ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/1053/25 Доповідач - Гірський Б.О.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 листопада 2025 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Гірського Б.О.

cуддів - Костіва О.З., Храпак Н.М.

за участю секретаря - Хоміцької С.О.,

представника відповідача ОСОБА_1 -адвоката Гнатів О.Б.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу № 607/26052/24 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 від імені якого діє адвокат Гнатів Оксана Богданівна на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 липня 2025 року про забезпечення позову (постановлена суддею Якімець Т.І.) у справі за позовом Великоберезовицької селищної ради Тернопільського району Тернопільської області до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про скасування рішень органу місцевого самоврядування, скасування записів про Державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень, вилучення з Державного земельного кадастру відомостей про земельні ділянки та витребування земельних ділянок, -

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з грудня 2024 року знаходиться вказана цивільна справа.

В липні 2025 року представник Великоберезовицької селищної ради Тернопільського району Тернопільської області адвокат Созанська Т.І. подала заяву про забезпечення позову, в якій просила забезпечити вказаний позов, шляхом:

- накладення арешту на земельну ділянку, площею 0,1250 га, з реєстраційним номером 252, кадастровий номер: :02:001:0476, заборонивши її відчуження та заборовши вчиняти будь-які реєстраційні дії;

- заборони відповідачам та будь-яким іншим особам на час розгляду та до набрання законної сили рішенням суду у справі проведення будь-яких підготовчих та будівельних робіт на земельній ділянці, площею 0,1250 га, з реєстраційним номером 252, кадастровий номер: :02:001:0476;

- заборони уповноваженим органам на час розгляду та до набрання законної сили рішенням суду у справі здійснювати реєстрацію документів щодо проведення підготовчих робіт, будівництва об`єктів нерухомості і введення їх в експлуатацію на земельній ділянці, площею 0,1250 га, з реєстраційним номером 252, кадастровий номер: :02:001:0476.

В обґрунтування заяви зазначала, що спірні земельні ділянки передані відповідачам із порушенням вимог щодо зміни цільового призначення земельних ділянок і передання у приватну власність земель загального користування та земель водного фонду.

Наголошувала, що під час розгляду даної справи у суді 29 січня 2025 року земельна ділянка із кадастровим номером: :02:001:0476, отримана у власність ОСОБА_1 та 24 лютого 2025 року передана в іпотеку.

Акцентувала увагу на тому, що 15 травня 2025 року на спірній земельній ділянці зареєстровано незавершене будівництво: торгово-офісна будівля із відсотком готовності: 8.

Вважала, що факт відчуження та передача в іпотеку спірної земельної ділянки, здійснення будівництва на ній підтверджує наявність реальної загрози утруднення або неможливості виконання майбутнього рішення суду. Ігнорування таких дій відповідачем призведе до подальшого ланцюга правочинів, ускладнюючи повернення майна законному власнику.

Вказувала, що у даній справі наявна небезпека для позивача, оскільки при вчиненні відповідачем дій щодо подальшого переходу права власності на спірну земельну ділянку воно може суттєво ускладнити виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог або зробить неможливим його виконання.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 липня 2025 року заяву представника Великоберезовицької селищної ради Тернопільського району Тернопільської області адвоката Созанська Т.І. задоволено.

Вжито заходи забезпечення позову, шляхом:

1) накладення арешту на земельну ділянку, площею 0,1250 га, з реєстраційним номером 252, кадастровий номер: :02:001:0476, заборонивши її відчуження та вчинення будь-яких реєстраційні дії;

2) заборони відповідачам та будь-яким іншим особам на час розгляду та до набрання законної сили рішенням суду у справі проведення будь-яких підготовчих та будівельних робіт на земельній ділянці, площею 0,1250 га, з реєстраційним номером 252, кадастровий номер: :02:001:0476;

3) заборони уповноваженим органам на час розгляду та до набрання законної сили рішенням суду у справі здійснювати реєстрацію документів щодо проведення підготовчих робіт, будівництва об`єктів нерухомості і введення їх в експлуатацію на земельній ділянці, площею 0,1250 га, з реєстраційним номером 252, кадастровий номер: :02:001:0476.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу про забезпечення позову.

Вказує, що ухвала суду про вжиття заходів забезпечення позову стосовно земельної ділянки з кадастровим номером :02:001:0476 не є співмірним, а надмірним заходом по відношенню до самого предмету спору, оскільки достатньо заборони відчуження даної земельної ділянки.

Наголошує, що пред`явлені позивачем вимоги є вимогами немайнового характеру і як наслідок, такий вид забезпечення позову, який обраний судом, а саме накладення арешту на належне йому майно є невірним.

