ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/6152/24 Номер провадження 22-ц/814/1807/25Головуючий у 1-й інстанції Кузіна Ж.В. Доповідач ап. інст. Бутенко С. Б.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді Бутенко С. Б.

Суддів Карпушина Г. Л., Обідіної О. І.,

розглянув в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Василець Віталія Вікторовича

на рішення Київського районного суду м. Полтави від 23 січня 2025 року у складі судді Кузіної Ж. В.

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан», про відшкодування матеріальної шкоди, внаслідок ДТП,

в с т а н о в и в:

У вересні 2024 року представник ОСОБА_2 - адвокат Гак О. І. звернувся до суду з вказаним позовом до ОСОБА_1 , за участю третьої особи - ТОВ «СК Гардіан», у якому просив суд стягнути з відповідача на користь позивача відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 54 099,92 грн та 21 211,20 грн судових витрат.

Позов мотивовано тим, що 15.04.2024 в м. Полтава, на перехресті вулиць Небесної сотні та Конституції, ОСОБА_1 , керуючи автомобілем ТОYОТА САМRУ днз НОМЕР_1 допустив зіткнення з автомобілем RENAULТ КANGOO днз НОМЕР_2 , що під керуванням ОСОБА_2 , внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги ПДР України та визнав свою вину, що підтверджується повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду (європротокол) від 15.04.2024.

Цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_1 на момент скоєння ДТП, була застрахована в ТДВ «СК «Гардіан».

З метою визначення розміру матеріального збитку, який настав в результаті ДТП, ОСОБА_2 звернувся до станції технічного обслуговування ФОП ОСОБА_3 , де йому була зроблена калькуляція, згідно якої вартість ремонтних робіт та запчастин складає 163 106,51 грн.

Відповідно до повідомлення ТДВ «СК «Гардіан» № 29/07/24/5 від 29.07.2024, загальна вартість ремонтних робіт та запчастин складає 114 392,36 грн.

ТДВ «СК «Гардіан» сплатило позивачу суму матеріального збитку у розмірі 54 056,20 грн з урахуванням зносу та без врахування 20% ПДВ.

Обов`язок відшкодувати різницю між вартістю матеріального збитку (114 392,36 грн) та частиною, що вже відшкодована страховиком, дорівнює 54 099,92 грн і покладається на відповідача.

Позивач звертався до відповідача з метою добровільного врегулювання питання, проте на пропозицію відповідач не погодився.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 23 січня 2025 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 54 099,92 грн, судові витрати в розмірі 21 211,20 грн, а всього 75 311,12 грн.

Рішення суду мотивовано тим, що відповідач, як власник джерела підвищеної небезпеки, яким заподіяна шкода позивачу, несе відповідальність по відшкодуванню такої шкоди та зобов`язаний сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Не погодившись з вказаним рішенням, представник ОСОБА_1 - адвокат Василець В. В. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити по справі нове рішення, яким відмовити ОСОБА_2 у задоволенні позову в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована в ТДВ «СК «Гардіан» із страховою сумою 160 000 грн. Оскільки заявлена позивачем сума шкоди в розмірі 54 099, 92 грн знаходиться в межах страхової суми, а тому саме страхова компанія є належним відповідачем у справі.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійно підставою для відмови у позові.

Вказує, що суд першої інстанції безпідставно проігнорував надані стороною відповідача докази щодо неналежності розрахунку суми збитків, виконаного ФОП ОСОБА_3 , яка не має відповідної кваліфікації та ліцензії на проведення такого роду експертиз.

Крім того, суд не врахував, що страхова компанія вже здійснила виплату страхового відшкодування, що підтверджується матеріалами справи та не заперечується позивачем.

Відтак суд першої інстанції поклав обов`язок повторного відшкодування шкоди на відповідача, що суперечить нормам матеріального права.

Зазначає, що суд не з`ясував, чи є різниця між сумою, виплаченою страховиком, і заявленою позивачем сумою підставою для додаткового стягнення з відповідача.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 - адвокат Гак О. І. просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Колегія суддів апеляційного суду, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою 1 розділу V Цивільного процесуального кодексу України.

Спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи (частина четверта статті 19, стаття 274 ЦПК України).

Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (частина перша статті 369 ЦПК України).

Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи (частина тринадцята статті 7 ЦПК України).

Згідно частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Повноваження суду апеляційної інстанції визначено статтею 374 ЦПК України, згідно пункту 2 частини першої якої за результатами розгляду апеляційної скарги апеляційний суд має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення згідно пунктів 3, 4 частини першої статті 376 ЦПК України є невідповідність висновків, викладених в рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

По справі встановлено, що 15.04.2024 в м. Полтава, на перехресті вулиць Небесної сотні та Конституції, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля ТОYОТА САМRУ, реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 та автомобіля RENAULТ КANGOO, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 .

