Справа № 444/3018/22 Головуючий у 1 інстанції: Зеліско Р. Й.
Провадження № 22-ц/811/3138/23 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2025 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючої судді: Мікуш Ю.Р.,

Суддів:Савуляка Р.В.,Шандри М.М.

Секретар Іванова О.

розглянувши у м. Львові в порядку спрощеного провадження без участі учасників цивільну справу №444/3018/22 за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 -адвоката Блонського Михайла Андрійовича на рішення Жовківського районного суду Львівської області від 16 серпня 2023 року у справі за позовом Жовківської окружної прокуратури, що діє в інтересах держави в особі Рава-Руської міської ради Львівського району Львівської області до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок незаконного звільнення працівника,-

в с т а н о в и в :

Позивач - Жовківська окружна прокуратура, що діє в інтересах держави в особі Рава-Руської міської ради Львівського району Львівської області звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок незаконного звільнення працівника. Просить суд:

- стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) в порядку зворотної вимоги (регресу) на користь Рава-Руської міської ради Львівського району Львівської області (юридична адреса: м. Рава-Руська, вул. Я. Мудрого, будинок № 3 Львівського району Львівської області; ; р/р НОМЕР_2 , МФО 820172) матеріальну шкоду, завдану виплатою ОСОБА_2 середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 43 350 (сорок три тисячі триста пятдесять) грн. 67 коп.;

- стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) в користь Львівської обласної прокуратури (юридична адреса: 79005, м. Львів, проспект Шевченка, 17/19; отримувач: Львівська обласна прокуратура, , UA0000774 у ДКСУ у м. Київ) судовий збір, сплачений позивачем при поданні позову, що становить 1984 (одна тисяча девятсот вісімдесять чотири) гривні 80 копійок.

Рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 16 серпня 2023 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) в порядку зворотної вимоги (регресу) на користь Рава-Руської міської ради Львівського району Львівської області (юридична адреса: м. Рава-Руська, вул. Я. Мудрого, будинок № 3 Львівського району Львівської області; ; р/р НОМЕР_2 , МФО 820172) матеріальну шкоду, завдану виплатою ОСОБА_2 середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 43 350 (сорок три тисячі триста пятдесять) грн. 67 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) в користь Львівської обласної прокуратури (юридична адреса: 79005, м. Львів, проспект Шевченка, 17/19; отримувач: Львівська обласна прокуратура, , UA0000774 у ДКСУ у м. Київ) судовий збір, сплачений позивачем при поданні позову, що становить 1984 (одна тисяча девятсот вісімдесять чотири) гривні 80 копійок.

Рішення оскаржив представника ОСОБА_1 -адвокат Блонськийо Михайло Андрійович.

В апеляційній скарзі зазначає, що вважає рішення суду незаконним та необґрунтованим. Звертає увагу, що як підстава позову, прокурором зазначається ч. 4 ст. 1191 ЦК України . При цьому дана стаття прямо містить виключення щодо такого випадку регресної вимоги, а саме відшкодування виплат, пов`язаних із трудовими відносинами. Рішенням Жовківського районного суду Львівської області у справі №444/2044/21 від 07.10.2021 р. поновлено на роботі ОСОБА_2 та стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу, тобто виплати були пов`язані з трудовими відносинами. Звертає увагу, що рішенням Жовківського районного суду Львівської області у справі №444/2044/21 від 07.10.2021 р. не скасовано рішення Рава-Руської міської ради №5 «Про затвердження структури та штатної чисельності апарату Рава-Руської міської ради на 2021 рік» від 23.12.2020 року та №22 «Про початок реорганізації сільських рад шляхом приєднання до Рава-Руської міської ради», а також розпорядження 103-К «Про попередження працівників Рава-Руської міської ради про наступне вивільнення у порядку ст. 49-2 Кодексу законів про працю України». Таким чином голова Рава-Руської міської ради здійснюючи звільнення ОСОБА_2 діяв виключно у відповідності до рішень Рава-Руської міської ради та не міг від них відступати, винесення ним розпорядження про звільнення було його обов`язком виконати рішення Рава-Руської міської ради. Тому наслідки звільнення ОСОБА_2 є в першу чергу наслідками для всієї Рава- Руської міської ради, яка на сесії прийняла таке рішення. Отже підстав вважати ОСОБА_1 винним у незаконному звільненні ОСОБА_2 немає, оскільки таке було здійснено на виконання рішення Рава-Руської міської ради. Також треба враховувати, що голова Рава-Руської міської ради не проводить самостійно звільнення працівника, а такі дії здійснюються апаратом міської ради. Тому підстави для відповідальності ОСОБА_1 є такими, як підстави для відповідальності всієї територіальної громади, яка фактично через свій представницький орган прийняла рішення про звільнення працівника у зв`язку з скороченням чисельності посад. Таким чином підстав для стягнення з відповідача суми виплати звільненому працівникові немає, а такі мають бути віднесені на рахунок Рава-Руської міської ради, яка фактично і прийняла рішення про звільнення.

