Провадження № 22-ц/812/1941/25
ПОСТАНОВА

Іменем України

17 листопада 2025 року м. Миколаїв

справа № 484/2160/25

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого Коломієць В.В.

суддів Самчишиної Н.В., Серебрякової Т.В.,

із секретарем судового засідання Коростієнко Н.С.,

переглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Південь Агро Інвест» про розірвання договору оренди землі, стягнення заборгованості з орендної плати, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області, ухвалене 25 серпня 2025 року під головуванням судді Маржиної Т.В., повне судове рішення складено цього ж дня,

У С Т А Н О В И В:

У квітні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Південь Агро Інвест» (далі ТОВ «Південь Агро Інвест») про розірвання договору оренди землі та стягнення заборгованості з орендної плати.

Позивач зазначала, що їй на праві власності належать земельні ділянки з кадастровими номерами :07:000:0465, :01:000:0367, :06:000:0446, :01:000:1114, що розташовані в межах території Синюхино-Брідської сільської ради Первомайського району Миколаївської області, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

01 березня 2018 року між нею та ТОВ «Південь Агро Інвест» було укладено договір оренди землі, за умовами якого позивач передала вищевказані земельні ділянки в користування відповідачу.

В п. 4.1 договору сторони погодили виплату орендної плати у грошовій формі в розмірі 12,37% нормативно-грошової оцінки земельних ділянок, що складає: ділянка №1 - 18772,60 грн., ділянка №2 - 2949,98 грн., ділянка №3 - 612,98 грн., ділянка №4 - 38,31 грн. Пунктом 4.5 передбачено, що орендна плата вноситься орендарем не пізніше 01 вересня поточного року. Орендар перераховує грошові кошти орендної плати на банківський розрахунковий рахунок орендодавця. Згідно з п.4.7 договору у разі невнесення орендної плати у строки, визначені цим договором, справляється пеня у розмірі 0,1 % від несплаченої суми за кожний день прострочення.

За твердженням ОСОБА_1 , відповідачем орендна плата вносилась із порушенням строків виплати, за 2022 рік вона була зарахована лише 19 травня 2023 року, за 2023 рік 15 грудня 2023 року, за 2024 рік 06 вересня 2024 року, що свідчить про порушення ним істотних умов договору щодо строків виплати орендної плати.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просила розірвати договір оренди землі, укладений 01 березня 2008 року між нею та ТОВ «Південь Агро Інвест» щодо оренди земельних ділянок з кадастровими номерами :07:000:0465, :01:000:0367, :06:000:0446, :01:000:1114, зареєстровані у Державному реєстрі іншого речового права за номерами 27409797 від 31 липня 2018 року, 27410536 від 31 липня 2018 року, 36611618 від 21 травня 2020 року, 31481689 від 03 травня 2019 року, та стягнути з ТОВ «Південь Агро Інвест» на її користь пеню за несвоєчасну виплату орендної плати в розмiрi 6509 грн 67 коп., індексацію орендної плати в розмірі 9770 грн 05 коп, а всього 16279 грн 72 коп.

У відзиві на позовну заяву та в додаткових пояснення відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що він звільняється від відповідальності через порушення строку сплати орендної плати на підставі п. 13.2 договору оренди землі, оскільки це порушення сталося не з його вини. Так, листом Торгово-промислової палати України від 28 лютого 2022 року засвідчено форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію російської федерації проти України. Товариство здійснює свою діяльність на території Миколаївської області і з початку вторгнення військ російської федерації частина території Миколаївської області була окупована, майже всі працівники підприємства покинули територію області і відновлення діяльності відбулося лише на початку 2023 року, що і обумовило затримку виплати орендної плати за 2022 рік. Також відповідач не погоджується з розрахунком позивачки щодо суми індексації, оскільки вона здійснює підміну визначення термінів «індексація» та «індекс інфляції», неправильно визначає значення коефіцієнта індексації та не враховує обов`язку відповідача, як податкового агента сплачувати податки та збори. Вважає, що часткова несплата складової орендної плати у виді її індексації не призвела до істотного порушення умов укладеного між сторонами договору оренди землі, а тому відсутні підстави для його розірвання.

