Виноградівський районний суд Закарпатської області
_________________________________________________________________________
Справа № 299/4170/24
Номер провадження 2-р/299/15/25
У Х В А Л А

18.11.2025 року м. Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області у складі головуючого судді Леньо В.В., секретар судового засідання Казимірська Н.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Виноградів заяву ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 майора ОСОБА_1 про роз`яснення рішення Виноградівського районного суду від 17.10.2024 року у цивільній справі №299/4170/24 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Орган опіки та піклування Королівської селищної ради, про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини,

В С Т А Н О В И В:

ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 майор ОСОБА_1 05.11.2025р. звернувся до Виноградівського суду із заявою про роз`яснення судового рішення від 17.10.2024 року у цивільній справі №299/4170/24 за позовом ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Орган опіки та піклування Королівської селищної ради, про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини.

Заява мотивована тим, що 17.10.2024р. Виноградівським районним судом Закарпатської області була розглянута цивільна справа №299/4170/24 за позовом ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Орган опіки та піклування Королівської селищної ради, про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини.

За наслідками розгляду вказаної цивільної справи суд ухвалив рішення про задоволення позовних вимог, згідно з якими шлюб, укладений 17.09.2019 року між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований у Виноградівському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області, актовий запис №185 розірвано.

Вирішено питання про визначення місця проживання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , разом з батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_1 та залишено дитину ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на утриманні та самостійному вихованні батька.

Обгрунтовуючи свої вимоги заявник вказує, що за допомогою мобільного застосунку «Резерв+» ОСОБА_2 подав заяву про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період на підставі п.4, ч.1 ст. 23 Закону України №3543-ХІІ. Зазначена заява булла задоволена та громадянину ОСОБА_2 надано відстрочку від мобілізації на особливий період терміном до 02.02.2026 року, що відображено у ЄДР ПВР.

ІНФОРМАЦІЯ_5 не залучався Виноградівським районним судом третьою особою без самостійних вимог до розгляду зазначеної справи, однак винесене рішення безпосередньо стосується прав та законних інтересів ІНФОРМАЦІЯ_6 , який відповідно до Закону України №1932-ХІІ являється органом військового управління що забезпечує виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації. ОСОБА_2 є військовозобов`язаним громадянином України, на якого в силу вимог ст. 65 Конституції України покладено обов`язок захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України.

При цьому, зазначене рішення суду у справі №299/4170/24 є не зовсім зрозумілим (неясним) в частині: залишити малолітню ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на утриманні та самостійному вихованні батька, з огляду на вимоги ч. 2 ст. 157 СК відповідно до якої той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

На підставі викладеного та керуючись ст.271 ЦПК України, заявник просить суд роз`яснити зазначене рішення суду, зокрема, серед питань що потребують роз`яснення судового рішення просить висвітлити наступні питання: чи рішення суду у справі №299/4170/24 позбавляють ОСОБА_3 батьківської правосуб`єктності? Чи змінився обсяг сімейних прав та обов`язків щодо виховання та утримання малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 між її батьками? Чи носить рішення у справі 299/4170/24 преюдиційний характер в розумінні вимог п.4 ч. 1 ст. 23 Закону України №3543-ХІІ

В судове засідання сторони не з`явились, про розгляд заяви повідомлялися належним чином, заяв та клопотань про причини неявки або відкладення слухання справи не надали, а відтак їх неявка не перешкоджає розгляду клопотання по суті, а отже, дослідивши подану заяву та матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд розглядає заяву про роз`яснення судового рішення у порядку, в якому було ухвалено відповідне судове рішення, протягом десяти днів з дня її надходження. У разі необхідності суд може викликати учасників справи, державного чи приватного виконавця в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви про роз`яснення рішення. (ч. 3 ст. 271 ЦПК України).

Відповідно до ст.271 ЦПК України, за заявою учасників справи, державного виконавця, приватного виконавця суд роз`яснює судове рішення, яке набрало законної сили, не змінюючи змісту судового рішення. Подання заяви про роз`яснення судового рішення допускається, якщо судове рішення ще не виконане або не закінчився строк, протягом якого рішення може бути пред`явлене до примусового виконання. Про роз`яснення або відмову у роз`ясненні судового рішення суд постановляє ухвалу, яку може бути оскаржено.

