Справа № 203/7267/24
Провадження № 2/204/1251/25
ЧЕЧЕЛІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2025 року Чечелівський районний суд м. Дніпра у складі:

головуючого судді Чапала Г.В.,

за участю секретаря судового засідання Азарян Б.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИВ:

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» (надалі ТОВ «Діджи Фінанс») звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи позовні вимоги тим, що 30.04.2016 року між Публічним акціонерним товариством «Банк Михайлівський» та ОСОБА_1 укладено угоду № 200520218 щодо кредитування.

Відповідно до умов кредитного договору (на умовах повернення, платності, строковості) банк надав позичальнику у користування кредитні кошти в розмірі 15887,92 грн., з встановленим строком користування з 30.04.2016 по 30.04.2018, а відповідач зобов`язався повернути отримані кошти у встановлений в Кредитному договорі строк, та сплатити відсотки за користування кредитними коштами.

У подальшому, 20.07.2020 ТОВ «Діджи Фінанс» набуто право вимоги за кредитними договорами, укладеними з позичальниками ПАТ «Банк Михайлівський», на підставі договору № 7_БМ від 20.07.2020, укладеному за результатами публічних торгів (аукціону) лоту №GL16N618071 проведеного 15.06.2020, що підтверджено постановою Північного апеляційного господарського суду від 01.07.2021 у справі № 910/11298/16, відповідно до якої позивача визнано єдиним та належним кредитором за кредитними договорами укладеними з позичальниками ПАТ «Банк Михайлівський», в тому числі і за Кредитним договором.

Таким чином, банк, правонаступником якого є позивач, виконав свої зобов`язання за Кредитним договором належним чином, у той же час відповідач порушив умови кредитного договору щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків за користування кредитними коштами в повному обсязі та в визначений строк.

Станом на 20.08.2024 загальний розмір заборгованості відповідача перед позивачем за кредитним договором становить 46304,33 грн., з яких: 15887,92 грн. - заборгованість за кредитом; 30416,41 грн. - заборгованість за відсотками.

Заборгованість розрахована станом на дату укладання до договору факторингу №7_БМ від 20.07.2020 укладеного між ПАТ «Банк Михайлівський» та ТОВ «Діджи Фінанс» та зафіксована у додатку до договору - реєстрі кредитних договорів.

Положеннями ст. 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Оскільки, відповідно до ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом - то ТОВ «Діджи Фінанс» вважає за доцільне користуватись обсягом прав, якими був наділений попередній кредитор, але в межах, що не суперечать нормам законодавства щодо позовної давності.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Отже, за змістом наведеної норми закону позивач вважає, що нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже згідно розрахунків позивача, заборгованість відповідача на момент звернення із позовом включає: власне заборгованість за кредитним договором № 200520218 від 30.04.2016 46 304,33 грн; суму 3% річних 4 171,61 грн; суму інфляційних втрат за несвоєчасне виконання зобов`язання 20 858,55 грн., відповідно разом заборгованість становить 71 334,49 грн.

Враховуючи вищевикладене представник позивача просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором № 200520218 від 30.04.2016 у загальному розмірі 71 334,49 грн., та судові витрати.

З урахуванням вимог ст.ст. 19, 274, 276, 277 ЦПК України, розгляд справи здійснено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Від представника відповідача адвоката Трикози Т.В. надійшов відзив на позовну заяву, за змістом якого відповідач та його представник вважають, що позовні вимоги ТОВ «Діджи Фінанс» є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню виходячи з наступного.

