Провадження №2/447/1384/25
Справа №447/3074/25
У Х В А Л А

про зупинення провадження у справі

19.11.2025 р. м. Миколаїв

Миклаївський районний суд Львівської області

у складі: головуючої судді Рябчун А. В.,

з участю секретаря судового засідання Матвійців А. Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Березівка цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

29 вересня 2025 року до Миколаївського районного суду Львівської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Ухвалою Миколаївського районного суду Львівської області від 30 вересня 2025 року відкрито провадження у справі. Вирішено проводити розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

В судові засідання 20 жовтня 2025 року, 19 листопада 2025 року учасники справи не з`явилися, хоча належним чином повідомлялися про дату, час і місце цього засідання. При цьому у матеріалах справи наявна заява представника позивача про розгляд справи за відсутності позивача, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.

21 жовтня 2025 року на адресу суду від ОСОБА_1 надійшло клопотання про зупинення провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України.

До клопотання відповідачем долучено копію посвідчення офіцера серії НОМЕР_1 від 03 березня 2023 року, відповідно до якого ОСОБА_1 займає посаду офіцеру групи психологічного супроводу та відновлення механізованого батальйону у військовій частині НОМЕР_2 . Крім того, до клопотання долучено довідку № 1848/7/3067 від 03 лютого 2025 року, у якій зазначено, щ ОСОБА_1 перебуває на військовій службі по мобілізації у військовій частині НОМЕР_2 .

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

При вирішенні заявленого клопотання про зупинення провадження у справі суд керується таким.

Зупинення провадження у справі це врегульована законом й оформлена ухвалою суду тимчасова перерва в провадженні у справі, викликана наявністю однієї з передбачених у законі обставин, які заважають здійснювати її розгляд (висновок Великої Палати Верховного Суду від 20.05.2021 у справі № 11- 398сап20). Тобто ідея інституту зупинення судового провадження пов`язана не із самими обставинами, наявність яких обумовлює прийняття рішення про зупинення, а із тим, що вони створюють об`єктивні перешкоди у здійсненні судового розгляду.

Суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції (п.2 ч. 1 ст. 251 ЦПК).

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК).

Аналіз пункту 2 частини 1 статті 251 ЦПК України свідчить про те, що вказана норма покладає на суд імперативний обов`язок, а не право зупинити провадження у справі в разі перебування сторони у складі Збройних Сил України або інших військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення АТО.

За такого формулювання процесуального закону суд обмежений у методах для вирішення балансу інтересів при зупиненні провадження, зокрема, і у кредитних справах, де однією зі сторін є військовослужбовець. З огляду на те, що воєнний стан запроваджено на всій території України, за наявності інформації, що учасник справи мобілізований і це підтверджено належними доказами, суди всіх інстанцій зупиняють провадження у справах.

Закон України «Про Військову службу правопорядку у Збройних Силах України» визначає статус, основні завдання, організацію та принципи діяльності Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, права, обов`язки, заходи соціального і правового захисту та відповідальність її військовослужбовців.

Згідно зі статтею 1 цього Закону, військова служба правопорядку у Збройних Силах України (далі - ЗСУ, Служба правопорядку) - спеціальне правоохоронне формування у складі Збройних Сил України, призначене для забезпечення правопорядку і військової дисципліни серед військовослужбовців ЗСУ у місцях дислокації військових частин, у військових навчальних закладах, установах та організаціях (далі - військові частини), військових містечках, на вулицях і в громадських місцях; для запобігання кримінальним та іншим правопорушенням у ЗСУ, їх припинення; для захисту життя, здоров`я, прав і законних інтересів військовослужбовців, військовозобов`язаних під час проходження ними зборів, працівників ЗСУ, а також для захисту майна ЗСУ від розкрадання та інших протиправних посягань, а так само для участі у протидії диверсійним проявам і терористичним актам на військових об`єктах.

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який було неодноразово продовжено та який діє і до сьогоднішнього дня.

Якщо учасник справи служить у ЗСУ, суду відомий вказаний факт і він підтверджений певними документами, суд повинен застосувати положення пункту 2 частини 1 статті 251 ЦПК України та зупинити провадження у справі.

Так, Указом Президента України за №1153/2008 від 10.12.2008 року затверджено Порядок про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України.

Відповідно до пункту 12 зазначеного Порядку - встановлення, зміна або припинення правових відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та за призовом осіб офіцерського складу (зокрема, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, переміщення по службі, звільнення з військової служби, залишення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, направлення за кордон, укладення та припинення (розірвання) контракту, продовження його строку, призупинення контракту та військової служби тощо) оформлюється письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких встановлюються Міністерством оборони України.

Продовження дії контрактів із військовослужбовцями, які звільняються, у випадках, визначених законодавством, затвердження військовослужбовців на посади за мобілізаційним планом, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, призупинення військової служби або звільнення з військової служби осіб, які проходять строкову військову службу, переведення військовослужбовців строкової військової служби на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, оформлюється письмовими наказами по стройовій частині. Також наказами по стройовій частині в особливий період оформлюється продовження військової служби та дії контракту понад встановлені строки до термінів, визначених ч. 9 ст. 23 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу.

