Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/8997/25
Провадження № 2/711/3934/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2025 року Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючий суддя - Скляренко В.М.,

при секретарі Півень С.А.

за участю

представника відповідача Мєлай Т.Ф.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

в с т а н о в и в :

ТОВ «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» звернулось до суду з позовом, в якому просить стягнути на свою користь з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № від 09.11.2013 в розмірі 32 642,83 грн. та судові витрати, які складаються з суми судового збору в розмірі 2422,40 грн. та витрат на правничу допомогу в розмірі 8 500 грн.

В обґрунтування позовних вимог в позові зазначено, що 09.11.2013 між АТ «ОТП Банк» та відповідачем було укладено договір №, який за правовою природою є змішаним договором, оскільки є кредитним договором та договором про видачу і обслуговування кредитних пластикових карт. На підставі такого договору відповідачу був відкритий картковий рахунок з доступом до кредитних коштів у вигляді кредитного ліміту на умовах сплати позичальником процентів за користування кредитними коштами. Внаслідок користування кредитними коштами за відповідачем виникла заборгованість за тілом кредиту в розмірі 24 638,90 грн. та процентами за користування кредитом 8 003,93 грн. Відповідно до договору факторингу №24/03/23 від 24.03.2023, укладеного між АТ «ОТП Банк» (клієнт) та ТОВ «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» (фактор), до позивача перейшло право грошової вимоги за кредитним договором № від 09.11.2013 на загальну суму 32 642,83 грн. З метою стягнення відповідних сум заборгованості позивач звернувся до суду.

Відповідач не заперечував проти позовних вимог.

07.10.2025 судом відкрито провадження у справі з визначенням здійснення розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, проте у позовній заяві викладено клопотання про розгляд справи без участі сторони позивача.

Представник відповідача Мєлай Т.Ф., яка діє на підставі довіреності №815 від 05.05.2025, в судовому засіданні пояснила, що відповідач позовні вимоги визнає в повному обсязі. Пояснила, що відповідач користувався кредитними коштами банківської картки АТ «ОТП Банк». Натомість згодом він припинив користування такою банківською карткою і не здійснював ніяких платежів на користь банку. Зазначила, що суму боргу визнає в повному обсязі, але наразі не мають можливості погасити всю заборгованість, через скрутне матеріальне становище та незадовільний стан здоров`я відповідача. Також зауважила про занадто великий розмір витрат позивача на правничу допомогу.

12.11.2025р. суд перейшо до стадії ухвалення судового рішення.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши надані учасниками справи докази, судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

09.11.2013 ОСОБА_1 звернувся до АТ «ОТП Банк» з заявою на отримання споживчого кредиту з метою придбання у кредит побутової техніки у розстрочку, внаслідок чого між сторонами був укладений кредитний договір № на суму 1169,78 грн. На підставі такого договору банком було відкрито на ім`я відповідача картковий рахунок № НОМЕР_1 та видано відповідачу кредитну банківську картку. Умовами кредитного договору передбачено, що за користування коштами кредитного ліміту банк нараховує проценти за ставкою 2,49 відсотків на місяць по операціях розрахунків карткою за товари та послуги та в мережі Інтернет, та 3,49 відсотків на місяць по операціях зняття готівки в банкоматах та пунктах видачі готівки. У разі виникнення несанкціонованого овердрафту відсотки нараховуються від суми заборгованості 0,15 відсотків на день (п. 2.9 договору).

Відповідач активно користувався кредитною карткою та коштами кредитного ліміту, але з липня 2021 року не здійснював належних та достатніх платежів для погашення кредитної заборгованості, внаслідок чого станом на 23.05.2022 по його банківському рахунку обчислювалась заборгованість в розмірі 32 642,83 грн.

24.03.2023 між АТ «ОТП Банк» (клієнт) та ТОВ «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» (фактор) був укладений договір факторингу №24/03/23 відповідно до якого право вимоги до відповідача по кредитному договору перейшло до ТОВ «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» в межах суми заборгованості в розмірі 32 642,83 грн., яка складається з наступних сум заборгованостей: 24 638,90 грн. тіло кредиту; 8 003,93 грн. відсотки за користування кредитними коштами.

Дотепер відповідачем не погашено суму заборгованості за кредитним договором № від 09.11.2013, що обумовило звернення позивача до суду з даним позовом.

Таким чином, спір між сторонами виник із зобов`язальних відносин, що регулюються нормами Цивільного кодексу України (далі ЦК) та Закону України №1734-VIII від 15.11.2016 «Про споживче кредитування» у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин (далі Закон №1734).

Надаючи оцінку позовним вимогам в контексті обставин спірних правовідносин суд виходить з наступного.

Статтею 509 ЦК встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтями 1054, 1055 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно ст. 1049 ЦК позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514 ЦК передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 516 ЦК заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 517 ЦК первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.