Акцентує увагу, що судом не було взято до уваги, що такими заходами забезпечення позову буде завдано шкоду власнику майна, а саме зупинено будівництво і в таких діях містяться ознаки втручання та перешкоджання господарській діяльності.

Звертає увагу, що всупереч своїм позовним вимогам, Великоберезовицька селищна рада сама ж видала йому (на ім`я ОСОБА_1 ) ОСОБА_4 умови та обмеження для проектування об`єкта будівництва.

Стверджує, що забезпечення даного позову очевидно та безпосередньо впливає на майновий інтерес іпотекодержателя спірної земельної ділянки, який позбавляється можливості реалізувати набуте за договором іпотеки пріоритетне право на задоволення своїх вимог за рахунок заставленого майна у встановленому законом порядку.

Вказує на те, що судом першої інстанції не було вирішено питання щодо застосування зустрічного забезпечення позову, про яке сам позивач зазначав у своїй заяві.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 - адвокат Гнатів О.Б.. підтримала вимоги апеляційної скарги з мотивів, викладених у ній.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасника судового процесу, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів, вимог апеляційної скарги колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Частинами 1, 2 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що Великоберезовицька селищна рада Тернопільського району звернулася до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про:

1) скасування рішення Петриківської сільської ради Тернопільської області №2556 від 24 липня 2020 року «Про передачу у власність земельної ділянки»;

2) скасування рішення Петриківської сільської ради Тернопільської області № 2557 від 24 липня 2020 року «Про передачу у власність земельної ділянки»;

3) скасування запису про Державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень від 11 серпня 2020 року на земельну ділянку площею 0,1250 га, з реєстраційним номером 252, кадастровий номер: :02:001:0477, що належить ОСОБА_2 ;

4) скасування запису про Державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень від 11 серпня 2020 року на земельну ділянку площею 0,1250 га, з реєстраційним номером 252, кадастровий номер: :02:001:0476, що належить ОСОБА_3 ;

5) вилучення з Державного земельного кадастру відомостей про земельну ділянку, площею 0,1250 га з кадастровим номером: :02:001:0477, що знаходиться в с. Петрики, Тернопільського району, Тернопільської області; 6) вилучення з Державного земельного кадастру відомостей про земельну ділянку, площею 0,1250 га з кадастровим номером: :02:001:0476, що знаходиться в с. Петрики, Тернопільського району, Тернопільської області; 7) витребувати у користь Великоберезовицької селищної ради з незаконного володіння громадянином ОСОБА_2 земельну ділянку, площею 0,1250 га з кадастровим номером: :02:001:0477, що знаходиться в с. Петрики, Тернопільського району, Тернопільської області; 8) витребувати у користь Великоберезовицької селищної ради з незаконного володіння громадянином ОСОБА_3 земельну ділянку, площею 0,1250 га з кадастровим номером: :02:001:0476, що знаходиться в с. Петрики, Тернопільського району, Тернопільської області.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 січня 2025 року відкрито провадження у цій цивільній справі.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 березня 2025 року вжито заходи забезпечення позову, шляхом:

1) накладення арешту на земельну ділянку, площею 0,1250 га, з реєстраційним номером 252, кадастровий номер: :02:001:0477; заборони її відчуження та заборони вчиняти будь-які реєстраційні дії;

2) заборони ОСОБА_2 та будь-яким іншим особам на час розгляду та до набрання законної сили рішенням суду у справі проведення будь-яких підготовчих та будівельних робіт на земельній ділянці з кадастровим номером: :02:001:0477;

3) заборони уповноваженим органам на час розгляду та до набрання законної сили рішенням суду у справі здійснювати реєстрацію дозвільних документів щодо проведення підготовчих робіт, будівництва об`єктів нерухомості і введення їх в експлуатацію на земельній ділянці з кадастровим номером: :02:001:0477, яка належить ОСОБА_2 .

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07 липня 2025 року залучено до участі у цивільній справі № 607/26052/24 як співвідповідача: ОСОБА_1 (титульного власника земельної ділянки). Прийнято зміну предмету позову, виклавши пункти 4 та 8 прохальної частини позову у наступній редакції:

4. Скасувати запис про Державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень від 14 серпня 2020 року на земельну ділянку площею 0,1250 га з реєстраційним номером: 252, кадастровий номер: :02:001:0476, що належить ОСОБА_1 .

8. Витребувати у користь Великоберезовицької селищної ради () з незаконного володіння громадянином ОСОБА_1 земельну ділянку, площею 0,1250 га з кадастровим номером: :02:001:0476, що знаходиться в с. Петрики, Тернопільського району, Тернопільської області.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 липня 2025 року заяву представника Великоберезовицької селищної ради Тернопільського району Тернопільської області адвоката Созанська Т.І. задоволено.

