Справа № 190/1981/25
Провадження №2/190/889/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2025 року м.Пятихатки

П?ятихатський районний суд Дніпропетровської області в складі: головуючої судді Кудрявцевої Ю.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (без виклику сторін) в приміщенні суду міста П?ятихатки Дніпропетровської області цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив :

Представник позивача АТ «Таскомбанк» - Рудницький Ю.І. звернувся в суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № від 28.12.2021 року в розмірі 71150 грн. 60 коп., та понесені судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 28.12.2021 року між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» (далі - первісний кредитор, ТОВ «ФК «ЦФР») та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір №. Відповідно до умов Кредитного договору позичальнику надано грошові кошти на наступних умовах: сума кредиту - 49220,00 гривень, дата закінчення кредитного договору 30.12.2024 р. Кредит відповідачем було отримано шляхом безготівкового перерахування коштів у спосіб, зазначений в кредитному договорі.

01.09.2021 року між ТОВ «ФК «ЦФР» та АТ «Таскомбанк» укладено Договір про відступлення права вимоги №01/09/21, у відповідності до умов якого ТОВ «ФК «ЦФР» передає (відступає) АТ «Таскомбанк» за плату належні йому права вимоги, а АТ «Таскомбанк» приймає належні ТОВ «ФК «ЦФР» права вимоги до боржників.

Відповідачка належним чином не виконала умови кредитного договору, в зв`язку з чим у неї перед АТ «Таскомбанк» виникла заборгованість станом на 12.05.2025 року в розмірі 71150,62 грн., з яких: заборгованість з основного боргу 47853,02 грн., заборгованість по річним процентам - 4,08 грн., заборгованість по щомісячним процентам - 23293,52 грн..

Оскільки по теперішній час відповідачка грошові кошти в повному обсязі не повернула, позивач змушений звернутись до суду за захистом своїх прав та законних інтересів.

Тому, просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі та стягнути з відповідача суму заборгованості в розмірі 71150,62 грн.

Ухвалою судді П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 19.09.2025 рокувідкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, у якій роз`яснено відповідачу право подати заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Заяв по суті справи від відповідача до суду не надходило.

Відповідно до ст.191 ЦПК України, - у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Враховуючи, що розгляд справи проводиться без виклику сторін, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, розглянувши подані документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, доходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставою для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Частиною 1 ст.13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Як встановлено судом і вбачається з письмових матеріалів справи, 28.12.2021 року між ТОВ «ФК» Центр фінансових рішень» (далі - первісний кредитор, ТОВ «ФК «ЦФР») правонаступником якого є AT «ТАСКОМБАНК» та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір №. Відповідно до умов Кредитного договору позичальнику надано грошові кошти на наступних умовах: сума кредиту - 49220,00 гривень; строк користування - 36 місяців; річні проценти - 7 % від суми боргу за договором; щомісячні проценти 2,70 % від суми кредиту. Кредитні кошти відповідачем було отримано шляхом безготівкового перерахування коштів у спосіб, зазначений в кредитному договорі.

У той же день між ОСОБА_1 та ТОВ «ФК «ЦФР» підписано паспорт кредиту від ТОВ «ФК «ЦФР» № 5810685, в якому визначені основні умови договору, порядок повернення кредиту: кількість і розмір платежів, графік платежів.

01.09.2021 між ТОВ «ФК «ЦФР» та АТ «Таскомбанк» укладено Договір про відступлення права вимоги №01/09/21, у відповідності до умов якого ТОВ «ФК «ЦФР» передає (відступає) АТ «Таскомбанк» за плату належні йому права вимоги, а АТ «Таскомбанк» приймає належні ТОВ «ФК «ЦФР» права вимоги до боржників.

Відповідно до п. 2.2, 9.4 зазначеного договору сторони погодили, що первісний кредитор має право щоденно передавати (відступати) новому кредитору свої права вимоги до позичальників, а новий кредитор зобов`язаний набувати такі права вимоги, шляхом підписання відповідних реєстрів прав вимог із зазначенням ціни договору та розміру заборгованостей позичальників.

Відповідно до Реєстру Прав Вимог до договору про відступлення права вимоги №01/09/21 від 01.09.2021 року за 29.12.2021 року АТ «Таскомбанк» набуло права грошової вимоги до відповідачки в сумі 49257,98 грн. Тобто, суду подано Реєстр прав вимоги до договору про відступлення права вимоги №01/09/21 від 01.09.2021 року, який надано станом на 29.12.2021 року, а сам кредитний договір укладено 28.12.2021 року.

Як зазначає позивач, відповідачка належним чином не виконала умови кредитного договору, в зв`язку з чим у неї перед АТ «Таскомбанк» виникла заборгованість станом на 12.05.2025 року в розмірі 71150,62 грн., з яких: заборгованість з основного боргу 47853,02 грн., заборгованість по річним процентам - 4,08 грн., заборгованість по щомісячним процентам - 23293,52 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості по кредитному договору та виписками з особового рахунку за період з 28.12.2021 року по 12.05.2025 року .

