодо виплати страхового відшкодування в розмірі 6016,04 грн. Таким чином вбачається, що ПАТ НАСК «Оранта» здійснило виплату страхового відшкодування на загальну суму 24 515,16 грн.

Відтак стягненню із відповідача ПАТ НАСК «Оранта» підлягає різниця між вартістю матеріального збитку та сумою виплаченого страхового відшкодування у розмірі 6365, 02 грн ( 30880,18 - 24515,02).

Звертаючись із позовними вимогами, до відповідача ОСОБА_2 , позивач зазначає, що, оскільки вартість відновлювального ремонту пошкодженого ТЗ позивача, з урахування зносу загалом становить 30 880,18 грн, сплата яких є обов`язком страховика, різницю між фактичним розміром шкоди та сумою страхового відшкодування у розмірі 9 205, 41 грн слід стягнути саме із відповідача ОСОБА_2 .

Верховний Суд у постанові від 4 грудня 2019 року в справі № 359/2309/17 вказав, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком.

Судом встановлено та сторонами у справі не оспорюється факт ДТП та вина відповідача.

Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана оплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Згідно з пунктом 2.3 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003 № 142/5/2092 (далі - Методика), вартість відновлювального ремонту колісного транспортного засобу визначається як грошові витрати, необхідні для відновлення пошкодженого, розукомплектованого колісного транспортного засобу.

Відповідно до пункту 2.4 зазначеної Методики вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

Згідно з пунктом 2.3 Методики фізичний знос обумовлюється погіршенням технічного стану колісного транспортного засобу унаслідок експлуатаційного зносу його складників. Фізичний знос ураховується як втрата вартості колісного транспортного засобу, що виникає в процесі його експлуатації.

Тому при визначені розміру страхового відшкодування страховик зобов`язаний врахувати коефіцієнт фізичного зносу, у зв`язку із чим страховик обмежений щодо виплати розміру страхового відшкодування, зокрема, вирахуванням коефіцієнту фізичного зносу та франшизи.

Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. У даному випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

У постанові Верховного Суду України від 02.12.2015 у справі №6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої незважаючи на те, що збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Аналогічні висновки, викладеного Верховним судом у постановах від 14.02.2018 у справі №754/1114/15-ц, від 13.06.2019у справі №370/2787/18, від 30.10.2019 у справі №753/4696/16-ц, від 21.02.2020 у справі №755/5374/18, та від 22.04.2020 у справі №756/2632/17.

Отже, зважаючи на вищевикладені обставини, позивач правомірно звернувся до суду із зазначеними позовними вимогами, оскільки у нього виникло право на відшкодування шкоди, а саме різниці між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У частині третій статті 12, частинах першій, п`ятій, шостій статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Докази згідно положень статей 77-80 ЦПК України мають бути належними, допустимими, достовірними та достатніми.

Відповідно до частини сьомої статті 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

З урахуванням вищевказаного, з огляду на те, що відповідачем ПАТ НАСК «Оранта» було здійснено часткову доплату коштів зі сплати страхового відшкодування у розмірі 6016,04 грн, суд вбачає достатньо правових підстав для задоволення позовних вимог до відповідача-1 невиплаченої суми страхового відшкодування у розмірі 6365,02 грн та про стягнення майнової шкоди з ОСОБА_2 у розмірі 9205,41 грн, а тому позов підлягає частковому задоволенню.

Щодо стягнення витрат на проведення оцінки вартості пошкодженого майна в розмірі 6 000 гривень (із відповідача 1 - 3 442, 52 грн. , та із відповідача 2 - 2 557,48 грн, суд зазначає.

Статтею 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

З матеріалів справи вбачається, що 11 липня 2025 року суб`єктом оцінюючої діяльності ФОП ОСОБА_4 було сформовано звіт № 64-06.25 про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодження транспортного засобу «Hyundai», д.н.з. НОМЕР_2 .

Відповідно до квитанції від 11 липня 2025 року № 64-06.25 вартість послуг за складання звіту про оцінку склала 6000,00 грн.

Згідно позиції викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 листопада 2023 року у справі № 712/4126/22, відшкодування витрат за проведення експертизи не обмежується випадком її призначення та проведення після відкриття провадження у справі. Тож сторона, на користь якої ухвалено рішення, має право на відшкодування витрат за експертизу, проведену до подання позову, якщо такі витрати пов`язані з розглядом справи, зокрема якщо суд урахував відповідний висновок експерта як доказ.