Внаслідок вказаної ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

У відповідності до пункту 33.2 статті 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 1 липня 2004 року № 1961-IV (далі - Закон № 1961-IV) учасники ДТП склали повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (європротокол), у якому зазначена схема ДТП, прізвище водіїв, назви транспортних засобів.

Склавши повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду відповідно до встановленого зразка (європротокол) та підписавши його, учасники ДТП дійшли взаємної згоди щодо обставин скоєння ДТП, відповідач не заперечував проти наявності у його діях порушення ПДР України та своєї вини.

На час ДТП цивільно-правова відповідальність власника автомобіля ТОYОТА САМRУ, реєстраційний номер НОМЕР_1 , була застрахована в ТДВ «СК «Гардіан»», поліс СА № 00011618, страхова сума за шкоду, заподіяну майну, визначена у розмірі 160 000 грн, за шкоду, завдану життю та здоров`ю, - 320 000 грн на одного потерпілого, сума франшизи - нуль.

Абзацом 2 пункту 36.1 статті 36 Закону № 1961-IV встановлено, що у разі оформлення документів про дорожньо-транспортну пригоду без участі уповноважених на те працівників відповідних підрозділів Національної поліції розмір страхової виплати за шкоду, заподіяну майну потерпілих, не може перевищувати максимальних розмірів, затверджених Уповноваженим органом за поданням МТСБУ, що на час ДТП відповідно до пункту 4 Постанови Національного банку України від 30.05.2022 № 108 «Про деякі питання здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» становило 80 000 грн на одного потерпілого.

З рахунку на оплату № від 15.04.2024, складеного ФОП ОСОБА_3 вбачається, що вартість ремонтних робіт та запчастин, пов`язаних з відновленням автомобіля RENAULТ КANGOO, реєстраційний номер НОМЕР_2 , складає 163 106,51 грн.

Згідно повідомлення ТДВ «СК «Гардіан»» № 29/07/24/5 від 29.07.2024 стосовно ДТП, що сталася 15.04.2024 та у якій було пошкоджено транспортний засіб RENAULТ КANGOO, реєстраційний номер НОМЕР_2 , сума матеріального збитку на дату оцінки з урахуванням ПДВ становить 60 29244 грн та розраховується за формулою Сврз = Ср + См + Сс * (1-Ез), що складається з вартості ремонтно-відновлювальних робіт (Ср) - 22 875 грн; вартості необхідних для ремонту матеріалів (См) - 7 641,52 грн; вартості складових, що підлягають заміні під час ремонту (Сс) - 83 875,84, коефіцієнт амортизаційного зносу складників дорівнює 0,645% (Ез = 0,645).

Сума матеріального збитку без урахування ПДВ на матеріали та запасні частини складає 54 056,2 грн.

05.08.2024 адвокат Гак О. І. в інтересах ОСОБА_2 направив на адресу ОСОБА_1 заяву-вимогу, в якій, посилаючись на виплату ТДВ «СК «Гардіан»» ОСОБА_2 страхового відшкодування шкоди у розмірі 60 292,44 грн, просив відшкодувати частину матеріального збитку власнику пошкодженого автомобіля RENAULТ КANGOO, реєстраційний номер НОМЕР_2 , у розмірі 54 099,92 грн.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач ОСОБА_1 як власник джерела підвищеної небезпеки, з вини якого сталася ДТП, є особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду позивачу за завдані матеріальні збитки у розмірі різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою.

Проте, такі висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, нормам матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).

Серед способів захисту цивільних прав, відповідно до пункту 8 частини другої статті 16 ЦК України, передбачено відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Положеннями частин першої, другої статті 1166 ЦК України передбачено, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, якщо вона не доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 1 липня 2004 року № 1961-IV, який діяв на час виникнення спірних правовідносин, регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності) і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Статтею 3 вказаного Закону встановлено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого (стаття 6 Закону № 1961-IV).

Страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування (пункт 9.1 статті 9 Закону № 1961-IV).

Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

За змістом статті 29 Закону № 1961-IV у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу страховиком відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) сформовано правовий висновок, що у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку.

Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом № 1961-IV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладення обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961-IV) (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18) з урахуванням постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17).

Велика Палата Верховного Суду послідовно наголошує, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик, та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми.

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе в межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18), від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18), від 22 лютого 2022 року у справі № 201/16373/16-ц (провадження № 14-27цс21)).

Отже, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37 цього Закону), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

У випадку, якщо йде мова лише про відшкодування витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, потрібно застосовувати норми статті 993 ЦК України, статті 27 Закону України «Про страхування» та статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (шкода, пов`язана з пошкодженням транспортного засобу), додатково - приписи статті 1194 ЦК України у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, шкоди (див. постанову Верховного Суду від 02 червня 2021 року у справі № 755/518/19 (провадження № 61-22992св19)).

