САДГІРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ЧЕРНІВЦІ
Справа № 718/2989/25
Провадження №2-о/726/82/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.11.2025 м. Чернівці

Садгірський районний суд м. Чернівці у складі: головуючого судді Проскурняка І. Г., за участю секретаря судових засідань Богонос Г.Й. заявниці ОСОБА_1 та її представника Шеремети І.С. розглянувши у відкритому судовому заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 про встановлення обмежувального припису,

ВСТАНОВИВ :

Заявниця ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про встановлення обмежувального припису, заінтересована особа ОСОБА_2 .

В заяві зазначає, що вона перебувала у шлюбі з ОСОБА_2 , який розірвано рішенням Садгірського районного суду м.Чернівці від 02.10.2023 року.

Від даного шлюбу народилося двоє дітей, а саме: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Після фактичного припинення шлюбних відносин в 2022 році діти залишилися проживати з матір`ю ОСОБА_1 .

Рішенням Садгірського районного суду м.Чернівці від 22.05.2024 року зобов`язано ОСОБА_1 усунути ОСОБА_2 перешкоди у вихованні та спілкування з малолітніми дітьми ОСОБА_4 та ОСОБА_3 та визначено порядок спілкування та побачення ОСОБА_2 із його дітьми.

Постановою Чернівецького апеляційного суду від 17.09.2024 року, рішення Садгірського районного суду м.Чернівці від 22.05.2024 року в частині визначення порядку участі у вихованні та спілкуванні ОСОБА_2 із його дітьми змінено та встановлений інший порядок спілкування у формі побачень.

В умовах дій нових графіків побачень із дітьми, 28 вересня 2025 року прибув батько для того, щоб забрати дітей. Вона виконувала рішення суду та одягнула дітей по сезону. Однак, як тільки вони побачили батька, почали плакати, не хотіли до нього іти, просили її про допомогу та захист, хотіли повернутися до місця свого проживання. Відповідач, в супереч бажанням дітей, схопив доньку ОСОБА_5 та почав переносити її до свого автомобіля. Побачивши такі дії вона просила державного виконавця щоб він викликав поліцію.

Поліцейським було складено два протоколи про адміністративне правопорушення за вчинення ОСОБА_2 домашнього насильства за ч. 2 ст. 173- 2 КУпАП, які він вчинив відносно дітей.

Постановами Садгірського районного суду м.Чернівці від 14.10.2025 року ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні домашнього насильства та призначено йому адміністративне стягнення.

В подальшому старшим державним виконавцем Третього відділу виконавчої служби винесено постанову про накладення на ОСОБА_1 , штрафу у зв`язку із невиконанням рішення суду, оскільки діти не бажали бачитись з батьком та просили не залишати їх.

Після таких дій відповідача, вона побачила негативні зміни у психо-емоційному стані дітей та 14.10.2025 року та звернулася про допомогу в БФ « Місто добра».

В подальшому батько ОСОБА_6 наполягав на зустрічі з дітьми, підвищував голос, демонстрував агресивну поведінку, робив дітям зауваження у грубій формі, чим викликав у них ще більший страх і відторгнення. Ці дії, зафіксовані на відео, свідчать про наявність психологічного насильства щодо малолітніх дітей, а також створюють реальну загрозу їхньому емоційному стану та подальшому психічному розвитку.

Згідно з психологічною характеристикою, складено фахівцем БФ « Міста Добра», у дитини спостерігаються ознаки посттравматичного стресового розладу, що виник у результаті пережитих ситуацій насильства та психологічного тиску з боку батька.

Просить суд встановити обмежувальний припис, щодо ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , терміном на 6 місяців, який полягає у :

- забороні чинити будь які форми психологічного насильства щодо дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_3 ;

- забороні наближатися до ОСОБА_4 та ОСОБА_3 та місця їх проживання чи їх перебування ближче ніж на 100 метрів.