Таким чином позивач надав суду докази понесених ним витрат, пов`язаних в розглядом справи, а враховуючи, що судом при розгляді заявлених позовних вимог був взятий за основу саме звіт оцінювача, наданий позивачем, з огляду на те, що позовні вимоги було задоволені частково, зазначені витрати підлягають відшкодування з боку відповідачів, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме; 2557,48 грн із відповідача ОСОБА_2 , та 1768, 08 грн з ПАТ НАСК «Оранта».

Крім того, позивачем у позовній заяві заявлена вимога про стягнення з відповідачів витрат на правову допомогу в розмірі 10000 грн .

У відзиві на позовну заяву ПАТ НАСК «ОРАНТА» заперечувало щодо розміру витрат на правову допомогу, мотивувавши це неспівмірністю заявлених вимог.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні просив суд відмовити у стягненні витрат понесених позивачем на правову допомогу.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Судом встановлено, що 08 серпня 2025 року між АО «Радник» в особі керуючого партнера Чіп Я.М. та ОСОБА_3 було укладено договір про надання професійної правничої допомоги №08/08/25-1, відповідно до умов якого адвокатське об`єднання зобов`язується надати клієнту правничу допомогу із будь-яких правових питань, що виникають у клієнта з приводу ДТП від 10 травня 2025 року за участі належного йому транспортного засобу «Hyundai», д.н.з. НОМЕР_2 , що був пошкоджений з вини водія транспортного засобу «ЗАЗ» д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 .

Згідно детального розрахунку вартості наданих адвокатом послуг, АО «Радник» надало ОСОБА_3 через ТОВ «ОЛЛФІКС» правничу допомогу на суму 10 000,00 грн.

Відповідно до платіжної інструкції ТОВ «ОЛЛФІКС» перерахувало на рахунок АО «Радник» кошти у розмірі 10 000,00 грн.

Вбачається, що матеріали справи містять копію довіреності від 13 червня 2025 року, згідно якої ОСОБА_3 уповноважив ТОВ «ОЛЛФІКС» представляти його інтереси.

Отже, позивачем надано суду докази щодо розміру та співмірності понесених ним витрат на правову допомогу.

За змістом частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (наданих послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи належать, зокрема, витрати на правничу допомогу.

Пунктами 1, 2 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже, враховуючи положення статті 141 ЦПК України, та зважаючи на часткове задоволення позовних вимог, виходячи з обсягу фактично наданих послуг, зважаючи на заперечення відповідачів щодо стягнення витрат на правову допомогу, розгляду справи в спрощеному позовному провадженні, з урахуванням характеру виконаної адвокатом роботи, а також враховуючи розмір позовних вимог до кожного з відповідачів у справі, суд дійшов до висновку про те, що судові витрати, пов`язані із розглядом цієї справи необхідно покласти на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі положень статті 141 ЦПК України суд визначає, що з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 413, 46 грн та витрати на правову допомогу - 4262,46 грн; з відповідача ПАТ НАСК «Оранта» підлягає стягненню судовий збір у розмірі 285,84 грн та витрати на правову допомогу - 2946,80 грн (вказані суми вираховувались пропорційно сумі задоволених вимог.)

На підставі викладеного, керуючись статтями 4, 5, 7, 12, 13, 76, 77, 80, 81, 83, 84, 89, 141, 259, 263-265, 268, 279, 354 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

позовні вимоги ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», ОСОБА_2 про стягнення суми страхового відшкодування та матеріальної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» на користь ОСОБА_3 суму несплаченого страхового відшкодування у розмірі 6365,02 грн; витрати понесенні позивачем у зв`язку із розглядом справи у розмірі 1768, 08 грн; витрати понесені позивачем на правову допомогу у розмірі 2946, 80 грн; та судовий збір у розмірі 285,84 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 кошти на відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 9205, 41 грн; витрати понесенні позивачем у зв`язку із розглядом справи у розмірі 2557,48 грн; витрати понесені позивачем на правову допомогу у розмірі 4262,46 грн; та судовий збір у розмірі 413, 46 грн.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 .

Відповідач 1: Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», , місцезнаходження: м. Київ, вул. Здолбунівська, 7-д.

Відповідач 2: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_6 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Повний текст судового рішення складено 20 листопада 2025 року.

Суддя К.В. Шаповалова