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 25 серпня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалюючи рішення суд виходив із того, що позивачкою не доведено належними доказами істотного порушення ТОВ «Південь Агро Інвест» умов договору в частині сплати орендних платежів, оскільки помилки у нарахуванні орендної плати з урахуванням індексації не можуть тлумачитись як системна несплата орендних платежів, а тому немає підстав для розірвання договору. Крім того суд встановив, що відповідачем було сплачено позивачу орендну плату за 2022, 2023, 2024 роки хоча і з порушенням строків, проте в більшому розмірі, ніж передбачено умовами договору, а тому відсутні підстави для стягнення індексації орендної плати. Також, суд зазначив, що оскільки позивачка не надала на вимогу суду відомості про доходи за період з 2022 року по 2024 рік з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору, то це ставить під сумнів достовірність зазначених ОСОБА_1 обставин, оскільки позивач як фізична особа має право мати безліч рахунків в різних банківських установах, також їй могла бути сплачена заборгованість по орендній платі (в тому числі неустойка у вигляді пені та інфляційні витрати) в готівковій формі або ж поштовим переказом за її місцем проживанням, а тому позивачкою не доведена обґрунтованість її вимог. При цьому суд відмовив відповідачу у задоволенні заяви про застосування позовної давності за вимогою про стягнення пені за прострочення сплати орендних платежів.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, де посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просила скасувати рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 25 серпня 2025 року та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд дійшов помилкового висновку про відсутність істотного порушення відповідачем умов договору. Так орендна плата здійснювалась відповідачем із порушенням строків виплати орендної плати, встановленого умовами договору не пізніше 01 вересня поточного року. Орендна плата за 2022 рік була виплачена 19 травня 2023 року, за 2023 рік 15 грудня 2023 року, за 2024 рік 06 вересня 2024 року. Отже вбачається систематичне (два і більше) порушення відповідачем умов своєчасної виплати орендної плати, що є підставою для його розірвання враховуючи висновки Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 183/262/17. Також зауважує, що відповідно до ст. 625 ЦК України відповідач не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. При виплаті орендної плати ТОВ «Південь Агро Інвест» не врахувало індексацію, передбачену умовами укладеного сторонами договору. Крім того, позивач зауважувала, що відповідачем не надано жодних доказів, які б підтвердили його твердження про сплату ним із суми орендної плати обов`язкових податків і зборів.

Відповідач правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

В судове засідання до суду апеляційної інстанції сторони не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи належним чином повідомлені, клопотань про відкладення розгляду справи від них не надходило.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню із наступних підстав.

Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що позивачка є власником земельних ділянок: з кадастровим номером :07:000:0465, площею 4,8966 га, кадастровим номером :01:000:0367, площею 0,7667 га, кадастровим номером :06:000:0446, площею 0,1552 га, кадастровим номером :01:000:1114, площею 0,0125 га, які розташовані в межах території Синюхинобрідської сільської ради Первомайського району Миколаївської області, із цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с. 8-11, 14-17).

01 березня 2018 року між позивачкою та ТОВ «Південь Агро Інвест» було укладено договір оренди вищевказаних земельних ділянок (а.с. 12-13).

Право оренди ТОВ «Південь Агро Інвест» зазначених земельних ділянок зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер записів про інше речове право 27409797 від 31.07.2018 року, 27410536 від 31.07.2018 року, 36611618 від 21.05.2020 року, 31481689 від 03.05.2019 року (а.с. 14-17).

Пунктами 3.1, 3.2 цього договору передбачено, що її укладено строком до 31 грудня 2026 року, та після закінчення строку дії договору орендар має переважне право поновити його на новий строк.

Сторонами у пунктах 4.1, 4.2 договору угоди визначено, що орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі в розмірі 12,37% нормативної грошової оцінки земельних ділянок, що складає: 18772,60 грн (земельна ділянка, площею 4,9 га), 2949,98 грн. (земельна ділянка, площею 0,77 га), 612,98 грн земельна ділянка площею 0,61 га), 38,31 грн (земельна ділянка площею 0,01 га) за рік оренди, та із цієї суми орендарем, як податковим агентом, утримуються податки (збори), передбачені чинним законодавством України.