20 травня 2016 року відповідач отримав офіційні повідомлення від ПАТ «Банк Михайлівський» та ТОВ «ФК «Плеяда» про укладення між ними договору факторингу №1905 від 19.05.2016 року, у зв`язку з чим право вимоги за кредитним договором №200520218 від 30.04.2016 року було відступлено ТОВ «ФК «Плеяда», яке набуло статусу нового кредитора. У подальшому ТОВ «ФК «Плеяда» на підставі договору факторингу №1 від 20.05.2016 року відступило свої права вимоги на користь ТОВ «ФК «Фагор». Враховуючи зазначені повідомлення, відповідач добросовісно виконував зобов`язання саме перед ТОВ «ФК «Фагор», яке на той момент було законним кредитором, та 15 листопада 2017 року повністю погасив заборгованість за кредитним договором, що підтверджується довідкою ТОВ «ФК «Фагор» про повне погашення кредиту та відповідною інформацією Українського Бюро кредитних історій.

Водночас, як стверджує відповідач, жодних повідомлень чи претензій від ТОВ «Діджи Фінанс», зокрема повідомлення №1625 від 28.10.2020 року чи претензії №200520218 від 19.12.2022 року, ним не отримувалося, так само як і не отримувалося будь-яких документів, що підтверджували б перехід права вимоги за кредитним договором на користь позивача. Позивач посилається на договір відступлення права вимоги №7_БМ від 20.07.2020 року, укладений між ПАТ «Банк Михайлівський» та ТОВ «Діджи Фінанс», проте відповідач вказує, що зазначений договір був укладений через три роки після фактичного погашення ним заборгованості, а тому на момент його укладення первісний кредитор уже не мав права вимоги до відповідача та не міг передати те, чого не існувало. Наданий позивачем витяг із реєстру кредитних договорів до договору факторингу №7_БМ від 20.07.2020 року, на думку відповідача, не є належним і достатнім доказом переходу права вимоги, оскільки він лише містить перелік боржників, але не підтверджує наявності реальної заборгованості чи факту її передачі саме щодо відповідача.

Також відповідач звертає увагу, що посилання позивача на постанову Північного апеляційного господарського суду від 01.07.2021 року у справі №910/11298/16 є безпідставним, оскільки вказана постанова не містить переліку конкретних договорів, за якими нібито перейшли права вимоги, та не встановлює жодних обставин щодо відповідача. Відповідач не брав участі у тій справі, а тому зазначена постанова суду не має преюдиційного значення відповідно до вимог ст. 82 ЦПК України. Відповідач підкреслює, що виконання ним кредитного зобов`язання перед ТОВ «ФК «Фагор» у 2017 році є належним виконанням обов`язку відповідно до ст. 204 та ст. 1082 ЦК України, оскільки він діяв на підставі офіційних повідомлень кредитора та не міг знати про можливі майбутні судові рішення. Подальше визнання у 2021 році недійсними окремих договорів факторингу між іншими суб`єктами господарювання не може впливати на зобов`язання, які були належним чином виконані задовго до цього.

З огляду на викладене відповідач наполягає, що повторне стягнення з нього суми кредитної заборгованості, яка була повністю погашена у 2017 році перед належним кредитором, є юридично неможливим та суперечить як нормам матеріального права, так і загальним принципам добросовісності та правової визначеності. У разі якщо позивач вважає, що ТОВ «ФК «Фагор» безпідставно отримало кошти за погашеним кредитом, належним способом захисту є звернення з вимогами про повернення безпідставно набутого до відповідної фінансової компанії, а не пред`явлення вимог до відповідача, який сумлінно виконав свої зобов`язання. Таким чином, на думку відповідача, позовні вимоги ТОВ «Діджи Фінанс» є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Із поданої представником позивача Завадською О.В. відповіді на відзив вбачається, що позивач не погоджується з доводами відповідача, викладеними у відзиві, оскільки вважає що вони ґрунтуються на неналежних доказах та не підтверджують факту виконання ним кредитних зобов`язань. Зазначені відповідачем документи не спростовують наявності боргу, а подані позивачем матеріали, навпаки, повністю його підтверджують.

