Номер провадження: 22-ц/813/5923/25
Головуючий у першій інстанції Шенцева О. П.
Доповідач Лозко Ю. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.09.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Лозко Ю.П.,

суддів: Карташова О.Ю., Назарової М.В.,

за участю секретаря судового засідання Соболєвої Р.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного провадження

апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2

на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 25 квітня 2025 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів,

встановив:

У вересні 2024 року позивачка ОСОБА_2 звернулась до суду з вказаним вище позовом, у якому просила стягнути із ОСОБА_1 на її користь аліменти на утримання малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 40 000 гривень та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 25 000 гривень.

Позов обґрунтовано тим, що з 30.07.2011 року сторони перебувають у шлюбі, від цього шлюбу мають двох малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

На день звернення до суду із цим позовом, сторони проживають окремо, малолітні діти проживають разом із позивачкою у Турецькій Республіці, та перебувають на її утриманні. Старша донька ОСОБА_5 навчається в українській школі у Турецькій Республіці, вартість навчання становить близько 600 доларів США на місяць. Відповідач, допомоги на утримання дітей не надає.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 25 квітня 2025 року вказаний вище позов ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 6000 грн щомісячно, починаючи з дати подачі позовної заяви 04 вересня 2024 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто ІНФОРМАЦІЯ_3 ; ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 6000 грн щомісячно, починаючи з дати подачі позовної заяви 04 вересня 2024 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто ІНФОРМАЦІЯ_4 .

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить змінити рішення Приморського районного суду м. Одеси від 25 квітня 2025 року зменшивши розмір стягнутих аліментів на кожну дитину з 6000 грн до 4000 грн щомісячно.

Скаргу обґрунтовано тим, що визначений судом розмір аліментів не відповідає розміру доходів відповідача та потребам дітей. Так суд першої інстанції залишив поза увагою стан здоров`я ОСОБА_1 та факт утримання ним позивачки та їх малолітніх дітей впродовж їх проживання однією сім`єю, зокрема, придбання ОСОБА_1 нерухомого майна, оформленого на ОСОБА_2 , яке остання здає в оренду. Крім того, жоден з переказів грошових коштів на банківські рахунки відповідача за період з 01.01.2023 року по 20.12.2024 року не мали призначення «заробітна плата».

Також з грудня 2023 року ОСОБА_1 займається лікуванням.

В апеляційній скарзі позивачка ОСОБА_2 , посилаючись на неналежну оцінку судом першої інстанції матеріального стану відповідача ОСОБА_1 , вважає помилковим висновок суду про лише часткове задоволення її позову, з підстав наведених в оскаржуваному рішенні, тому просить скасувати рішення Приморського районного суду м. Одеси від 25 квітня 2025 року та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

Скаржниця зауважує про залишення судом першої інстанції поза увагою грошових коштів, що надійшли на рахунок ОСОБА_1 у АТ «Акцент-банк» у період з 19.06.2024 року по 08.10.2024 року у розмірі 264 605 грн; АТ «Таскомбанк» з 28.02.2024 року по 01.05.2024 року у розмірі 119 600 грн та у АТ КБ «Приват Банк» з 25.02.2024 року по 18.12.204 року у розмірі 561 806 грн.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 позивачка ОСОБА_2 зауважує про безпідставність тверджень відповідача щодо придбання зареєстрованого на її ім`я нерухомого майна не за спільні кошти подружжя, крім того щодо посилань скаржника про походження коштів на його банківських рахунках зазначила, що доказів походження відповідних коштів відповідачем не надано, а отже не спростовано, що такі є його заробітком (доходом).

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 адвокат Слабодяник О.І. підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги відповідача, заперечив проти апеляційної скарги позивачки ОСОБА_1 , просив залишити скаргу останньої без задоволення.

Представник ОСОБА_1 адвокат Цимбал С.Ю. підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги позивачки, заперечив проти апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 , просив залишити скаргу останнього без задоволення.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представників учасників справи за доводами апеляційних скарг, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду відповідає вказаним вимогам.

Ухвалюючи оскаржуване рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_2 та стягуючи на її користь аліменти на утримання двох малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 6000 грн на кожну дитину, суд першої інстанції виходив з матеріального стану відповідача, розміру витрат, які несе позивачка на утримання дітей, з урахуванням того, що обов`язок утримувати дітей рівною мірою покладається як на матір, так і батька.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду, зважаючи на таке.

Частинами 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року передбачено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ч.ч. 2, 8, 9, 10ст. 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Статтею 51 Конституції України та статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття.

В силу ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Таким чином, статтями 180,181,184 СК України встановлено обов`язок утримувати дітей до досягнення ними повноліття, та визначено способи утримання дітей, в тому числі і шляхом присудження аліментів. При цьому право вибору способу виконання батьками обов`язку утримувати дитину наділено батька, з яким проживає дитина.