Вжити заходи забезпечення позову, шляхом:

1) накладення арешту на земельну ділянку, площею 0,1250 га, з реєстраційним номером 252, кадастровий номер: :02:001:0476, заборонивши її відчуження та заборони вчиняти будь-які реєстраційні дії;

2) заборони відповідачам та будь-яким іншим особам на час розгляду та до набрання законної сили рішенням суду у справі проведення будь-яких підготовчих та будівельних робіт на земельній ділянці, площею 0,1250 га, з реєстраційним номером 252, кадастровий номер: :02:001:0476;

3) заборони уповноваженим органам на час розгляду та до набрання законної сили рішенням суду у справі здійснювати реєстрацію документів щодо проведення підготовчих робіт, будівництва об`єктів нерухомості і введення їх в експлуатацію на земельній ділянці, площею 0,1250 га, з реєстраційним номером 252, кадастровий номер: :02:001:0476.

Копію ухвали про забезпечення позову надіслано учасникам справи, Тернопільському відділу державної виконавчої служби Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (вул. Острозького, 14, м. Тернопіль, 46002), Управлінню державної реєстрації Тернопільської міської ради (бульвар Тараса Шевченка, 3, 1 поверх, м. Тернопіль, 46001), для негайного виконання (а.с. 8-12).

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав № 410414298 від 29 січня 2025 року, ОСОБА_3 продано земельну ділянку, площею 0,1250 га, кадастровий номер: :02:001:0476, ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер 67, посвідчений приватним нотаріусом Львівського районного нотаріального округу Львівської області Бризіцькою Г.П.

Згідно із відповіді Великоберезовицької селищної ради від 11 березня 2025 року, 05 березня 2025 року до центру надання адміністративних послуг «Дія Центр» Великоберезовицької селищної ради надійшли: заява № 440 на видачу містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки, площею 0,1250 га, кадастровий номер: :02:001:0477, для будівництва торгово-офісної будівлі за адресою: с. Петриків, Тернопільського району, Тернопільської області (замовник ОСОБА_2 ); заява №441 на видачу містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки, площею 0,1250 га, кадастровий номер: :02:001:0476, для будівництва торгово-офісної будівлі за адресою: с. Петриків, Тернопільського району, Тернопільської області (замовник ОСОБА_1 ).

Як вказано в Інформації, сформованій за допомогою додатку «Реєстр нерухомості» від 10 березня 2025 року, земельна ділянка, площею 0,1250 га, кадастровий номер: :02:001:0476, передана в іпотеку на підставі іпотечного договору, серія та номер 119 від 24 лютого 2025 року посвідченого приватним нотаріусом Львівського районного нотаріального округу Львівської області Бризіцькою Г.П., іпотекодержатель ОСОБА_5 , основне зобов`язання до 24 лютого 2030 року, розмір основного зобов`язання 340 000 гривень.

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 434854772 від 10 липня 2025 року, земельна ділянка із кадастровим номером: :02:001:0476, 29 січня 2025 року отримана у власність ОСОБА_1 та 24 лютого 2025 року передана в іпотеку. 15 травня 2025 року на спірній земельній ділянці зареєстровано незавершене будівництво: торгово-офісна будівля із відсотком готовності: 8.

Згідно п.п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі та застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам оскаржувана ухвала відповідає.

Задовольняючи заяву Великоберезовицької селищної ради Тернопільського району Тернопільської області про забезпечення позову суд виходив з того, що після подачі позову відповідач здійснював дії щодо спірної земельної ділянки, які потенційно можуть утруднити виконання остаточного рішення по справі.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно з частинами першою та другою статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У частині першій статті 150 ЦПК України визначено перелік видів забезпечення позову, зокрема позов забезпечується забороною вчиняти певні дії, забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору.

Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів заявника від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективного виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року в справі № 914/1570/20 (провадження № 12-90гс20) вказано, що «при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2024 року у справі № 754/5683/22 (провадження № 14-28цс23) зазначено, що: «43. Цивільний процесуальний закон не забороняє вживати заходи забезпечення позову у справі, рішення у якій не підлягає примусовому виконанню, якщо забезпечення позову сприятиме ефективному захисту порушених прав позивача. І навпаки, якщо рішення у справі підлягатиме примусовому виконанню, вжиття заходів забезпечення позову, зокрема накладення арешту на майно, не завжди може бути необхідним та співмірним із пред`явленими вимогами позову і відповідати характеру порушеного права позивача.

46. Тому Велика Палата Верховного Суду констатує, що як характер спору (майновий або немайновий), так і те, чи підлягає судове рішення у конкретній справі примусовому виконанню, не мають вирішального значення при дослідженні судом питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову.