Отже, надана відповідачем довідка про відсутність заборгованості не може розцінюватися як належний та допустимий доказ припинення зобов`язання. Такий документ не підтверджує фактичного руху коштів, не містить первинних бухгалтерських даних та не дає можливості встановити ні правову підставу, ні реальний характер здійснених платежів. Натомість позивачем до позовної заяви долучено банківські виписки по рахунку відповідача, які є належними та достовірними доказами існування та розміру заборгованості.

Позивач звертає увагу, що постановою Північного апеляційного господарського суду від 01.07.2021 р. у справі №910/11298/16 констатовано нікчемність договору факторингу від 19.05.2016 №1905 та застосовано відповідні правові наслідки. Зокрема, суд зобов`язав ТОВ «Фінансова компанія «Плеяда» передати ТОВ «Діджи Фінанс» усі документи, отримані ним від ПАТ «Банк Михайлівський» на підставі зазначеного договору факторингу та актів приймання-передачі №1 і №2 від 20.05.2016 р.

Також у згаданій постанові судом встановлено відсутність у ТОВ «Фінансова компанія «Плеяда» будь-яких майнових прав (прав вимоги) до боржників, перелік яких містився у договорі факторингу від 19.05.2016 №1905, реєстрах прав вимог від 19.05.2016 №1 та від 20.05.2016 №2, а також в актах приймання-передачі №1 і №2 від 20.05.2016 р. Відтак у цієї компанії не виникало правомочності розпоряджатися відповідними правами, у тому числі передавати їх іншим особам.

У зв`язку з цим суд визнав недійсним також договір факторингу від 20.05.2016 №1, укладений між ТОВ «Фінансова компанія «Плеяда» та ТОВ «Фінансова компанія «Фагор». Нікчемний або визнаний недійсним правочин є недійсним з моменту його вчинення, що виключає виникнення будь-яких правових наслідків, окрім наслідків недійсності.

Окрім того, зазначеною постановою встановлено відсутність у ТОВ «Фінансова компанія «Фагор» будь-яких майнових прав або прав вимоги до боржників, перелік яких містився в документах, що походять від договору факторингу від 19.05.2016 №1905, у відповідних реєстрах прав вимог №1 та №2, актах приймання-передачі від 20.05.2016 р., а також у договорі факторингу від 20.05.2016 №1 та його додатках. Тобто ця компанія не була і не могла бути кредитором відповідача за спірним кредитним договором.

Таким чином, на думку позивача, відповідач не довів належного виконання кредитного зобов`язання. Наявні в матеріалах справи документи підтверджують, що борг за кредитним договором залишається непогашеним. Позивач вважає свої позовні вимоги обґрунтованими, підтвердженими належними доказами та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

У свою чергу, представником відповідача було направлено на адресу суду заперечення на відповідь на відзив. Відповідно до змісту яких, ознайомившись із доводами, викладеними позивачем у відповіді на відзив, представник відповідача вважає їх необґрунтованими та такими, що не спростовують наведених у відзиві обставин. Позивач помилково стверджує, що довідка ТОВ «ФК «Фагор» про закриття кредитної заборгованості не може бути належним доказом, тоді як саме на підставі офіційних повідомлень ПАТ «Банк Михайлівський» та ТОВ «ФК «Плеяда» відповідач отримав інформацію про відступлення права вимоги та був зобов`язаний здійснювати платежі на реквізити нового кредитора ТОВ «ФК «Фагор».

Сторона відповідача вказує, що керуючись отриманими документами, відповідач у повному обсязі виконав свої кредитні зобов`язання перед особою, яка на той момент на законних підставах заявила про набуття прав кредитора. Ці обставини підтверджуються кредитною історією від 16.05.2025 року, наданою Українським бюро кредитних історій, у якій під номером 4 зафіксовано, що по кредиту від 30.04.2016 року у сумі 15 887,92 грн заборгованість становить 0,00 грн, прострочення відсутнє, а донором інформації є саме фінансова компанія «Фагор». Також наявна довідка директора ТОВ «Фінансова компанія «Фагор» від 15.11.2017 року, з якої вбачається повне погашення боргу та закриття договору, а факт здійснення платежів підтверджується квитанціями, які, попри значний строк їх зберігання, дозволяють однозначно ідентифікувати отримувача, призначення платежів та суми.