Відповідно до п.4.4 договору обчислення розміру орендної плати за земельні ділянки приватної власності здійснюються з урахуванням індексації на рік виплати/нарахування (в залежності від того, яка з подій сталася раніше), при цьому коефіцієнт індексації для орендної плати застосовується станом на 01 січня року виплати/нарахування (в залежності від того, яка із подій сталась раніше).

Пунктом 4.5 договору визначено, що орендна плата вноситься орендарем не пізніше 01 вересня поточного року. Орендар перераховує грошові кошти на банківський розрахунковий рахунок орендодавця та/або виплачує через касу орендаря та/або здійснює виплату засобами поштового зв`язку через місцеві відділення УДППЗ «Укрпошта» шляхом надіслання на адресу орендодавця поштових переказів або в іншій формі, погодженій сторонами.

Відповідно до умов п.4.7 договору у разі невнесення орендної плати у строки, визначені договором, справляється пеня у розмірі 0,1% від несплаченої суми за кожний день прострочення.

Відповідно до п.9.1 договору оренди землі орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати.

Пунктом 9.4 договору, окрім іншого, встановлено, що орендар земельної ділянки зобов`язаний вчасно сплачувати всі належні за цим договором орендні платежі.

Повністю відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив з того, що позивачкою не доведено належними доказами істотного порушення ТОВ «Південь Агро Інвест» умов договору в частині сплати орендних платежів, оскільки помилки у нарахуванні орендної плати з урахуванням індексації не можуть тлумачитись як системна несплата орендних платежів, а тому немає підстав для розірвання договору. Крім того суд встановив, що відповідачем було сплачено позивачу орендну плату за 2022, 2023, 2024 роки хоча і з порушенням строків, проте в більшому розмірі, ніж передбачено умовами договору, а тому відсутні підстави для стягнення індексації орендної плати. Також позивачкою не доведена обґрунтованість її вимог і щодо стягнення пені. При цьому суд відмовив відповідачу у задоволенні заяви про застосування позовної давності за вимогою про стягнення пені за прострочення сплати орендних платежів.

Проте не з усіма висновками суду першої інстанції можна погодитись.

Згідно з вимогами статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Статтями 627, 629 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору, сплата неустойки.

В силу статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до частин першої, другої статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Статтею 1 Закону України «Про оренду землі» визначено, що оренда землі це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Відповідно до статті 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

За змістом статті 15 Закону України «Про оренду землі» орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату є однією із суттєвих умов договору оренди.

Відповідно до статті 21 Закону України «Про оренду землі» орендна плата за землю це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.

Положеннями статті 24 Закону України «Про оренду землі» передбачено право орендодавця вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати.

За положеннями частини першої статті 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України.

Пунктом «д» частини першої статті 141 ЗК України передбачено, що підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати.

Згідно з положенням частини першої статті 34 Закону України «Про оренду землі» у разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобов`язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором. Орендар не має права утримувати земельну ділянку для задоволення своїх вимог до орендодавця.

Підставою для розірвання договору оренди землі є систематична несплата орендної плати (два та більше випадки). При цьому, систематична сплата орендної плати не у повному обсязі, визначеному договором, тобто як невиконання, так і неналежне виконання умов договору, є підставою для розірвання такого договору, оскільки згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року у справі № 183/262/17 (провадження № 61-41932сво18).

Об`єднана Палата Касаційного цивільного суду у постанові від 10 жовтня 2019 року у справі № 293/1011/16-ц (провадження № 61-29970сво18) дійшла висновку, що тлумачення пункту д) частини першої статті 141 ЗК України, частини другої статті 651 ЦК України свідчить, що «несплата орендної плати» охоплює випадки як невиплати орендної плати у цілому, так і її виплату у розмірі меншому, ніж визначеному договором (без урахування індексації, індексу інфляції тощо).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 листопада 2024 року у справі №918/391/22 вважала «за доцільне відступити від висновку, викладеного в її постанові від 27 листопада 2018 року у справі № 912/1385/17, шляхом його конкретизації та зазначення, що:

