РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 листопада 2025 року

м. Рівне

Справа № 561/710/25

Провадження № 22-ц/4815/1301/25

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача - Шимківа С.С.,

суддів: Ковальчук Н.М., Хилевича С.В.,

учасники справи:

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю "Іннова Фінанс",

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана її представником адвокатом Тисячник Рузанною Робертівною на рішення Зарічненського районного суду Рівненської області від 01 липня 2025 року (ухвалене у складі судді Світличного Р.В.) у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Іннова Фінанс" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и в :

У червні 2025 року ТзОВ "Іннова Фінанс" звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовну заяву обґрунтовано тим, що 06 серпня 2024 року між позивачем та відповідачем було укладено в електронній формі договір про надання грошових коштів у позику № .

Відповідно до умов договору, позикодавець зобов`язується надати позичальнику кредит в розмірі 14000 грн., шляхом перерахунку на вказаний позичальником рахунок, включаючи використання реквізитів платіжної картки ( НОМЕР_1 ), на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути позику у погоджений умовами договору строк або достроково та сплатити проценти за користування позикою.

ТзОВ "Іннова Фінанс" свої зобов`язання виконало у повному обсязі, надавши відповідачу грошові кошти в розмірі 14000 грн.

У той же час відповідач, всупереч умовам договору позики, свої зобов`язання за договором належним чином не виконав, суму позики не повернула, проценти за користування грошовими коштами не сплатила.

Просить стягнути із ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 75530,00 грн. та сплачений судовий збір у розмірі 2422,40 грн.

Рішенням Зарічненського районного суду Рівненської області від 01 липня 2025 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Іннова Фінанс" заборгованість за договором про надання грошових коштів у позику № від 06 серпня 2024 року у розмірі 55020,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Іннова Фінанс" 1764,48 грн. судових витрат по сплаті судового збору.

Рішення суду обґрунтовано тим, що договір про надання грошових коштів у позику укладено 06 серпня 2024 року, тобто після внесення змін до Закону України "Про споживче кредитування", а тому умова договору щодо встановлення денної процентної ставки на рівні 1,50 % є нікчемною в силу положень ч. 5 ст. 8 та ч. 5 ст. 12 Закону України "Про споживче кредитування", тому суд дійшов висновку, що розмір заборгованості за процентами необхідно розраховувати за процентною ставкою 1% в день за заявлений у позові період, а саме з 07 серпня 2024 року по 26 травня 2025 року, тобто за 293 дні.

Сумарно заборгованість відповідача перед позивачем складає 55020,00 грн.

Доказів погашення вказаної заборгованості позивачем не надано.

Не погоджуючись із рішенням суду ОСОБА_1 через свого представника адвоката Тисячник Р.Р. оскаржила його в апеляційному порядку.

У поданій апеляційній скарзі зазначає, що вважає оскаржуване рішення незаконним, необґрунтованим, ухваленим із неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи та з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Позивачем не надано жодних доказів на підтвердження укладення кредитного договору.

Апелянтом категорично заперечується факт підписання кредитного договору та отримання коштів.

Надана позивачем квитанція до платіжної інструкції № 19941-1354-129750918 не є доказом отримання коштів відповідачем, оскільки вона не містить прізвища, імені та по-батькові особи, на чию картку зараховано кошти.

Також не надано доказів того, що платіжна картка НОМЕР_1 належить саме відповідачу.

Навіть якби відповідач і підписала кредитний договір, то сам факт його підписання не є фактом надання коштів за таким договором.

Розрахунок заборгованості, складений позивачем, не є доказом наявності заборгованості, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

У позивача було відсутнє право вимоги щодо стягнення основної суми боргу, оскільки строк її повернення не настав.

Не надано доказів, які підтверджують, що відповідач ознайомився та погодився саме з наданими позивачем умовами та правилами надання фінансових послуг.

Просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

03 вересня 2025 року ТзОВ "Іннова Фінанс" подано відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначає, що заперечення відповідача проти підписання договору і подальшого отримання кредитних коштів підтверджуються лише суб`єктивним повідомленням відсутності факту такого укладення, тобто без надання доказів, які засвідчували б зворотній факт.

Просить залишити без задоволення апеляційну скаргу, а рішення суду без змін.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про відмову в її задоволенні, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 06 серпня 2024 року між ТОВ «Іннова Фінанс» та ОСОБА_1 було укладено договір надання грошових коштів у позику № , відповідно до якого ОСОБА_1 отримала кредит в сумі 14000,00 грн. на платіжну картку НОМЕР_1 зі сплатою процентів в розмірі 1,5% від суми кредиту за кожний день користування кредитом (а.с.16-26).

Договір укладено та підписано сторонами в електронній формі, зокрема відповідачем договір підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором 5681 (а.с.26). Такі дії сторін повністю узгоджуються з вимогами ст. 6, 627 ЦК України та ст. 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію».

Підписавши 06 серпня 2024 року договір надання грошових коштів у позику, ОСОБА_1 взяла на себе зобов`язання у встановлений договором строк повернути кредит, сплатити проценти, штрафи та пеню (у разі наявності) та інші платежі передбачені договором (п. 5.4.1. Договору).

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (ч. 1 статті 1048 ЦК України).

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У відповідності до частини 1 статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною третьою статті 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частиною 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже, встановлені у справі фактичні обставини вказують на те, що у відповідача виникло зобов`язання зі сплати процентів за кредитним договором у розмірі, що розрахований за процентною ставкою за кожен день користування кредитом протягом строку кредитування, та який, відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону України "Про споживче кредитування" не може перевищувати 1% за кожен день користування кредитними коштами.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач не підписувала даного договору та коштів не отримувала спростовуються матеріалами справи.

Доказів того, що персональні дані відповідача (паспортні дані, картка фізичної особи-платника податків тощо) були використані кредитором чи іншими особами для укладення кредитного договору від її імені, відповідачем не надані. До правоохоронних органів із відповідною заявою щодо вчинення відносно неї шахрайських дій позичальник не зверталася.

Також не спростовано, що банківська платіжна картка № НОМЕР_1 не належить ОСОБА_1 .

Апеляційний суд критично відноситься до твердження апеляційної скарги про те, що надана позивачем квитанція до платіжної інструкції № 19941-1354-129750918 не є доказом отримання коштів відповідачем, оскільки вона містить суму переказу, зазначену у кредитному договорі та реквізити банківської картки, належність якої відповідачу останньою не спростована.

Натомість, у матеріалах справи наявні докази, які доводять зворотнє, а саме те, що на ім`я ОСОБА_1 банком було емітовано платіжну картку № НОМЕР_1 та із руху коштів якої вбачається факт надходження 06.08.2024 року 14000 грн.

Право кредитора вимагати дострокового повернення кредиту, строк сплати якого ще не настав передбачено умовами договору, підписаного відповідачем.

Будь-які інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

Ураховуючи вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв`язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 626, 628, 1054 ЦК України, ст. ст. 367, 375, 381-384, 389 ЦПК України, Рівненський апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана її представником адвокатом Тисячник Рузанною Робертівною залишити без задоволення.

Рішення Зарічненського районного суду Рівненської області від 01 липня 2025 року залишити без зміни.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач Шимків С.С..

Судді: Ковальчук Н.М.

Хилевич С.В.