За своєю правовою суттю роз`яснення судового рішення зумовлене його нечіткістю, якщо рішення є неясним та незрозумілим для осіб, щодо яких воно постановлене, так і тих, що будуть здійснювати його виконання. Тобто, роз`яснення полягає в тому, що суд не в праві давати відповідь на нові та невирішені ним вимоги, а лише має роз`яснити положення постановленого рішення, які нечітко сформульовані, що позбавляє можливості його реалізації.

Стаття 271 ЦПК України передбачає можливість роз`яснення судом ухваленого ним рішення з метою усунення такого недоліку, як незрозумілість судового рішення (наприклад, можливість неоднакового тлумачення висновків суду), що перешкоджає його належному виконанню.

Також, виходячи із системного тлумачення положень статті 271 ЦПК України, механізм, визначений цією статтею, не може використовуватися, якщо хтось із осіб, які беруть участь у справі, не розуміє, наприклад, мотивації судового рішення. У разі незгоди з мотивацією судового рішення особи, які беруть участь у справі, можуть оскаржити це судове рішення, якщо таке право надане цим Кодексом.

Як вбачається зі змісту клопотання про роз`яснення судового рішення вбачається, що заявник прохає суд роз`яснити стосовно того, чи рішення суду у справі №299/4170/24 позбавляє ОСОБА_3 батьківської правосуб`єктності, чи змінився обсяг сімейних прав та обов`язків щодо виховання та утримання малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 між її батьками? Чи носить рішення суду у справі №299/4170/24 преюдиційний характер в розумінні вимог п.4 ч.1 ст.23 Закону України №3543-ХІІ.

Таким чином, підставою для подання заяви про роз`яснення судового рішення є його незрозумілість.

Отже, якщо рішення суду є незрозумілим для осіб, які брали участь у справі, а також (або) для державного виконавця, суд за їхньою заявою постановляє ухвалу, в якій роз`яснює своє рішення, не змінюючи при цьому його змісту.

При цьому суд, роз`яснюючи рішення, не вправі вносити будь-які зміни в існуюче рішення. Тобто процесуальна процедура роз`яснення судового акту виключає можливість будь-яким чином змінювати зміст цього судового рішення.

Суд зазначає, що підставою для роз`яснення судового рішення як засобу усунення недоліків ухваленого судового акта є його неясність, невизначеність. Фактично роз`ясненням рішення є зміна форми його викладення таким чином, щоб ті частини судового акта, які викликають труднощі для розуміння, були висвітлені ясніше та зрозуміліше. При цьому суд, роз`яснюючи рішення, не вправі вносити будь-які зміни в існуюче рішення. Тому процесуальна процедура роз`яснення судового акта виключає можливість будь-яким чином змінювати зміст цього судового рішення, навіть у разі подальшого виявлення судом правових помилок, допущених під час його ухвалення.

Водночас, ясність судового рішення полягає у логічному, чіткому, переконливому і зрозумілому викладенні змісту рішення. Недотримання цих вимог може ускладнити або взагалі унеможливити виконання постанови чи ухвали суду. Вимога логічності, зокрема, передбачає, що текст рішення має відображати причинно-наслідкові зв`язки у межах речення чи всього документу. Зокрема, мотивувальна частина рішення має відповідати його резолютивній частині.

Проаналізувавши зміст рішення суду від 17.10.2024 року у справі №299/4170/24, суд дійшов висновку.

Так, з клопотання вбачається, що громадянин ОСОБА_2 за допомогою мобільного застосунку «Резерв+» подав заяву про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період на підставі п.4, ч.1 ст. 23 Закону України №3543-ХІІ. Зазначена заява булла задоволена та громадянину ОСОБА_2 надано відстрочку від мобілізації на особливий період терміном до 02.02.2026 року, що відображено у ЄДР ПВР.