Згідно з ч. 1 ст. 1077 ЦК за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

З огляду на принцип диспозитивності цивільного судочинства, що передбачений статтею 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За матеріалами справи судом встановлено, що відповідач користувався банківськими послугами АТ «ОТП Банк» шляхом використання коштів кредитного ліміту по розрахунковому рахунку з використанням банківської платіжної картки на погоджених з банківською установою умовах кредитування. Внаслідок порушень відповідачем зобов`язань позичальника щодо порядку та строків здійснення платежів на погашення кредитної заборгованості за ним утворилась заборгованість в розмірі 32 642,83 грн., яка складається з наступних сум: 24 638,90 грн. тіло кредиту; 8 003,93 грн. відсотки за користування кредитними коштами, що нараховані банком.

Набуття позивачем права вимоги до відповідача, яке належало первісному кредитору, обумовлено дійсністю договору факторингу №24/03/23 від 24.03.2023, що був укладений між АТ «ОТП Банк» та ТОВ «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ». Проте дотепер наявна за кредитним договором заборгованість не погашена відповідачем.

За обставинами спірних правовідносин судом встановлено, що сторонами не заперечується факт укладання кредитного договору № від 09.11.2013, умови кредитування, а також та обставина, що відповідач не здійснив виконання своїх зобов`язань належним чином ані перед первісним кредитором, ані перед його правонаступником. Факт надання кредитних коштів підтверджується відповідними письмовими доказами. Отже цілком обґрунтованими є доводи позивача про порушення відповідачем свого зобов`язання з повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування кредитними коштами.

В обґрунтування розміру заборгованості позивачем надано суду звіт-рахунок за та банківську виписку про рух коштів з поточного рахунку на ім`я відповідача, в яких деталізовані всі видатки та нарахування в обґрунтування розміру заборгованості.

При цьому аналіз банківської виписки з поточного рахунку на ім`я відповідача щодо руху коштів за період з 19.03.2014 по 24.03.2023 свідчить, що заборгованість по тілу кредиту виникла внаслідок вчинених позичальником видаткових банківських операцій з купівлі товарів та послуг, що були вчинені у період до 16.06.2021 /а.с. 49-64/. В той же час востаннє відповідач поповнював свій поточний рахунок 08.06.2021 на суму 200 грн., а після 16.06.2021 видаткові операції по поточному рахунку були зумовлені списанням щомісячних комісійних платежів (плата за обслуговування кредитної лінії в розмірі 29,90 грн. та плата за смс-інформування в розмірі 10 грн.) /а.с. 36-48/.

Аналіз наданого позивачем розрахунку заборгованості станом на 01.05.2023, який по суті являє собою облік руху коштів та нарахувань по поточному рахунку на ім`я відповідача за період з 24.03.2014 по 23.05.2022 (останній день обліку руху коштів), свідчить, що загалом за такий період часу відповідачем було використано 41 046,77 грн. коштів кредитного ліміту, за користування якими банком нараховано проценти в сумі 27 421,39 грн., а також банком нараховано щомісячних комісійних платежів на загальну суму 3 070,90 грн. та штрафних санкцій на суму 2 065 грн., тоді як внесено позичальником на рахунок суму коштів в розмірі 40 961,23 грн., а отже загальний розмір заборгованості складає 32 642,83 грн. /а.с. 20-48/.

Представник відповідачка в судовому засіданні пояснила, що визнає факт використання кредитних коштів та розмір грошової заборгованості за кредитним договором.

Отже, наявні в матеріалах справи докази дають підстави вважати доведеними аргументи позивача, що відповідачем було отримано кредитні кошти на умовах та в порядку, які були погоджені ним з первісним кредитором і на підставі яких здійснено обчислення розміру наявної кредитної заборгованості. Також по обставинам спірних правовідносин судом встановлено, що відповідачем допущене порушення його зобов`язання в частині повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування кредитом, внаслідок чого за кредитним договором № від 09.11.2013 на теперішній час наявна заборгованість в загальному розмірі 32 642,83 грн., з яких: 24 638,90 грн. заборгованість за тілом кредиту; 8 003,93 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом.

Таким чином, суд доходить висновку про необхідність задоволення позову в повному обсязі.

Розподіл судових витрат.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить з того, що такі витрати складаються з витрат позивача зі сплати судового збору в розмірі 2422,40 грн. та оплати правничої допомоги в розмірі 8 500 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача.

Згідно з ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

В даному випадку позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, а відтак на підставі ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України позивачу слід компенсувати за рахунок відповідача витрати з оплати судового збору в повному обсязі, тобто у сумі 2422,40 грн.

Натомість оцінюючи розмір заявлених стороною позивача вимог для компенсації витрат на правову допомогу суд звертає увагу на наступне.

Позивач просив компенсувати йому за рахунок відповідача витрати з оплати правової допомоги адвоката в сумі 8 500 грн.

Представник відповідача заперечила щодо обґрунтованості розміру таких витрат, посилаючись на їх завищений розмір.

З матеріалів справи судом встановлено, що в якості доказів розміру витрат позивача на професійну правничу допомогу ним надано: договір про надання правової (правничої) допомоги №01/05-23 від 01.05.2023 з додатком №1; акт про надання правової допомоги №0311-25/Б від 03.11.2025.