Згідно з положеннями частини другої статті 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до положень статті 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до частини першої статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина третя статті 181 СК України).

Відповідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;

3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Відповідно до ч. 1-2 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.

За положеннями ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

За встановленими судом у справі обставинами, з 30.07.2011 року сторони перебувають у шлюбі, від цього шлюбу мають двох малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які проживають разом з позивачкою у Турецькій Республіці.

Відповідач ОСОБА_1 працездатний, за фахом моряк.

Так, згідно відповіді Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України (Адміністрація Судноплавства) громадянину ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_5 оформлено 27.02.2023 року посвідчення особи моряка НОМЕР_1 , а також диплом старшого механіка від 18.08.2023 року.

Згідно листа Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України № 19/19672-25-Вих від 11.03.2025, з 08.11.2017 року по 24.12.2021 року відповідач регулярно перетинав кордон України. При цьому хоча інформація про виїзд ОСОБА_1 за кордон після 24.12.2021 року у Державної прикордонної служби України відсутня, проте як зазначає сам відповідач ОСОБА_1 він перебуває закордоном.

Крім того, факт працевлаштування моряком ОСОБА_1 не заперечує.

З виписок про рух коштів по рахункам відповідача в ПАТ «Банк Восток» вбачається, що за період з 01.01.2023 року по 17.10.2024 року на рахунки ОСОБА_1 надійшли перекази коштів в загальному розмірі 361 500 грн.

З виписок про рух коштів по рахункам відповідача в АТ «СЕНС Банк» вбачається, що за період з 29.02.2024 року по 20.12.2024 року на рахунки ОСОБА_1 надійшли перекази коштів в загальному розмірі 644 819, 26 грн.

З виписок про рух коштів по рахункам відповідача в АТ «Акцент-банк» вбачається, що за період з 19.06.2024 року по 08.10.2024 року на рахунки ОСОБА_1 надійшли перекази коштів в загальному розмірі 264 605 грн, з яких 42 290 грн переведені з рахунку ОСОБА_1 у ПАТ «Банк Восток».

З виписок про рух коштів по рахункам відповідача в АТ «Таскомбанк» вбачається, що за період з 28.02.2024 року по 01.05.2024 року на рахунки ОСОБА_1 надійшли перекази коштів в загальному розмірі 119 600 грн.

З виписок про рух коштів по рахункам відповідача в АТ КБ «ПриватБанк» за період з 01.01.2023 року по 21.12.2024 року встановлено, що по картці 5457_6157 надходження грошових коштів на суму 561 806 грн, з яких 7 260 грн переведені з рахунку ОСОБА_1 у ПАТ «Банк Восток».

Колегія суддів погоджується з посиланнями скаржниці ОСОБА_2 щодо неврахування судом першої інстанції надходжень грошових коштів на банківські рахунки ОСОБА_1 у АТ «Таскомбанк» та АТ «Акцент-банк», а також щодо помилковості висновку суду першої інстанції про те, що кошти на рахунки АТ КБ «ПриватБанк» надходили з рахунку відповідача у ПАТ «БАНК ВОСТОК», оскільки такий спростовується вказаними вище виписками по рахункам ОСОБА_1 у ПАТ «Банк Восток» та АТ КБ «ПриватБанк».

Однак, вказане не призвело до неправильного висновку суду про часткове задоволення позову ОСОБА_2 та стягнення з відповідача аліментів на утримання двох малолітніх дітей у визначеному судом розмірі.

Стосовно посилань скаржника ОСОБА_6 на його майновий стан, що не дозволяє сплачувати аліменти у визначеному судом першої інстанції розмірі, апеляційний суд зауважує, що відповідач не заперечує, що працює моряком за контрактом, при цьому вказуючи про те, що грошові кошти, які надходили на його банківські рахунки з 01.01.2023 року по 20.12.2024 року не мали призначення «заробітна плата», не зазначив джерела походження цих коштів та не надав доказів на підтвердження свого майнового стану.

Так, у постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 25 січня 2021 року в справі N 758/10761/13-ц (провадження N 61-19815сво19) зроблено висновок, що загальні засади (принципи) приватного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, у першу чергу, акти сімейного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії. З урахуванням вимог справедливості та розумності будь-який суб`єкт приватного права безумовно спрямовує на споживання лише такі доходи, які становлять безумовний приріст його майна (заробітна плата, гонорари, плата за надання послуг, доходи від процентів по депозитам, орендна плата тощо). Саме тому лише той дохід, який збільшує майно платника аліментів, якщо тільки він прямо не звільнений від цього Переліком видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів, має враховуватись під час визначення розміру аліментів. Натомість, грошовий дохід, який є просто еквівалентом відчуженого платником аліментів майна, не повинен враховуватись під час визначення розміру аліментів. Виручення боржником грошових коштів від продажу нерухомого майна, в обмін на передачу покупцю права власності на зазначене нерухоме майно, не має наслідком отримання доходу платником аліментів, а є грошовим еквівалентом вартості цього майна до його продажу та не є видом заробітку (доходу), з якого стягуються аліментні платежі, у розумінні Переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів.