При цьому ІНФОРМАЦІЯ_5 не залучався Виноградівським районним судом третьою особою без самостійних вимог до розгляду зазначеної справи, однак винесене рішення безпосередньо стосується прав та законних інтересів ІНФОРМАЦІЯ_6 , який відповідно до Закону Україну №1932-ХІІ являється органом військового управління, що забезпечує законодавства з питань військового обов`язку і військо мобілізаційної підготовки та мобілізації, а громадянин ОСОБА_2 є військовозобов`язаним громадянином України, на якого в силу Конституції України покладено обов`язок захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України.

Між тим, згідно п.21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», роз`яснення рішення суду, а не ухвали, можливе тоді, коли воно не містить недоліків, що можуть бути усунені лише ухваленням додаткового рішення, а є незрозумілим, що ускладнює його реалізацію. Зазначене питання розглядається судом, що ухвалив рішення, і в ухвалі суд викладає більш повно та ясно ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не вносячи змін у суть рішення і не торкаючись питань, які не були предметом судового розгляду. Роз`яснення рішення не допускається, якщо воно виконане або закінчився установлений законом строк, протягом якого рішення може бути пред`явлене до виконання. Якщо фактично порушено питання про зміну рішення або внесення в нього нових даних, у тому числі й роз`яснення мотивів ухваленого рішення, суд ухвалою відмовляє в роз`ясненні рішення.

Тобто роз`яснення судового рішення є за своєю суттю одним із способів усунення його недоліків, але без виправлення і постановлення додаткового рішення цим же судом. Роз`яснення судового рішення зумовлюється його нечіткістю за змістом, коли воно є неясним та незрозумілим для осіб, стосовно яких воно ухвалене, так і для тих, що будуть здійснювати його виконання. Це стосується випадків, коли судом недотримані вимоги ясності, визначеності рішення, а саме, мають місце положення, які викликають суперечки щодо його розуміння та під час виконання. Виходячи з цієї норми закону, роз`яснення рішення суду це уточнення, більш чітке і зрозуміле викладення справжнього його змісту.

Роз`яснення рішення є засобом виправлення недоліків судового акта, який полягає в усуненні неясності судового рішення суду. Таким чином, суд роз`яснює суть судового рішення, якщо воно є незрозумілим для суб`єкта, якому надано право звернення за відповідним роз`ясненням. Між тим, необхідність такого роз`яснення випливає з обставин неоднозначного розуміння рішення суду з метою його виконання.

Роз`яснено може бути рішення суду у разі, якщо без такого роз`яснення його важко виконати, оскільки має місце ймовірність неправильного його виконання чи невиконання внаслідок неясності резолютивної частини рішення.

Текст рішення суду не містить двозначних трактувань, є зрозумілим та доступним для сприйняття, в ньому викладені обставини в обґрунтування прийняття саме такого рішення, в ньому дано оцінку та правовий аналіз поданим доказам, а також зазначено посилання на законодавчі акти, якими керувався суд, приймаючи рішення.

Проаналізувавши поставлені заявником питання, суд зазначає, що питання про позбавлення ОСОБА_3 батьківської правосуб`єктності (позбавлення батьківських прав та/або звільнення від батьківських обов`язків) - не було передано на судовий розгляд позивачем. Тому Рішення суду не позбавляє ОСОБА_3 батьківської правосуб`єктності.

Так само, питання про зміну визначеного законом обсягу сімейних прав та обов`язків щодо виховання та утримання дітей - не було передано на судовий розгляд позивачем. Тому даним Рішенням суду не змінено визначені законом обсяг сімейних прав та обов`язків між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Суд констатує, що життєві обставини не є статичними, а перебувають у постійному розвитку та можуть змінюватися.

Так, Конституція України та Сімейний кодекс України встановлюють загальні принципи та правила щодо батьківства, батьківських прав та обов`язків.

Згідно зі Сімейним кодексом України, батьківські права та обов`язки є нероздільними і не залежать від шлюбу батьків. Отже, незалежно від статусу батьківських стосунків (шлюб, розлучення, одностатеві шлюби тощо), батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо виховання та утримання своїх неповнолітніх дітей.

Так, відповідно до ч.2 ст.51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Зокрема, мати дитини не позбавлена батьківських прав і відсутнє будь-яке рішення органу опіки та піклування щодо встановлення режимі спілкування із дитиною та участі матері у вихованні дитини, мати у будь-який час має право і обов`язок брати участь у вихованні дитини.