- пункт «д» частини першої статті 141 ЗК України як спеціальна норма права передбачає самостійну і достатню підставу для розірвання договору оренди землі у разі систематичної повної несплати орендної плати. У цьому випадку немає потреби оцінювати істотність порушення та застосовувати загальне правило, передбачене в частині другій статті 651 ЦК України, оскільки законодавство передбачає додаткову (до загальних) підставу розірвання договору оренди землі;

- якщо орендар допустив часткову несплату (недоплату) орендної плати, то застосуванню підлягає загальне правило частини другої статті 651 ЦК України, а не припис пункту «д» частини першої статті 141 ЗК України. Якщо суд дійде висновку, що орендар істотно порушив умови договору та внаслідок часткової недоплати орендної плати орендодавець значною мірою був позбавлений того, на що розраховував, укладаючи такий договір, то такий договір має бути розірваний саме на підставі частини другої статті 651 ЦК України.

До того ж у цій постанові Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про те, що поняття «несплата», вжите у пункті «д» частини першої статті 141 ЗК України, потрібно розуміти саме як повна несплата орендної плати, у строки, визначені договором, що відповідатиме дотриманню принципу збереження договору та забезпечення справедливого балансу інтересів сторін договору оренди землі. Ця спеціальна норма у такому випадку є самостійною та достатньою і звертатися до загальної норми частини другої статті 651 ЦК України немає потреби.

У постанові Верховного Суду від 07 грудня 2022 року в справі №479/210/21 зазначено, що: «Верховний Суд звертає увагу на те, що сплата орендної плати є істотною умовою договору оренди, при укладенні якого орендодавець розраховує на отримання орендних платежів. Разом з тим, сам факт систематичного порушення договору оренди земельної ділянки щодо сплати орендної плати є підставою для розірвання такого договору, незважаючи на те, чи виплачена в подальшому заборгованість, оскільки згідно зі статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться».

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною першою статті 77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно статті 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Положеннями статті 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За правилами статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Приписами частини третьої статті 12, частин першої, п`ятої статті 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

На підтвердження доводів про отримання орендної плати за 2022-2024 роки із порушенням передбаченого умовами договору строку (не пізніше 01 вересня поточного року) позивачкою надана виписка з її рахунку у АТ «КБ «ПРИВАТБАНК», з якої слідує, що орендна плата від «Південь Агро Інвест» за 2022 рік - надійшла на її рахунок 19 травня 2023 року в розмірі 21 970 грн. 95 коп.; за 2023 рік 15 грудня 2023 року в розмірі 21 970 грн. 95 коп.; за 2024 рік 06 вересня 2024 року в розмірі 22 008 грн 72 коп. (а.с. 18).

Відповідач вказані обставини не заперечував. При цьому доказів того, що ним виплачувались ще якісь кошти у зазначений період, не надав, і на такі обставини не посилався.

За таких обставин колегія суддів вважає доведеним факт повної несплати орендної плати у строки, визначені договором

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про розірвання договору оренди, суд першої інстанції помилково вважав, що порушення ТОВ «Південь Агро Інвест» виконувало умови договору оренди земельної ділянки в частині сплати орендних платежів, оскільки судом не було враховано, що систематична повна несплата орендної плати у строки, визначені договором, що було встановлено у даній справі, є передбаченою пунктом "д" частини першої статті 141 ЗК України підставою для розірвання договору оренди земельної ділянки, про що виснувала Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 листопада 2024 року у справі №918/391/22, та висновки якої відповідно до приписів частини четвертої статті 263 ЦПК України повинні були враховуватись судом.

Посилання суду першої інстанції на правові позиції Великої Палати Верховного Суду та Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду про те, що помилки у нарахуванні орендної плати з урахуванням індексації не можуть тлумачитись як системна несплата орендних платежів, стосується випадків часткової несплати орендної плати у передбачений договором строк, а тому є нерелевантними для даної справи.

Згідно з дослідженими доказами прострочення відповідачем сплати орендної плати за 2022 рік становить 260 днів, за 2023 рік 105 днів, за 2024 рік 5 днів.