При цьому Верховний Суд у постанові від 17.12.2020 року у справі №278/2177/15-ц визначив, що доказами наявності чи відсутності заборгованості є саме первинні документи. Такі документи відповідач надав у матеріали справи. Натомість долучені позивачем виписки ПАТ «Банк Михайлівський» від 05.11.2024 року не відповідають вимогам ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», оскільки не містять обов`язкових реквізитів, зокрема підписів та даних відповідальних осіб, а також не засвідчені у спосіб, визначений нормативними актами.

За таких обставин зазначені виписки не можуть вважатися достовірними та допустимими доказами. Відповідач діяв добросовісно та відповідно до вимог законодавства, оскільки на момент виконання зобов`язання отримав повідомлення про заміну кредитора і не мав жодних підстав сумніватися в дійсності переходу права вимоги. Згідно з положеннями статей 512, 514 та частини 2 статті 517 ЦК України боржник має право здійснити погашення заборгованості первісному кредитору або особі, яка заявила про набуття відповідних прав, якщо інше йому не доведено. Саме такий порядок дій був застосований відповідачем. Подальше визнання договору факторингу недійсним через чотири роки після фактичного виконання зобов`язань не може створювати для добросовісного боржника обов`язок повторної сплати суми боргу, яка вже була повністю погашена.

Якщо позивач вважає, що ТОВ «ФК «Фагор» отримало кошти без достатніх правових підстав, саме до цієї юридичної особи він має право звернутися із вимогою про повернення безпідставно отриманих сум, а не пред`являти ту саму вимогу боржнику, який свій обов`язок належним чином виконав. Вказаний підхід узгоджується із позицією судів у подібних спорах, зокрема з постановою Вінницького апеляційного суду від 29.05.2025 року у справі №148/2177/24 за участю того ж позивача, у якій суд наголосив на неприпустимості повторного стягнення вже виконаних зобов`язань у ситуації, коли боржник сплатив кошти особі, яка на момент оплати виступала фактичним та заявленим кредитором.

У зв`язку з наведеним доводи позивача є необґрунтованими, а обставини, наведені у відзиві, залишаються повністю підтвердженими наявними доказами та положеннями законодавства. Враховуючи викладене, в задоволенні позовної заяви відповідач просив відмовити в повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, вивчивши та оцінивши докази у справі, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Між ПАТ «Банк Михайлівський» та ОСОБА_1 30.04.2016 року підписано кредитний договір № 200520218, відповідно до умов якого кредит останньому надано на умовах повернення, платності, строковості. Банк надав Позичальнику кредит в розмірі 15887,92 грн., строк кредиту 730 днів з 30.04.2016 по 30.04.2018, розмір процентної ставки 0,0001% річних, комісія за видачу кредиту 1,5%, а відповідач зобов`язувався повернути отримані кошти у встановлений в кредитному договорі строк та сплатити відсотки за користування кредитними коштами (а.с. 7, т.1).

У подальшому, 20.07.2020 між ПАТ «Банк Михайлівський» та ТОВ «Діджи Фінанс» укладено договір про відступлення прав вимоги № 7_БМ, у відповідності до якого ПАТ «Банк Михайлівський» відступило ТОВ «Діджи Фінанс» належні йому права вимоги до боржників, зокрема до ОСОБА_1 за кредитним договором № 200520218 від 30.04.2016 (а.с. 14-15, т.1).

Згідно із п. 2 вищевказаного договору про відступлення прав вимоги, ТОВ «Діджи Фінанс» набуває усі права кредитора до боржників в день настання відкладальної обставини відповідно до п. 16-1 цього договору, але в будь-якому випадку не раніше моменту отримання ПАТ «Банк Михайлівський» у повному обсязі коштів, відповідно до п. 4 цього договору. Розмір прав вимоги, які переходять до нового кредитора, вказаний у додатку № 1 до цього договору.