Стягнути з відповідача понесені судові витрати.

Ст.350-5 ЦПК України передбачено, що справа про видачу обмежувального припису розглядається судом за участю заявника та заінтересованих осіб.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_7 підтримали вимоги заяви про видачу обмежувального припису та просили їх задовольнити з підстав викладених у заяві.

Заінтересована особа ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, однак його представник ОСОБА_8 спрямував до суду заяву про відкладення розгляду справи.

Однак, відповідно до ч.2 ст. 350-5 ЦПК України визначено, що суд розглядає справу про видачу обмежувального припису не пізніше 72 годин після надходження заяви про видачу обмежувального припису до суду.

Частиною ч.1 ст. 350-5 ЦПК України неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису.

Суд, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису приходить до висновку про відмову в задоволенні заяви.

Судом встановлено, що рішенням Садгірського районного суду м.Чернівці від 02.10.2023 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано (а.с.12-13).

Свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 від 10.11.2020 року підтверджується, що у ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 народилась донька ОСОБА_4 та свідоцтвом про народження серія НОМЕР_2 від 21.06.2022 року підтверджується, що ІНФОРМАЦІЯ_5 народилась донька ОСОБА_3 (а.с.30,31).

22.05.2024 року рішенням Садгірського районного суду м.Чернівці зобов`язано ОСОБА_1 усунути ОСОБА_2 перешкоди у вихованні та спілкуванні з малолітніми дітьми ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та визначено порядок спілкування та побачення ОСОБА_2 з його дітьми (а.с.14-22).

Постановою Чернівецького апеляційного суду від 17.09.2024 року змінено рішення Садгірського районного суду м.Чернівці від 22.05.2024 року в частині визначення порядку участі у вихованні та спілкуванні батька ОСОБА_2 із його дітьми ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та встановлено порядок у формі побачень (а.с.23-29).

Постановою ВП №77110815 від 21.10.2025 року накладено на ОСОБА_1 штраф на користь держави у розмірі 3 400,00 гривень за невиконання рішення суду, постановою ВП №77110815 від 15.10.2025 року накладено на ОСОБА_1 штраф у розмірі 1700,00 гривень за невиконання рішення суду, постановою ВП №77110815 від 30.10.2025 року накладено штраф у розмірі 3400,00 року за невиконання рішення суду (а.с.33, 35, 36).

03.05.2023 року постановою Садгірського районного суду м.Чернівці ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП ( по епізодам від 13.04.2023 року та від 15.04.2023 р.) (а.с.37-3).

14.10.2025 року постановами Садгірського районного суду м.Чернівці ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173-2 ч.2 КУпАП і застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 1020 гривень в дохід держави (а.с.40-45).

Довідкою БФ « Місто добра» від 17.10.2025 року підтверджується, що ОСОБА_1 разом із своїми дітьми ОСОБА_9 та ОСОБА_10 проживають на території БФ «Місто Добра», як особи, які опинилися у складних життєвих обставинах та постраждалих від домашнього насилля (а.с.47).

Психолог БФ «Місто Добра» у своєму пояснення про спостереження під час зустрічі батька з дітьми у сім`ї ОСОБА_1 та психологічній характеристиці надала рекомендацію про тимчасове призупинення або обмеження прямих контактів батька з дітьми, до проведення повної психологічної реабілітації та стабілізації емоційного стану дітей (а.с.48).

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству".

Пунктом 3 частини 1 статті 350-4 та частиною 2 статті 350-4 ЦПК України визначено, що у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). У разі неможливості надати докази, визначені пунктом 3 частини першої цієї статті, до заяви може бути додано клопотання про їх витребування.

Згідно з пунктами 3, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Пунктом 6, 7 частини 1 ст. 1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" визначено, що обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі;

П. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" встановлено, що до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належать обмежувальний припис стосовно кривдника.

Статтею 26 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" встановлено, що право звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно кривдника має постраждала особа.

Обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків:

1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою;

2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи;

4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою;

5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею;

6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців.

Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

Пунктом 9 частини 1 ст. 1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" визначено, що оцінка ризиків - оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Так, відповідно до розділу І «Порядку проведення оцінки ризиків вчинення домашнього насильства», затвердженого спільним наказом МСП України та МВС України № 369/180 від 13.03.2019, оцінку ризиків проводить поліцейський уповноважений підрозділ органу Національної поліції України (далі - уповноважений підрозділ поліції) за фактом вчинення домашнього насильства.

Уповноважені органи у сфері запобігання та протидії домашньому насильству можуть використовувати результати оцінки ризиків під час застосування заходів протидії такому насильству відповідно до Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Розділом 2 визначено процедуру оцінки ризиків вчинення домашнього насильства за факторами небезпеки/ризиків щодо вчинення домашнього насильства, передбачених у формі оцінки ризиків вчинення домашнього насильства згідно з додатком до цього Порядку, шляхом спілкування/бесіди з постраждалою від такого насильства особою, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи.

За результатами заповнення форми оцінки ризиків вчинення домашнього насильства поліцейський уповноваженого підрозділу поліції визначає рівень небезпеки, який ураховується під час винесення термінового заборонного припису стосовно кривдника, вжиття інших заходів для припинення такого насильства, недопущення його продовження чи повторного вчинення, надання допомоги постраждалим особам.

Фактори небезпеки/ризику щодо вчинення домашнього насильства визначаються за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства, і представлені у формі оцінки ризиків вчинення домашнього насильства у вигляді питань, на які відповідає поліцейський уповноваженого підрозділу поліції за результатами спілкування з постраждалою особою, та загальної оцінки ситуації вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті такої особи.

У разі виявлення будь-яких інших чинників/обставин за результатами оцінки ситуації, які можуть вплинути на рівень небезпеки (ризику) вчинення домашнього насильства, поліцейський уповноваженого підрозділу поліції у позиції «Зауваження поліцейського уповноваженого підрозділу поліції щодо будь-яких інших чинників/обставин, які підвищують/знижують рівень загрози життю та здоров`ю постраждалої особи» форми оцінки ризиків вчинення домашнього насильства робить запис про наявність таких чинників/обставин, їхні можливі наслідки та надає інші зауваження щодо них.

У зв`язку з тим, що кожна окрема ситуація може мати унікальні чинники/обставини, які впливають на рівень небезпеки та ризик летального випадку, пов`язаного з насильством, не передбачені формою оцінки ризиків вчинення домашнього насильства, поліцейський уповноваженого підрозділу поліції на власний розсуд може оцінити рівень небезпеки як високий, якщо він/вона вважає, що постраждала особа перебуває в потенційно небезпечній ситуації або яка може спричинити смерть особи або інші тяжкі наслідки.

Після проведення оцінки ризиків поліцейський уповноваженого підрозділу поліції долучає форму оцінки ризиків вчинення домашнього насильства до матеріалів, зібраних за фактом такого насильства.

Видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Суди під час вирішення такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження одного із батьків у реалізації своїх прав відносно дітей уразі безпідставності та недоведеності вимог заяви іншого з батьків.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Подібні висновки, викладені у постановах Верховного Суду № 726/303/23 від 04.09.2023 року 17 квітня 2019 року у справі № 363/3496/18, від 26 вересня 2019 року у справі № 452/317/19-ц, від 17 червня 2020 року у справі № 509/2131/18, від 23 грудня 2020 року у справі № 753/17743/19, від 24 лютого 2021 року у справі № 570/2528/20, від 12 січня 2022 року в справі № 752/9731/21.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України).

Частиною першою статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Аналізуючи вказані правові норми, судом може бути констатовано, що підставою для винесення заборонного припису стосовно особи, повинні слугувати певні обставини та передумови, встановлені Законом, за виключного існування яких, права кривдника можуть бути тимчасово обмежені.