Також колегія суддів відхиляє і посилання ОСОБА_6 , в якості доводів скарги, стосовно надмірності стягнутих судом першої інстанції аліментів, у розмірі 6 000 грн на кожну дитину, зважаючи на таке.

Відповідно до положень ч. ч. 2-3 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до вимог частини першої статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції вірно вважав, що позивачкою завищено заявлений розмір аліментів на утримання двох малолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , оскільки з долучених до позову доказів неможливо встановити, що на утримання дітей нею витрачаються кошти у заявленому розмірі.

Зокрема, з наданих позивачкою копій квитанції, попри протилежні доводи скаржниці ОСОБА_2 , неможливо достеменно встановити факт навчання ОСОБА_3 у приватному навчальному закладі, що вимагає понесення відповідних витрат. Також позивачкою не доведено існування особливих обставин, які зумовили б потребу платного навчання дитини у приватній школі, відсутності можливості отримання дитиною безкоштовної середньої освіти, не зазначено мотивів вибору освітнього закладу, що зокрема залежить від матеріальних можливостей та бажання батьків, а також погодження такого вибору з батьком дитини. Крім того, позивачкою не надано доказів на підтвердження того, що між нею та відповідачем були узгоджені питання щодо навчання доньки у приватній школі.

Водночас, поза сумнівом є і те, що утримання дитини вимагає від того з батьків, з ким вона проживає понесення регулярних і невідворотних витрат на забезпечення базових матеріальних умов для життя дитини: оплату харчування, одягу, предметів гігієни, навчального приладдя, іграшок, спожитих дитиною комунальних послуг, лікування нескладних захворювань та ін.

Отже, апеляційний суд ставиться критично, як до зауважень скаржника ОСОБА_1 про доцільність стягнення з нього аліментів лише у розмірі 4 000 грн на кожну дитину, так і до тверджень скаржниці ОСОБА_2 про необхідність, з урахуванням розміру доходів ОСОБА_1 та наданих нею доказів, стягнення з нього аліментів на утримання малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 40 000 гривень та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 25 000 гривень.

За таких встановлених у справі обставин та виходячи із закріплених ч. 9 ст. 7 СК України принципів справедливості, добросовісності та розумності, відповідності моральним засадам суспільства, апеляційний суд вважає, що аліменти в розмірі 6 000 грн на дитину, щомісячно, не є завищеним в сучасних умовах проживання, та є співрозмірними матеріальному становищу відповідача, який є працездатною особою, та зобов`язаний утримувати своїх малолітніх дітей, надаючи їм необхідну матеріальну допомогу для гармонійного фізичного, розумового та духовного розвитку та забезпечити належний життєвий рівень дитям.

У § 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року №31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, №250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Інші доводи апеляційних скарг за своїм змістом та суттю загалом зводяться до доводів сторін, наведених у суді першої інстанції, суб`єктивного тлумачення скаржниками норм права, та незгоди з висновками суду стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки суду, також фактично зводяться до переоцінки доказів наданої судом першої інстанції, без посилення на обставини, що не були враховані судом.

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бюрг та інші проти Франції" (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Гору проти Греції" №2) [ВП], § 41" (Gorou v. Greece no.2).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, й міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (SeryavinandOthers v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04).

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідач зобов`язаний утримувати малолітніх доньок до досягнення ними повноліття, оскільки він є працездатною особою, не перебуває у скрутному матеріальному становищі, інших утриманців не має, а діти мають пріоритетне право забезпечення з метою їх належного та гармонійного розвитку, а тому оскаржуване рішення суду про стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання малолітніх : ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 6000 грн щомісячно на кожну до досягнення ними повноліття є справедливим та не суперечить засадам розумності та законності.

Підсумовуючи наведене, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для скасування оскаржуваного судового рішення, з мотивів наведених у апеляційних скаргах.

Порушень судом норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи, чи стали підставою для обов`язкового скасування оскаржуваного рішення апеляційним судом не встановлено.

Отже доводи апеляційних скарг не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення судом справи.

За таких обставин колегія суддів вважає, що відсутні підстави для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції, з мотивів наведених у скаргах.

У відповідності ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що апеляційні скарги потрібно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін, оскільки доводи апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України

постановив:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 25 квітня 2025 року залишити без змін.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту.

Головуючий Ю.П.Лозко

Судді: О.Ю.Карташов

М.В. Назарова