Відповідно до витягу з реєстру боржників ПАТ «Банк Михайлівський» до Договору №7_БМ про відступлення прав вимоги від 20.07.2020 р., ТОВ «Діджи Фінанс» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 200520218 від 30.04.2016 в сумі 46304,33 грн, з яких заборгованість по тілу кредиту 15887,92 грн, заборгованість по відсотках 30416,41 грн (а.с. 17).

Згідно кредитної історії відповідача ОСОБА_1 , яка надана Українським Бюро Кредитних 16.05.2025, наявна інформація про те, що по кредиту від 22.04.2016 в сумі 15887,92 грн., термін кредиту до 30.04.2018, донор інформації «Фінансова Компанія «Фагор», сума заборгованості 0,00, термін прострочення немає, сума прострочення 0.00, кредитний транш не має, прострочень не має (а.с. 94-97, т.2).

Відповідно до довідки директора ТОВ «Фінансова Компанія «Фагор» від 15.11.2017, станом на 15.11.2017 заборгованість за договором погашена в повному обсязі та договір закритий (а.с. 91, т.2).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

У частині першій статті 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У відповідності до частини 1 статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За статтями 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відступлення права вимоги за своєю суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

За загальним правилом заміна кредитора у зобов`язанні не вимагає згоди на це боржника, якщо інше не передбачено законом або договором.

Згідно з частиною 2 статті 517 ЦК України боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

Боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, чи який вважає, що йому не надано належних доказів на підтвердження відступлення прав вимоги новому кредиту, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору (а не новому) і таке виконання є належним. Інших правових наслідків факт не повідомлення боржника про заміну кредитора чи ненадання йому доказів на підтвердження відступлення прав вимоги новому кредитору законом не передбачено.

Відповідно до частини 1 статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Згідно з частиною першою статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Частиною третьою статті 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У пункті 3 частини 2 статті 129 Конституції України закріплено основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1ст. 77 ЦПК України.) Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст.79 ЦПК України).

Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з частиною 1статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивач стверджує, що наявність у нього прав вимоги підтверджено постановою Північного апеляційного господарського суду від 01.07.2021 у справі № 910/11298/16. Водночас, хоча вказана постанова й містить посилання на те, що ТОВ «Діджи Фінанс» набуло право вимоги за усіма правами кредитора за основними договорами, що існували на момент переходу цих прав, згідно договору №7_БМ 20.07.2020, в той же час жодного переліку, які саме права вимоги були набуті та до яких саме договорів, вказане судове рішення не містить.

Суд враховує, що відповідно до положень ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

У той же час, відповідач у даній справі ОСОБА_1 не брав участі в розгляді справі №910/11298/16, а постановою Північного апеляційного господарського суду від 01.07.2021 року обставини щодо нього не встановлювалися.

Зважаючи на наведене, зазначене судове рішення не має преюдиційного значення в цій справі, отже доводи позивача не можуть бути прийняті судом до уваги.

Сам по собі витяг з реєстру кредитних договорів до договору факторингу № 7_ БМ від 20.07.2020 року, укладений між ПАТ «Банк Михайлівський» і ТОВ «Діджи Фінанс», не є достатнім і беззаперечним доказом переходу прав вимоги та існування заборгованості, оскільки свідчить лише про перелік осіб, які уклали договори з первісним кредитором і які не виконали умови кредитних договорів.

Окрім того, слід звернути увагу, що розрахунок суми боргу взагалі не містить даних про нарахування первісним кредитором коштів, періодичність їх сплати, нарахувань відсотків тощо, що унеможливлює перевірку нарахованих первісним кредитором сум.