У справі, що переглядається апеляційним судом, встановлено, що сума матеріального збитку, завданого пошкодженням транспортного засобу RENAULТ КANGOO, реєстраційний номер НОМЕР_2 , оціненого страховиком відповідача - ТДВ «СК «Гардіан»» на дату оцінки з урахуванням ПДВ, становить 60 292,44 грн, що не перевищує ліміт відповідальності страховика - 80 000 грн.

Якщо розмір страхового відшкодування не перевищує ліміту відповідальності страховика, то при вирішені спору, за позовом потерпілого у ДТП до винуватця про відшкодування шкоди на підставі статті 1194 ЦК України підлягає встановленню: загальний розмір заподіяної шкоди внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи; розмір оціненої шкоди, заподіяної внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, яка підлягала відшкодуванню страховиком відповідно до вимог Закону № 1961-IV; чи покриває ліміт відповідальності, встановлений договором про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів розмір шкоди, яка підлягає відшкодуванню відповідно до пунктів 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частини перша, третя, четверта статті 12, частини перша, п`ята, шоста статті 81 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

У цивільному судочинстві діє принцип диспозитивності, який покладає на суд обов`язок вирішувати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі (учасники спірних правовідносин), та позбавляє можливості ініціювати судове провадження. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Формування змісту та обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача. Отже, кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів (див. постанову Верховного Суду від 02 червня 2022 року в справі № 602/1455/20).

У деліктних правовідносинах тягар доказування наявності шкоди, її розміру, протиправності дій (або бездіяльності) відповідача та причинно-наслідкового зв`язку між ними покладається на позивача, а відповідач повинен довести відсутність своєї вини у завданні шкоди.

Проте, матеріали справи не містять висновків експертного автотоварознавчого дослідження вартості матеріального збитку, завданого пошкодженням автомобіля RENAULТ КANGOO, реєстраційний номер НОМЕР_2 , внаслідок ДТП 15.04.2024, а вимоги позивача про стягнення з відповідача 54 099,92 грн матеріальної шкоди ґрунтуються на повідомленні ТДВ «СК «Гардіан»» № 89/07/24/5 від 29.07.2024 щодо визначення розміру страхового відшкодування та становлять різницю у виді коефіцієнту фізичного зносу складових, що підлягають заміні під час ремонту, який відповідно до статті 29 Закону № 1961-IV врахований страховиком.

Згідно частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

У статті 1192 ЦК України вказано, що розмір збитків, які підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Пунктом 2.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092 (далі - Методика) встановлено, що вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу (далі - КТЗ), з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

Відповідно до пунктів 8.3, 8.4 Методики вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості.У разі визначення вартості матеріального збитку враховується фактичний технічний стан складових частин КТЗ до події (ДТП, страховий випадок, стихійне лихо, протиправні дії, розукомплектування тощо).

Отже, за змістом наведених положень законодавства коефіцієнт фізичного зносу складників КТЗ входить до вартості матеріального збитку (реальних збитків).

У пункті 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» вказано, що при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК України. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоду майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ, тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), було використано нові вузли, деталі, комплектуючі частини, у тому числі іншої модифікації, що випускаються в обмін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не має права вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого вартості такого майна (у разі відшкодування збитків).

Таким чином, у разі відшкодування вартості пошкоджених частин автомобіля враховується коефіцієнт фізичного зносу для нових складників та складників легкового КТЗ, строк експлуатації якого перевищує 7 років (пункт 7.38 розділу VII Методики).

Оскільки матеріали справи не містять доказів проведення ремонту автомобіля RENAULТ КANGOO, реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2012 року випуску, позивач має право на відшкодування збитків з урахуванням фізичного зносу, що охоплюється сумою страхового відшкодування, одержаного ним від ТДВ «СК «Гардіан»», тому підстав для покладення відповідальності за завдану шкоду на відповідача, який застрахував свою цивільну відповідальність, не вбачається.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову ОСОБА_2 , суд першої інстанції неправильно визначився з характером спірних правовідносин, не врахував, що позивачем не доведено розміру сум, які відповідно до законодавства має відшкодувати заподіювач шкоди у разі недостатності суми страхового відшкодування, тобто ту обставину, що розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, що призвело до помилкового вирішення справи.

За таких обставин оскаржуване рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з постановленням по справі нового судового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2 за безпідставністю.

Відповідно до вимог частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, ухвалюючи нове рішення, апеляційний суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У разі відмови в позові судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача (частина перша, пункт 1 частини другої статті 141 ЦПК України).

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Василець Віталія Вікторовича задовольнити.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 23 січня 2025 року скасувати та постановити по справі нове судове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, внаслідок ДТП, відмовити.

Змінити розподіл судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 804,24 грн понесеного судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку лише у випадках, встановлених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. Б. Бутенко

Судді Г. Л. Карпушин

О. І. Обідіна