47. Ключовим є встановлення судом: 1) наявності спору між сторонами; 2) ризику незабезпечення ефективного захисту порушених прав позивача, який може проявлятися як через вплив на виконуваність рішення суду у конкретній справі, так і шляхом перешкоджання поновленню порушених чи оспорюваних прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду; 3) співмірності обраного позивачем виду забезпечення позову з пред`явленими позовними вимогами та 4) дійсної мети звернення особи до суду з заявою про забезпечення позову, зокрема, чи не є таке звернення спрямованим на зловживання учасником справи своїми правами.

48. Наявність або відсутність підстав для забезпечення позову суд вирішує в кожній конкретній справі з урахуванням установлених фактичних обставин такої справи та загальних передумов для вчинення відповідної процесуальної дії.

55. Велика Палата Верховного Суду зауважує, що можливе подальше відчуження відповідачкою спірної квартири об`єктивно перешкоджатиме ефективному захисту порушених прав позивача з огляду на те, що оспорюваний у цій справі правочин не буде підставою для наступної зміни власника квартири, а тому визнання його недійсним не відновлюватиме порушене право позивача та спонукатиме останнього до ініціювання нових судових спорів».

З матеріалів справи вбачається і судом апеляційної інстанції встановлено, що згідно витягу з Державного реєстру речових прав № 410414298 від 29 січня 2025 року, ОСОБА_3 продано земельну ділянку, площею 0,1250 га, кадастровий номер: :02:001:0476, ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу.

У подальшому ОСОБА_1 спірну земельну ділянку 24 лютого 2025 року передано в іпотеку, а 15 травня 2025 року на земельній ділянці кадастровий номер: :02:001:0476 зареєстровано незавершене будівництво: торгово-офісна будівля із відсотком готовності: 8.

З огляду на встановлені обставини, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що, відповідачем ОСОБА_1 вчиняються активні дії щодо спірної земельної ділянки, що свідчить про намір на вказаних ділянках провести капітальне будівництво та потенційно такі дії можуть утруднити виконання остаточного рішення по справі.

На підставі наведеного, апеляційний суд вважає, що суд прийшов до вірного висновку про наявність підстав для задоволення заяви представника позивача адвоката Созанської Т.І. про забезпечення позову.

Доводи апеляційної скарги про те, що пред`явленні позивачем вимоги мають немайновий характер, відповідно такі вимоги не підлягають забезпеченню, шляхом накладення арешту на майно відповідача, колегія суддів відхиляє, оскільки позовна вимога про витребування земельної ділянки має вартісну оцінку та майновий характер про що вказується у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.08.2020 року, справа №910/13737/19.

Щодо твердження відповідача у апеляційній скарзі про те, що судом першої інстанції не було вирішено питання щодо застосування зустрічного забезпечення позову апеляційний суд не бере до уваги, оскільки реалізація заходів зустрічного забезпечення є правом суду, а не його обов`язком, за винятком випадків, передбачених ч. 3 ст. 154 ЦПК України, в якій зазначено, що суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення, проте підстав, визначених ч.3 ст. 154 ЦПК України для обов`язкового застосування зустрічного забезпечення, судом не встановлено та сторона на такі підстави не посилається.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 04.03.2020 року у справі №465/6147/18.

Доводи апеляційної скарги про те, що іпотекодержатель ОСОБА_5 не є учасником спірних правовідносин, проте винесена ухвала очевидно та безпосередньо впливає на майновий інтерес іпотекодержателя майна, колегія суддів відхиляє, оскільки представник відповідача не надала суду повноважень представляти інтереси іпотекодержателя ОСОБА_5 .

Разом з тим, у постанові об`єднаної палати КЦС Верховного Суду від 05 травня 2025 року у справі №466/2651/25, міститься правовий висновок про те, що накладення арешту на заставлене майно не позбавляє кредитора права задовольнити свої вимоги в майбутньому й не скасовує для нього правил пріоритетності, передбачених Законом України «Про іпотеку», оскільки відповідно до статті 1 зазначеного Закону іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Верховний Суд виходить з того, що вжиті заходи забезпечення позову у цьому випадку спрямовані виключно на обмеження суб`єктивних прав відповідача як власника нерухомого майна на вчинення дій з можливого його відчуження. При цьому суті іпотеки як виду забезпечення такі заходи не змінюють та не обмежують права іпотекодержателя.

З урахуванням обставин даної справи, апеляційний суд вважає, що вищезазначені заходи забезпечення позову є необхідними, достатніми та співмірними із заявленими позовними вимогами.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

За вимогами п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 липня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 10 листопада 2025 року.

Головуючий: Гірський Б.О.

Судді: Костів О.З.

Храпак Н.М.