Крім цього, стверджує, що прокурор вийшов за межі своїх повноважень подавши позов до суду в інтересах Рава-Руської міської ради, яка зазначила, що не вбачає підстав для звернення з позовом до суду. Просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення,яким у задоволенні позову відмовити.

Жовківська окружна прокуратура подала відзив на апеляційну скаргу. У відзиві зазначає, що рішення суду є законним, а апеляційна скарга безпідставною. Зазначає, що у цій справі не підлягає вирішенню питання правомірності дій відповідача ОСОБА_1 щодо звільнення ОСОБА_2 , оскільки незаконність звільнення вже вирішена у справі №444/2044/21.Звертає увагу, що прокурор звернувся з позовом про відшкодування за рахунок власних коштів Рава-Руського міського голови ОСОБА_1 нанесених Рава-Руській міській раді збитків, що передбачено п.8 ст.134 та ст.237 КЗпП України. Просить рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи те, що ціна позову у даній справі менша ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, апеляційна скарга підлягає розгляду без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється (ч.2 ст.247 ЦПК України).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Судом встановлено такі обставини.

Рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 07.10.2021 року у справі 444/2044/21 залишеним без змін постановою Львівського апеляційного суду від 07 жовтня 2021 року задоволено позов ОСОБА_2 до Рава-Руської міської ради Львівського району Львівської області. Визнано незаконним та скасовано розпорядження міського голови Рава-Руської міської ради Львівського району Львівської області від 09 квітня 2021 року №118 «Про звільнення ОСОБА_2 ». Поновлено ОСОБА_2 на посаді прес-секретаря у Рава-Руській міській раді з 13 квітня 2021 року. Стягнуто з Рава-Руської міської ради в користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 13 квітня 2021 року до дня ухвалення рішення у справі 07 жовтня 2021 року в розмірі 43 350 грн. 67 коп.

На виконання рішення Жовківського районного суду у справі №444/2044/21 Рава-Руською міською радою протягом травня-червня 2022 року сплачено на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 43 350,67 грн., що підтверджується копіями інформації Рава-Руської міської ради від 23.09.2022 року №1258/03.01-16, меморіального ордеру №3 від 31.05.2022 року та виписки пр нарахування заробітної плати, що долучені позивачем до матеріалів справи.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки звільнення ОСОБА_2 відбулося з порушенням Закону, то у винної в цьому особи - Рава-Руського міського голови ОСОБА_1 виник обов`язок відшкодувати завдану таким звільненням шкоду у сумі, яка складається з середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду.

Пунктом 8 частини першої статті 134 КЗпП України передбачено, що відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли службова особа, винна в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу.

У статті 237 КЗпП України вказано, що суд покладає на службову особу, винну в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу, обов`язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи. Такий обов`язок покладається, якщо звільнення чи переведення відбулося з порушенням закону або якщо власник чи уповноважений ним орган затримав виконання рішення суду про поновлення на роботі.

При незаконному звільненні або переведенні на іншу роботу, невиконанні рішення про поновлення працівника на роботі, що мало місце після введення в дію пункту 8 частини першої статті 134 та нової редакції статті 237 КЗпП України (з 11 квітня 1992 року), настає повна матеріальна відповідальність винних в цьому службових осіб і обов`язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи може бути покладено при допущенні ними в цих випадках будь-якого порушення закону, а не лише явного, як передбачалось раніше.