Водночас, з доданих позивачем доказів, зокрема з копії Договору про відступлення права вимоги №01/09/21 від 01.09.2021 року вбачається, що його сторонами фактично здійснено передачу невизначених вимог, оскільки жодної визначеної вимоги, що існувала б у ТОВ "Фінансова компанія "Центр фінансових рішень" щодо відповідача ОСОБА_1 на момент укладення Договору про відступлення права вимоги №01/09/21 від 01.09.2021 року, в цьому договорі не вказано.

Отже, оскільки відступлення права вимоги може здійснюватися лише стосовно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав, та договір (відступлення права вимоги) є похідним від кредитного договору, тому він не може бути укладений раніше кредитного договору, за яким переходить право вимоги.

З цих підстав, суд визнає неналежним доказом на підтвердження факту переходу права вимоги від ТОВ «ФК`ЦФР» до АТ «Таскомбанк» права вимоги за кредитним договором № від 28.12.2021 року.

Разом з тим, з аналізу матеріалів справи вбачається, що право вимоги від первісного кредитора ТОВ «ФК`ЦФР» перейшло до нового кредитора, починаючи ще 01.09.2021, а сам кредитний договір № був укладений 28.12.2021 року, що взаємовиключає одне одного, оскільки права та обов`язки за договором про відступлення права вимоги є похідними від кредитного договору, а отже не може бути укладеним раніше кредитного договору, за яким переходить право вимоги.

З наведеного слідує, що було здійснено передачу невизначених вимог, оскільки жодної визначеної вимоги, що існувала б у ТОВ «ФК`ЦФР» до ОСОБА_1 , на момент укладення Договору про відступлення права вимоги №01/09/21 від 01.09.2021 року, в останньому не вказано.

У зв`язку з наведеним, хоча чинне законодавство не забороняє відступлення майбутніх вимог, але це стосується майбутніх вимог тільки за умови їх визначеності, тоді як передача за правочином невизначених, позбавлених конкретного змісту вимог, у тому числі й на майбутнє, тягне за собою наслідки у вигляді не укладеності відповідного правочину, оскільки його сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину або такий предмет не індивідуалізовано належним чином (постанова Верховного Суду від 24.04.2018 у справі №914/868/17).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2022 року у справі №910/12525/20 зроблено висновок, що відповідно до ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом зазначених норм, права кредитора у зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора), якщо договір відступлення права вимоги з такою особою укладений саме кредитором. Отже, якщо такий договір був укладений особою, яка не володіє правом вимоги з будь-яких причин (наприклад, якщо право вимоги було раніше відступлене третій особі або якщо права вимоги не існує взагалі, зокрема у зв`язку з припиненням зобов`язання виконанням), тобто якщо ця особа не є кредитором, то права кредитора в зобов`язанні не переходять до набувача. Разом з тим положення ч.1 ст. 203 ЦК України прямо встановлюють, що застосовуються саме до змісту правочину (сукупності його умов), а не до його суб`єктного складу. В тому випадку, коли особа відступає право вимоги, яке їй не належить, у правовідносинах відсутній управлений на таке відступлення суб`єкт. За загальним правилом п. 1 ч. 1 ст.512, ст.514 ЦК України, у цьому разі заміна кредитора у зобов`язанні не відбувається.

Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора є істотними умовами цього договору.

Таким чином, суду необхідно з`ясувати обсяг і зміст прав, які перейшли до позивача, як нового кредитора, від ТОВ «ФК» Центр фінансових рішень» та чи існували ці права на момент їх переходу.

Суд також звертає увагу на те, що доказів на підтвердження оплати за договором про відступлення права вимоги №01/09/21 від 01.09.2021 року стороною позивача не надано.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому досліджені наявних у справі доказів. Жодний доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки суд відображає в рішенні, в якому наводить мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Згідно зі ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

У Постанові Верховного Суду від 30.01.2018 у справі №161/16891/15-ц вказано, що відповідно до змісту ч. 1 ст.1050ЦК України з урахуванням ст.ст. 526,527,530 ЦК України, банк має довести надання позичальникові грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором.

Отже, оскільки позивачем не доведено факту відступлення права грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 від первісного кредитора ТОВ «ФК`ЦФР» до АТ «Таскомбанк», відповідно АТ «Таскомбанк» взагалі не є належним позивачем у даній справі, що є самостійною підставою для відмови у позові.

З огляду на викладене, враховуючи вимоги статей 12, 81 ЦПК України, зважаючи на те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження отримання права грошової вимоги до відповідача, а подання позову особою, яка не набула права вимоги, є самостійною підставою відмови в позові, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Крім того, оскільки судом відмовлено у задоволенні позову, сплачений при поданні позову судовий збір не підлягає стягненню з відповідача та залишається за позивачем.

Керуючись ст.4,10,12,13,76-81,133,141,279,258-259,264,265,268,273,354-355,365 ЦПК України, ст.202,208,509,526,610,611,626,634,639,1054,ЦК України, суд,

ухвалив:

В задоволенні позову Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, - відмовити.

Судові витрати залишити по фактично понесеним.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення. У випадку, якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи:

Позивач:Акціонерне товариство «ТАСКОМБАНК», Код , місцезнаходження:01032, м.Київ, вул.Симона Петлюри,30.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

Суддя: Ю.В.Кудрявцева