Відповідачем надано довідку від 15.11.2017 року, з якої убачається, що станом на 15.11.2017 року за кредитом, який був наданий ПАТ «Банк Михайлівський» клієнту ОСОБА_1 за договором №200520218 від 30.04.2016 року заборгованість за договором погашена в повному обсязі та договір закритий. Додатково повідомлено, що відповідно до діючого законодавства України (зокрема ст. 204, 1082 ЦК України), дії боржників по виконанню обов`язку на користь ТОВ «ФК «Фагор» будуть вважатися належним виконанням зобов`язання за договором (а.с. 91, т.2). Окрім того, відповідачем надано копії банківських квитанцій (а.с. 122-127, т.2) що свідчать про оплату відповідачем протягом 2016 2017 років за вказаним зобов`язанням.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 01.07.2021 року рішення Господарського суду міста Києва від 04.03.2021 року у справі № 910/11298/16 скасовано в частині немайнових вимог, з ухваленням нового рішення про задоволення позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» у цій частині. Застосовано наслідки нікчемності договору факторингу від 19.05.2016 року № 1905, а саме: зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Плеяда» передати Товариству з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» документи, отримані ним від Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» згідно з договором факторингу від 19.05.2016 року № 1905 та актів прийому-передачі від 20.05.2016 року № 1 і № 2. Визнано відсутніми у Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Плеяда» будь-яких майнових прав (прав вимоги) до боржників, перелік яких зазначено у договорі факторингу від 19.05.2016 року №1905, реєстрах прав вимог від 19.05.2016 № 1 та від 20.05.2016 № 2 до цього договору та актах прийому-передачі від 20.05.2016 № 1 і № 2 до зазначеного договору факторингу. Визнано недійсним договір факторингу від 20.05.2016 № 1, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Плеяда» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фагор». Зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фагор» передати Товариству з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» документи, отримані ним від Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» згідно договору факторингу від 19.05.2016 року № 1905 та актів прийому-передачі до нього від 20.05.2016 року № 1 і № 2. Визнано відсутніми у Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фагор» будь-яких майнових прав (прав вимоги) до боржників, перелік яких зазначено у договорі факторингу від 19.05.2016 року №1905, реєстрах прав вимог до нього від 19.05.2016 року № 1 та від 20.05.2016 року № 2, актах прийому-передачі від 20.05.2016 року до зазначеного договору факторингу № 1 і № 2, та в договорі факторингу від 20.05.2016 року № 1 та додатках до нього.

Проте з наявних у справі доказів убачається, що відповідач сплатив в повному обсязі заборгованість за кредитним договором правонаступнику Банку ТОВ ФК «Фагор» до ухвалення рішення суду про визнання договору факторингу недійсним.

Тому таке погашення заборгованості є належним виконанням зобов`язань. Відповідно до ст. 516 ЦК України, що визначає порядок заміни кредитора у зобов`язанні, якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням (ч. 2 ст. 516 ЦК України).

Отже, оскільки відповідач виконав свої зобов`язання за кредитним договором перед особою, яка на той час була кредитором (відповідно до отриманих відповідачем офіційних повідомлень збоку первісного кредитора), і подальше визнання договорів недійсними не є підставою для покладення на відповідача обов`язку щодо повторної сплати заборгованості.

Проте позивач не позбавлений права звернутися з вимогою до ФК «Фагор» про повернення безпідставно отриманих коштів.

Відносно аргументів сторін щодо належності та допустимості доказів на підтвердження факту перерахування кредитних коштів відповідачу, а також факту погашення заборгованості відповідачем, суд виходить з наступного.

Позивач ТОВ «Діджи Фінанс», долучило до матеріалів позовної заяви виписки ПАТ «Банк Михайлівський» (на 539 аркушах) по рахунку ОСОБА_1 , які сформовані 02.12.2024. Вказані виписки не відповідають вимогам, встановленим у ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» до форми і змісту первинних та зведених облікових документів, зокрема, у долучених виписках відсутні такі обов`язкові реквізити, як: посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, вони також не засвідчені у спосіб, встановлений нормативними та підзаконними актами України.