Надаючи оцінку вимогам позивача про відшкодування витрат на правову допомогу в контексті критеріїв співмірності та пропорційності таких витрат суд виходить з наступного.

Частинами першою та другою статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

За змістом ч. 4, 5 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання зазначених вимог суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

У постанові Верховного Суду від 07.11.2019р. у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020р. у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020р. у справі № 755/9215/15-ц).

Ті самі критерії застосовує і Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції.

У своїй практиці Європейський суд з прав людини вказує, що заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим (справа «Гімайдуліна і інші проти України» від 10.12.2009р., справа «Баришевський проти України» від 26.02.2015р.). А також висновки ЄСПЛ, викладені у справах: «East/West Alliance Limited» проти України» від 02.06.2014р., за змістом яких заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим; «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002р., за результатом розгляду якої ЄСПЛ вирішив, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Також слід звернути увагу, що у частині третій статті 141 ЦПК України визначено критерії, керуючись якими, суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від загального правила під час вирішення питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення. У такому випадку суд повинен конкретно визначити, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести обґрунтування такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин може обмежити такий розмір з огляду на розумну потребу судових витрат для конкретної справи (п. 185 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.05.2024 у справі №754/8750/19).

Аналіз змісту наданих стороною позивача доказів на підтвердження розміру витрат на правову допомогу свідчить, що відповідні витрати складаються з оплати послуг адвоката за вчинення наступних процесуальних дій, які обумовили витрати адвокатом його робочого часу:

- ознайомлення з матеріалами справи за наданим пакетом документів клієнта, аналіз наданих документів, ознайомлення з судовою практикою та визначення перспективи справи 4500 грн., 3 години;

- складання позовної заяви з додатками 4 000 грн.

В той же час суд бере до уваги, що спірні правовідносини стосуються споживчого кредитування із загальною ціною позову в розмірі 32 642,83 грн., а позовні вимоги ґрунтуються на правочині, вчиненому у письмовій формі. За своєю сутністю спірні правовідносини не є складними, а судова практика по такій категорії справ є усталеною і однотипною.

Надання правової допомоги обумовлено консультуванням та складанням позовної заяви, що здійснювалось АО «Юлії Чміль» на підставі договору про надання правничої допомоги №01/05-23 від 01.05.2023. Пунктом п. 1.1 такого договору передбачено, що він укладений позивачем з АО «Юлії Чміль» з метою надання останнім позивачу консультаційних послуг з правових питань, складання процесуальних документів та здійснення представництва та захисту інтересів клієнта в будь-яких органах державної влади. Враховуючи, що основним видом діяльності ТОВ «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» є надання інших фінансових послуг та інші види кредитування, що передбачає надання публічних послуг зі споживчого кредитування, то слід виснувати, що претензійно-позовна робота з боржниками позивача має однотипний характер.

Також суд бере до уваги, що представник позивача участі в судових засіданнях не брав, а розгляд справи здійснено судом оперативно в судовому засіданні без учасників справи. При цьому суд враховує поведінку сторони відповідача, яка добросовісно поставилася до своїх процесуальних обов`язків.

Отже, оцінюючи обґрунтованість заяви позивача щодо співмірності витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт, а також часом, об`єктивно необхідним на їх виконання, з огляду на визначені практикою ЄСПЛ критерії, суд доходить висновку, що заявлена позивачем сума в розмірі 8 500 грн. є необґрунтованою, оскільки не співмірна з реальним обсягом правової допомоги, часом, витраченим на надання таких послуг, та не відповідає критерію реальності таких витрат (обсяг юридичної та технічної роботи щодо підготовки справи до розгляду в суді, яка обмежується виключно консультаціями та складанням позовної заяви з додатками).

За таких обставин, беручи до уваги зміст позовних вимог, складність справи, сутність спірних правовідносин, обсяг виконаних представником позивача робіт, докази на підтвердження понесених витрат, процесуальну поведінку учасників справи, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог щодо компенсації витрат позивача на правову допомогу в межах суми 3 000 грн., оскільки такий розмір видається пропорційним та обґрунтованим з огляду на складність, об`єм справи, ціну позову, передумови виникнення спору між сторонами, а також результат розгляду справи судом та зміст і значення остаточного рішення суду для сторін.

Таким чином, загальна сума судових витрат, які слід відшкодувати позивачу за рахунок відповідача складає 3 422,40 грн. (2422,40 грн. + 2 000 грн.).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.2, 5, 11-13, 81, 83, 89, 137, 141, 259, 263-265, 267, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

вирішив:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 (дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ; зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» (; місцезнаходження за адресою: вул. Січових Стрільців, буд. 9, м. Дніпро, 49001) заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № від 09.11.2013 в розмірі 32 642,83 грн. та 5 422,40 грн. в якості відшкодування судових витрат, тобто усього стягнути суму коштів в розмірі 37 065,23 грн.

Рішення суду може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Головуючий : В.М. Скляренко