Суд, у відповідності до ст. 2 ЦПК України, ухвалюючи рішення, повинен керуватись завданнями цивільного судочинства, які превалюють над будь-якими іншими міркуваннями у судовому процесі, серед яких верховенство права, що є широким поняттям та включає в себе і інші елементи правосуддя.

Враховуючи вказані вимоги, рішення про видачу обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Як встановлено вище, оцінку ризиків проводить поліцейський уповноважений підрозділ органу Національної поліції України за фактом вчинення домашнього насильства та долучає форму оцінки ризиків вчинення домашнього насильства до матеріалів, зібраних за фактом такого насильства. Відтак, для обмеження права особи (кривдника) необхідним є встановити ризики, які несе його поведінка для постраждалої особи. Однак суд, вирішуючи справу, не може перебирати на себе повноваження інших осіб, уповноважених Законом на проведення оцінки таких ризиків та на власний розсуд заміщувати їх результати власними судженнями чи домислами. Виключно на підставі форми оцінки ризиків, складених уповноваженою особою, у якому міститься ступінь загрози для постраждалої особи, судом може бути прийнято відповідне рішення та визначено необхідний, для захисту останньої, обсяг заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків, встановивши при цьому тривалість обмеження таких прав чи виконання обов`язків.

Натомість, заявником не долучено до матеріалів справи відповідних доказів, з яких можна було б встановити ризики для постраждалої особи, в тому числі у майбутньому, які б, у свою чергу, свідчили про необхідність (чи можливість) застосування того чи іншого обмеження для кривдника у залежності від їх ступеня.

Суд вважає за необхідне вказати про те, що надані докази у справі у даному випадку є недостатніми, оскільки посилання заявниці про те, що ОСОБА_2 здійснює домашнє насилля відносно малолітніх дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , спростовується наданим позивачкою відеозаписом, з якого вбачається, що батько намагався виконати рішення суду та провести час з дітьми у визначений рішенням спосіб у присутності державного виконавця.

Крім того, після події 28.09.2025, яка стала предметом адміністративної справи за ч.2ст.173-2 КУпАП, до поліції вона більше не зверталась. Епізодів насильства чи звернення до уповноважених органів не було.

Разом з тим, постановою Чернівецького апеляційного суду від 17.09.2024 року визначено спосіб участі батька у вихованні малолітніх дітей та спілкуванні з ними .

Отже, заявницею не надано жодних належних, допустимих, достовірних та достатніх, у своїй сукупності доказів, які б свідчили про існування ризиків вчинення відносно неї чи дітей домашнього насильства в майбутньому у будь-якому його прояві.

Вирішуючи справу, суд повинен дотримуватись справедливого балансу між інтересами сторін та наслідками обмеження певних прав для особи.

При цьому суд рахує правильним також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження одного із батьків у реалізації своїх прав відносно дітей у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви іншого з батьків.

Таким чином, досліджені у справі письмові докази та їх належна оцінка в сукупності дають підстави вважати про відсутність підстав для задоволення заяви.

Частиною 3 статті 350-5 ЦПК України визначено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, відносяться на рахунок держави.

Керуючись ст..ст. 1, 24, 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», Порядком проведення оцінки ризиків вчинення домашнього насильства, затвердженого спільним наказом МСП України та МВС України № 369/180 від 13.03.2019, ст.ст. 2, 76-82, 264, 265, 350-2,350-4, ЦПК України суд, -

ВИРІШИВ :

В задоволені заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 про встановлення обмежувального припису - відмовити.

Судовий збір у розмірі 605, 60 гривень стягнути з Державного бюджету України на користь Державної судової адміністрації України ().

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Чернівецького апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції, протягом 30-ти днів з дня його проголошення.

Повний текст судового рішення виготовлено 18.11.2025 року.

Головуючий суддя І. Г. Проскурняк