Результат аналізу пункту 12 вказаного Положення дає підстави зробити висновок про те, що встановлення відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом, оформлюється письмовими наказами по особовому складу.

З урахуванням наведеного, суд робить висновок про те, що належним письмовим доказом для зупинення провадження у справі на підставі пункту 2 частини 1 статті 251 ЦПК України є наказ по особовому складу щодо заявника, виданий, відповідно до пункту 12 вказаного Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України.

Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 29.03. 2023 року у справі за №756/3462/20, від 16.11.2023 року справі за №756/13371/20, від 14.02.2024 року у справі за №466/8799/22.

На підтвердження факту проходження військової служби ОСОБА_1 надано суду копію посвідчення офіцера серії НОМЕР_1 від 03 березня 2023 року, відповідно до якого ОСОБА_1 займає посаду офіцеру групи психологічного супроводу та відновлення механізованого батальйону у військовій частині НОМЕР_2 , та довідку № 1848/7/3067 від 03 лютого 2025 року, у якій зазначено, щ ОСОБА_1 перебуває на військовій службі по мобілізації у військовій частині НОМЕР_2 .

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції - кожен має право на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Право на розгляд справи упродовж розумного строку, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя. При цьому Україна, як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Водночас ЄСПЛ у своїх рішеннях, здійснюючи тлумачення положень Конвенції, неодноразово наголошував, що право на доступ до правосуддя, закріплене у ст. 6 Конвенції, не має абсолютного характеру та може бути обмежене: держави мають право установлювати обмеження на потенційних учасників судових розглядів, але ці обмеження не можуть шкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути розумний ступінь пропорційності між застосованими засобами та поставленою метою (рішення від 21.12.2010 року у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України», рішення від 28.05.1985 року у справі «Ашінгдейн проти Великої Британії», рішення від 30.05.2013 року у справі «Наталія Михайленко проти України»).

Процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються і передбачають усталений порядок їх застосування. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (п. 47 рішення Європейського суду з прав людини від 21.10.2010 року у справі «Дія 97» проти України», заява за №19164/04). Тобто, принцип правової визначеності передбачає зрозумілість, прогнозованість та усталений порядок застосування процесуальних норм.

У даному випадку норми процесуального права, зокрема пункт 2 частини 1 статті 251 ЦПК України, які покладають на суд безумовний обов`язок зупинити провадження у справі у разі перебування сторони у складі Збройних Сил України, що переведені на воєнний стан, є чіткими та прогнозованими в частині того, що вони встановлюють неможливість вирішення спору у відношенні сторони, яка перебуває у складі ЗСУ під час воєнного стану, а тому позивач не вправі мати законних очікувань з приводу розгляду та вирішення справи за такої обставини.

Розгляд справи у відношенні сторони, яка перебуває у складі Збройних Сил України в період воєнного стану з порушенням приписів процесуального закону та за підстав, які не видаються переконливими, буде порушувати законні права та інтереси такої сторони і суперечити принципу юридичної визначеності (рішення ЄСПЛ від 03.04.2008 року у справі «Пономарьов проти України», п. 53 рішення ЄСПЛ від 29.10.2015 року у справі «Устименко проти України»).

Суд звертає увагу на те, що ст. 6 Конвенції гарантує справедливий судовий розгляд не тільки позивачу, а й іншій стороні - відповідачу, в тому числі при вирішенні питання щодо його перебування у складі Збройних Сил України.

За таких обставин постановлення судом ухвали про зупинення провадження у справі на час перебування відповідача на військовій службі, ґрунтується на законі та переслідує легітимну мету, а також має розумний ступінь пропорційності між застосованими засобами і поставленою метою та не суперечить принципу юридичної визначеності.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадках, зокрема, встановлених пунктом 2 частини 1 статті 251 цього Кодексу, - до припинення перебування у складі Збройних Сил України сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, або у складі інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Відповідно до частини 1 статті 254 ЦПК України провадження у справі поновлюється за клопотанням учасників справи або за ініціативою суду не пізніше десяти днів з дня отримання судом повідомлення про усунення обставин, що викликали його зупинення. Про поновлення провадження у справі суд постановляє ухвалу.

За таких обставин, суд вважає за необхідне зупинити провадження у даній справі до припинення перебування відповідача у складі ЗСУ.

На підставі викладеного, керуючись статтями 13, 81, 251, 253, 258 - 261, 293 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

зупинити провадження у справі за № 447/3074/25 за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором на підставі пункту 2 частини 1 статті 251 ЦПК України, до припинення перебування відповідача ОСОБА_1 у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції,або ж до припинення воєнного стану на території України.

Копію ухвали направити учасникам справи для відома.

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали.

Суддя Анна Рябчун