Такі порушення утворюють системність та дають підстави для дострокового розірвання договору оренди. Отже позовні вимоги ОСОБА_1 в зазначеній частині є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

У пункті 4.4 сторони визначили, що обчислення орендної плати здійснюється з урахуванням індексації. При цьому, коефіцієнт індексації для орендної плати застосовується станом на 01 січня року виплати/нарахування (в залежності від того, яка з подій сталася раніше).

Відповідно до частини 3 статті 21 Закону України "Про оренду землі" орендна плата обчислюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди земельної ділянки.

Отже сторони при укладанні договору оренди домовилися, що орендна плата підлягає індексації, що свідчить про те, що орендна плата обов`язково повинна бути проіндексована із застосуванням коефіцієнту індексації для орендної плати на 01 січня року виплати/ нарахування (в залежності від того, яка подія настане раніше).

Разом із тим, розраховуючи суму індексації позивачка помилково виходила з розміру орендної плати без вирахування прибуткового податку та військового збору, а тому неправильно визначив розмір індексації за спірний період.

Так, згідно п.164.2.5 ст.164 Податкового Кодексу України (далі - ПК України) до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід від надання майна в лізинг, оренду або суборенду (строкове володіння та/або користування), визначений у порядку, встановленому п.170.1 ст.170 цього Кодексу.

У відповідності до положень п.170.1.1 ст.170 ПК України податковим агентом платника податку - орендодавця щодо його доходу від надання в оренду (емфітевзис) земельної ділянки сільськогосподарського призначення, земельної частки (паю), майнового паю є орендар.

Отже з урахуванням передбаченого законом обов`язку орендаря сплатити податок на доходи фізичних осіб і військовий збір з орендної плати за землю, як податковим агентом розмір індексації за укладеним сторонами договором оренди становить: за 2022 рік 4791,50; за 2023 рік 915 грн 64 коп.; за 2024 рік - 2157 грн 75 коп., а всього - 7864 грн 89 коп.

Щодо вимог позивачки про стягнення пені за порушення строків виплати орендної плати, то слід зазначити наступне.

У постанові Верховного Суду від 14 червня 2022 року в справі № 922/2394/21 зазначено, що «статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Так, форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості належного виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку. Таких висновків дотримується Верховний Суд у постанові від 16 липня 2019 року у справі №917/1053/18 та у постанові від 09 листопада 2021 у справі № 913/20/21».

Між тим матеріали справи свідчать, що відповідач обмежився лише посиланням на військові дії на території України та, зокрема Миколаївської області, зокрема, але не надав доказів на підтвердження того, що ці обставини вплинули на господарську діяльність підприємства та перешкоджали використанню орендованих земельних ділянок за призначенням.

З огляду на викладене апеляційний суд доходить висновку, що належними, достатніми та допустимими доказами відповідачем не доведено існування форс-мажорних обставин, які б перешкоджали йому в узгоджений договором строк виконати обов`язок з виплати позивачу орендної плати, а тому наявні підстави для стягнення з відповідача пені у відповідності до п.4.7 додаткової угоди.

За умовами договору орендодавець має право на отримання пені за затримку у виплаті орендної плати в розмірі 0,1% від несплаченої суми за кожен день прострочення (п.4.7 додаткової угоди).

Разом із тим, розраховуючи розмір пені за порушення строків виплати орендної плати, позивачка також помилково виходила з розміру невиплаченої орендної плати без вирахування прибуткового податку та військового збору.

З урахуванням наданих доказів, що підтверджують дати виплати, та в межах заявлених позовних вимог (щодо кількості днів, за які розрах овано пеню) пеня підлягає обрахуванню за наступні періоди: за 2022 рік за 181 день ( в межах позовних вимог) , за 2023 рік 105 днів, за 2024 рік за 5 днів.

Пеня розраховується за наступною формулою: сума боргу х 0,1% (розрахункова ставка пені)/100% х кількість днів прострочення зобов`язання.

Отже пеня за 2022 рік становить 3259, 81 грн. (18010 грн 96 коп. х 0.1% / 100% х 181); за 2023 рік - 1891,05 грн. (18010 грн 96 коп. х 0.1% / 100% х 105), за 2024 рік (18010 грн 96 коп. х 0.1% / 100% х 5)- загалом - 5240грн.91 грн.