Окрім того, при роз`ясненні зазначеного рішення суду суд також бере до уваги і висновки, викладені в Ухвалі Верховного суду від 05.01.2023р. у справі №991/5572/22, де Верховний Суд зазначив, що «… якщо цивільний спір виникає між двома приватними особами, а правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді вказаної справи, де держава не є стороною у справі, то рішення суду у цій справі не може бути використане для врегулювання відносин між позивачем та державою, а інститут окремого провадження не може використовуватися для створення преюдиційних фактів з метою подальшого вирішення будь-якого спору про право.

Існування реальних загроз національній безпеці може виступати критерієм правомірності певного відступу держави від загальних правил (підходів), які стосуються: дії закону в часі, отримання принципу законності, принципів змагальності та рівності учасників судового процесу та обов`язковості виконання судового рішення».

Також, суд вказує на те, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Приватно-правовий інструментарій не повинен використовуватися учасниками сімейних відносин для уникнення виконання встановлених законом обов`язків. Зловживання правом і використання приватно-правового інструментарію всупереч його призначенню проявляється в тому, що: особа використовувала право на зло; наявні негативні наслідки (різного прояву) для інших осіб, держави (негативні наслідки являють собою певний стан, до якого потрапляють інші суб`єкти, чиї права безпосередньо пов`язані з правами особи, яка ними зловживає; цей стан не задовольняє інших суб`єктів; для здійснення ними своїх прав не вистачає певних фактів та/або умов: настання цих фактів/умов безпосередньо залежить від дій іншої особи; інша особа може перебувати у конкретних правовідносинах з цими особами, які потерпають від зловживання нею правом, або не перебувають); враховується правовий статус особи/осіб (особа перебуває у правовідносинах і як їх учасник має уявлення не лише про обсяг своїх прав, а і про обсяг прав інших учасників цих правовідносин та порядок їх набуття та здійснення; особа не вперше перебуває у цих правовідносинах або ці правовідносини є тривалими, або вона є учасником й інших аналогічних правовідносин). Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 10 лютого 2021 року у справі №754/5841/17.

Так, у зв`язку з повномасштабною збройною агресією російської федерації з 24 лютого 2022 року указом Президента в Україні введено воєнний стан, строк дії якого наразі продовжено до 03.02.2026 року.

Відповідно до пп.4 п.1 ч.1 ст.23 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» не підлягають призову на військову службу під час мобілізації жінки та чоловіки, які мають дитину (дітей) віком до 18 років, якщо другий з батьків такої дитини (дітей) помер, позбавлений батьківських прав, визнаний зниклим безвісти або безвісно відсутнім, оголошений померлим, відбуває покарання у місцях позбавлення волі, а також коли особа самостійно виховує та утримує дитину за рішенням суду або запис про батька такої дитини в Книзі реєстрації народжень здійснений на підставі частини першої статті 135 Сімейного кодексу України.

Окрім того, суд наголошує, що умови існування в державі воєнного стану, строк дії якого наразі продовжено до 03.02.2026р., можуть визначати домінування суспільного інтересу над приватним, що характерно для сучасної України, яка перебуває зараз в стані війни з росією.

Керуючись ст.271 ЦПК України, суд-

У Х В А Л И В:

Заяву ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 майора ОСОБА_1 - задовольнити.

Роз`яснити рішення Виноградівського районного суду від 17.10.2024 у цивільній справі №299/4170/24 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Орган опіки та піклування Королівської селищної ради Берегівського району Закарпатської області, про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини, зазначивши, що рішення суду у справі №299/4170/24 не позбавляє ОСОБА_3 батьківської правосуб`єктності, а відтак не змінився і весь обсяг сімейних прав та обов`язків щодо виховання та утримання своєї малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , між їх батьками, а також зазначене рішення суду у справі №299/4170/24 не носить преюдиційний характер в розумінні вимог п.4 ч.1 ст.23 Закону України №3543-ХІІ.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення, а особами, які не були присутні в судовому засіданні протягом п`ятнадцяти днів з дня її отримання.

Копію ухвали надіслати (видати) особам, які беруть участь у справі.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення у відповідності до ст.261 ЦПК України. Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Головуючий Леньо В. В.