Застосовуючи матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди на підставі пункту 8 частини першої статті 134 КЗпП України, суди повинні мати на увазі, що за цим законом покладається обов`язок з відшкодування шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою незаконно звільненому чи незаконно переведеному працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи, на винних службових осіб, за наказом або розпорядженням яких звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону або якими затримано виконання рішення суду про поновлення на роботі; відповідальність в цих випадках настає незалежно від форми вини.

Відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиційні факти не підлягають доказуванню, оскільки вони вже встановлені в порядку, передбаченому процесуальним законодавством, у процесуальній формі, а тому немає необхідності встановлювати їх знову.

Рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 07.10.2021 року, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного суду від 28.04.2022 року встановлено, що звільнення ОСОБА_2 з посади прес-секретаря Рава Руської міської ради за розпорядженням №118-К від 09.04.2021 року міського голови ОСОБА_1 здійснене з порушенням вимог трудового законодавства. Зокрема, суд дійшов висноку, що при звільненні ОСОБА_2 , роботодавець Рава-Руська міська рада в особі міського голови ОСОБА_1 не запропонував їй наявні вакантні посади,тобто не виконав обов`язку передбаченого ч.2 ст.40 та ч.3 ст.49-2 КЗпП України. Зазначене порушення призвело до поновлення ОСОБА_2 на посаді та виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 43350,67 грн.

Оскільки судовим рішенням у справі № 444/2044/21 встановлена незаконність звільнення ОСОБА_2 з посади прес-секретаря Рава-Руської міської ради Львівського району Львівської області на підставі розпорядження міського голови Рава-Pycької міської ради Львівського району Львівської області від 09 квітня 2021 року № 118-К, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що голова Рава-Руської міської ради здійснюючи звільнення ОСОБА_2 діяв виключно у відповідності до рішень Рава-Руської міської ради та не міг від них відступати, винесення ним розпорядження про звільнення було його обов`язком виконати рішення Рава-Руської міської ради рішення про скорочення посади є безпідставним, оскільки незаконність звільнення не є предметом спору у цій справі . Незаконне звільнення підтверджено рішеннням Жовківського районного суду Львівської областві від 07 жовтня 2021 року, яке є преюдиційним.

Згідно з пунктом 10 частини четвертої статті 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільський, селищний, міський голова призначає на посади та звільняє з посад керівників відділів, управлінь та інших виконавчих органів ради, підприємств, установ та організацій, що належать до комунальної власності відповідних територіальних громад, крім випадків, передбачених частиною другою статті 21 Закону України «Про культуру».

Міський голова несе персональну відповідальність за здійснення наданих йому законом повноважень (частина п`ята статті 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).

Відповідно до статті 74 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи та посадові особи місцевого самоврядування несуть відповідальність за свою діяльність перед територіальною громадою, державою, юридичними і фізичними особами. Підстави, види і порядок відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування визначаються Конституцією України, цим та іншими законами.

Частиною першою статті 77 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що шкода, заподіяна юридичним і фізичним особам в результаті неправомірних рішень, дій або бездіяльності органів місцевого самоврядування, відшкодовується за рахунок коштів місцевого бюджету, а в результаті неправомірних рішень, дій або бездіяльності посадових осіб місцевого самоврядування за рахунок їх власних коштів у порядку, встановленому законом.

Відповідно до ст. 24 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» матеріальна шкода, завдана територіальній громаді незаконними рішеннями сільських, селищних, міських голів, голів районних у місті, районних та обласних рад, їх заступників, керівників управлінь, відділів, інших структурних підрозділів виконавчих органів місцевого самоврядування, діями чи бездіяльністю посадових осіб місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується за рахунок місцевого бюджету в порядку, встановленому законом. Сільські, селищні, міські, районні у місті, районні та обласні ради, сільський, селищний, міський голова, голова районної у місті, районної та обласної ради мають право зворотної вимоги (регресу) до посадової особи місцевого самоврядування, яка заподіяла шкоду територіальній громаді, у розмірах і порядку, визначених законами України та статутами територіальних громад, прийнятими відповідно до законів України.

Частина друга статті 24 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» лише підтверджує зміст статті 77 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» щодо законності вимог безпосередньо до посадової особи місцевого самоврядування як особи, а не органу чи структурного підрозділу органу місцевого самоврядування, в якому вона обіймає свою посаду. Частина перша цієї статті встановлює джерело відшкодування матеріальної шкоди, завданої безпосередньо територіальній громаді незаконним рішенням, зокрема міських голів, діями чи бездіяльністю посадових осіб місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень.