Попри заперечення позивача, суд зважає на дані кредитної історії ОСОБА_1 , яка судом прийнята до уваги, оскільки отримана відповідно до приписів Закону України «Про організацію формування та обігу кредитних історій» від 23.06.2005 № 2704-IV, яким передбачені правові та організаційні засади формування і ведення кредитних історій, права суб`єктів кредитних історій та користувачів бюро кредитних історій, вимоги до захисту інформації, що складає кредитну історію, порядок утворення, діяльності та ліквідації бюро кредитних історій.

Частиною 1 ст. 4 ЗУ «Про організацію формування та обігу кредитних історій» визначено, зокрема, що принципами формування та доступу до інформації, яка складає кредитну історію, є: забезпечення конституційних прав і свобод суб`єктів кредитних історій; адекватність обсягів інформації цілям, для яких вони збираються; значимість, всебічність, об`єктивність, повнота і достовірність інформації; регулярність та безперервність надходження інформації; цільове використання інформації; строковість зберігання інформації; конфіденційність інформації та її захист; збір і надання інформації, що складає кредитну історію, виключно за згодою суб`єкта цієї кредитної історії; незалежність Бюро.

Частиною 1 ст. 5 ЗУ «Про організацію формування та обігу кредитних історій» передбачено, зокрема, що джерелами формування кредитних історій є: відомості, що надаються користувачем до бюро за письмовою згодою суб`єкта кредитної історії відповідно до цього Закону.

Оцінюючи у сукупності усі інші аргументи сторін, наведені ними в обґрунтування своїх вимог або заперечень, суд до уваги їх не бере, оскільки вони не відносяться до предмета спору та є явно необґрунтованими.

Таким чином, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Щодо розподілу судових витрат суд дійшов до наступного висновку.

Відповідно до положень ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з ч. 1 і ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір в сумі 2422,40 грн., який розподілу не підлягає і покладається на позивача, у зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог.

Вирішуючи питання стягнення витрат на професійну правничу допомогу суд виходить з наступного.

Представник відповідача просив понесені відповідачем витрати на професійну правничу допомогу у сумі 10 000,00 грн. стягнути з позивача.

На підтвердження вказаних витрат стороною відповідача надано копії договору про надання правничої допомоги від 02.06.2025 № 06/25 (а.с. 119, т.2), акту наданих згідно договору про надання правничої допомоги від 02.06.2025 № 06/25 послуг від 13.06.2025 (а.с. 118, т.2), ордеру на надання правничої допомоги ОСОБА_1 , серії АЕ № 1394089 від 02 червня 2025 року (а.с. 117, т.2), платіжної квитанції до прибуткового касового ордера від 07.06.2025 р. (а.с. 104, т.2), відповідно до якого ОСОБА_1 сплатив на рахунок адвокатського об`єднання гонорар у розмірі 10 000,00 грн.

Таким чином, оцінивши співмірність витрат за складністю справи та обсяг виконаних робіт, суд прийшов до висновку, що сума витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн. є співмірною зі складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт, відповідно вважає за необхідне стягнути з позивача на користь відповідача понесені ним витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн.

Керуючись ст.15, 16, 202, 203, 205, 207, 256, 257, 259, 261, 262, 266, 267, 509, 512 517, 525, 526, 530, 599, 610, 612, 625, 626, 627, 630, 633, 638, 1048, 1049, 1050, 1054, 1077,1078,1080, 1082, 1084, ЦК України, ст. 4, 5 ЗУ «Про організацію формування та обігу кредитних історій», ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», ст. 4, 5, 12, 13, 19, 76-81, 133, 141, 223, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс», місцезнаходження: вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, 8, м. Київ, 04112, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований, за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , понесені ним витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000,00 грн. (десять тисяч гривень).

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Відомості про учасників справи:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс», , адреса місцезнаходження: вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, 8, м. Київ, 04112

Відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 адреса реєстрації: АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення суду складено 20.11.2025.

Суддя