При цьому суд першої інстанції правильно вважав, що позовна давність за вимогою про стягнення пені за прострочення сплати орендних платежів ОСОБА_1 не пропущена.

Так, суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позову. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушено право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушено, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. Якщо ж суд встановить, що право або охоронюваний законом інтерес позивача дійсно порушено, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору (сторона спірних правовідносин за конкретною позовною вимогою), суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за неповажності причин її пропущення, наведених позивачем (див., зокрема, постанови Великої Палати Верхового Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 367/6105/16-ц, від 18 січня 2023 року у справі № 488/2807/17 (пункт 129)).

Позовна давність є строком, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Вона обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 ЦК України та застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (стаття 256, частина перша статті 260, частина третя статті 267 ЦК України).

До вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) Застосовується позовна давність в один рік (пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України).

24.02.2022 року Указом Президента України № 64/2022, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації по відношенню до України, відповідно п.20 ч.1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» - на території України з 05:30 години 24.02.2022 року введено воєнний стан строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався та затверджувався Верховною радою України та діє до цього часу.

Законом № 2120-ІХ від 15.03.2022 року розділ Прикінцеві та перехідні положення ЦК України був доповнений пунктом 19, яким було встановлено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259,362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.

На час звернення ОСОБА_1 до суду з даним позовом (22.04.2025р.) вищевказаний пункт ЦК України був діючим.

Отже, враховуючи те, що до введення воєнного стану спеціальний строк позовної давності щодо вимоги про стягнення неустойки у вигляді пені за прострочення сплати орендних платежів не минув, то вказана вимога заявлена в межах позовної давності.

Разом із тим, враховуючи, що відповідачем була сплачена орендна плата з хоча і з порушенням передбаченого договором строку, проте в більшому розмірі, ніж зазначено у договорі на загальну суму 4984 грн 36 коп. (2023 рік більше на 3094 грн 35 коп., за 2024 рік більше на 1890 грн 01 коп., то вказана сума покриває недоплачену індексацію за 2022 рік у сумі 781 грн 05 коп. та частину пені на суму 4203 грн 31 коп. У зв`язку з наведеним, недоплаченою залишається сума пені у розмірі 1037 грн 60 коп., яка підлягає стягненню.

Оскільки судом першої інстанції були неправильно застосовано норми матеріального права, оскаржуване рішення відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Отже апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанцій, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру заявлених позовних вимог (частини 1 статті 141 ЦПК України).

Отже, враховуючи часткове задоволення позову (немайнової вимоги та майнової вимоги на 6,37%), з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню відшкодування судового збору за позовну заяву в розмірі 1 288 грн 35 коп.

Оскільки апеляційну скаргу було задоволено частково, то з відповідача на користь позивачки також підлягає стягненню судовий збір за апеляційну скаргу в розмірі 1 932 грн 50 коп.

Керуючись ст. 374, 376, 382 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 25 серпня 2025 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Розірвати договір оренди землі, укладений 01 березня 2018 року між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Південь Агро Інвест» щодо оренди земельних ділянок, що розташовані в межах території Синюхино-Брідської сільської ради Первомайського району Миколаївської області з кадастровими номерами :07:000:0465, :01:000:0367, :06:000:0446, :01:000:1114, зареєстровані у Державному реєстрі іншого речового права за номерами: 27409797 від 31 липня 2018 року, 27410536 від 31 липня 2018 року, 36611618 від 21 травня 2020 року, 31481689 від 03 травня 2019 року.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Південь Агро Інвест» на користь ОСОБА_1 пеню за несвоєчасний розрахунок по орендній платі в розмірі 1 037 грн. 60 коп. (одна тисяча тридцять сім гривень шістдесят копійок).

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Південь Агро Інвест» на користь ОСОБА_1 відшкодування витрат по сплаті судового збору за позовну заяву в розмірі 1 288 грн. 35 коп. та за апеляційну скаргу в розмірі 1 932грн.50 коп., а всього 3 220 грн. 85 коп. (три тисячі двісті двадцять гривень вісімдесят п`ять копійок).

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий В.В. Коломієць

Судді Н.В. Самчишина

Т.В. Серебрякова

Повна постанова складена 21 листопада 2025 року