Подібні правові висновки викладено в постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 591/8512/15-ц (провадження № 61-5368св18) та від 09 жовтня 2024 року у справі № 394/438/22 (провадження № 61-17029св23).

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позову.

Щодо твердження в апеляційній скарзі про те, що прокурор вийшов за межі своїх повноважень подавши позов до суду в інтересах Рава-Руської міської ради, яка зазначила, що не вбачає підстав для звернення з позовом до суду, суд апеляційної інстанції зазначає таке.

У постанові від 26 травня 2020 року у справі № 912/2385/18 Велика Палата Верховного Суду уточнила свої висновки, зроблені в постанові від 15 жовтня 2019 року у справі № 903/129/18 та в постановах Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі № 927/246/18, від 16 квітня 2019 року у справах № 910/3486/18 та № 925/650/18, від 17 квітня 2019 року у справі № 923/560/18, від 18 квітня 2019 року у справі № 913/299/18, від 13 травня 2019 року у справі № 915/242/18, від 10 жовтня 2019 року у справі № 0440/6738/18, вказавши, що прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу.

Звертаючись з позовом у цій справі, керівник Жовківської окружної прокуратури обґрунтувала підстави представництва інтересів держави в особі Рава-Руської міської ради Львівського району Львівської області та подала позов з дотриманням вимог статті 23 Закону України «Про прокуратуру», частини четвертої статті 56 ЦПК України.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Відповідно до частин третьої та четвертої статті 56 ЦПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 185 цього Кодексу.

Згідно з абзацом першим частини другої, абзацом першим частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді інтересів громадянина (громадянина України, іноземця або особи без громадянства) у випадках, якщо така особа не спроможна самостійно захистити свої порушені чи оспорювані права або реалізувати процесуальні повноваження через недосягнення повноліття, недієздатність або обмежену дієздатність, а законні представники або органи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси такої особи, не здійснюють або неналежним чином здійснюють її захист. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Отже, винятковими випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї норми є поняття «інтерес держави».

Верховний Суд України у постанові від 13 червня 2017 року у справі № п/800/490/15 (провадження № 21-1393а17) зазначив, що прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності. Якщо прокурору відомо причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові, але якщо з відповіді компетентного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

Для встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді, у порядку статті 131-1 Конституції України, статті 23 Закону України «Про прокуратуру», 15 вересня 2022 року Жовківською окружною прокуратурою скеровано запит до Рава-Руської міської ради Львівського району Львівської області з метою отримання інформації щодо вжиття нею заходів стосовно стягнення шкоди, заподіяної порушенням трудового законодавства при звільненні ОСОБА_2 , зокрема шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

Відповідно до інформації Рава-Руської міської ради Львівського району Львівської області від 23 вересня 2022 року заходи щодо пред`явлення позову до ОСОБА_1 не вживались, оскільки фактично в результаті звільнення працівника відбулася економія бюджетних коштів, оскільки рішенням Рава-Руської міської ради Львівського району Львівської області визначено відсутність потреб в такій посаді. При цьому, зазначено, що Рава-Руська міська рада Львівського району Львівської області не вбачає підстав для звернення до суду з регресним позовом.

За таких обставин, подання позову прокурором спрямоване на захист законних інтересів теериторіальної громади і місцевого бюджету.

Наведене також узгоджується із висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 09 жовтня 2024 року у справі № 394/438/22 та від 17 липня 2024 року у справі № 439/362/22, від 14 травня 2025 року у справі № 444/3023/22.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, шо рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм процесуального права, правильним застосуванням норм матеріального права, висновоки суду відповідають фактичним обставинам справи та є правильними , а доводи апеляційної скарги цих висновків суду першої інстианції не спростовують.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно з ч.5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.1; 375; 383; 384; 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,-

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 -адвоката Блонського Михайла Андрійовича залишити без задоволення.

Рішення Жовківського районного суду Львівської області від 16 серпня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в порядку, визначеному ст. ст. 389-391 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 17 листопада 2025 року.

Головуюча суддя Ю.Р. Мікуш

Судді: Р.В. Савуляк

М.М.Шандра