Провадження 2/127/5382/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2025 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

в складі головуючого судді - Антонюка В. В.,

за участі: секретаря судових засідань - Бойчук Я. П.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача ДНДКЦ МВС України - Бабенко В. П.,

представника відповідача ВНДКЦ МВС України - Солоного О. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду м. Вінниця, заяву позивача ОСОБА_1 про відвід судді по справі за позовом ОСОБА_1 до Державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України, Вінницького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України про визнання протиправним наказу,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Вінницького міського суду Вінницької області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 про відвід судді по справі за позовом ОСОБА_1 до Державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України, Вінницького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України про визнання протиправним наказу.

20.11.2025 року позивач ОСОБА_1 , подав до суду заяву про відвід судді Антонюка В. В., яку він мотивував тим, що існують обставини, що викликають сумнів у неупередженості судді, суддя зацікавлений у результаті справи, його поведінка створює враження упередженості, допущені процесуальні порушення свідчать про неспроможність забезпечити справедливий розгляд.

Позивач ОСОБА_1 , у судовому засіданні підтримав свою заяву про відвід головуючого у справі та просив її задовольнити.

Представники відповідачів: Бабенко В. П. та Солоний О. В., заперечили проти задоволення заяви про відвід головуючого у справі, посилаючись на її безпідставність та необгрунтованість.

Статтею 2 ЦПК України визначено, як мету цивільного судочинства справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ, що відповідає засадам «Права на справедливий судовий розгляд», які закріплені в ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка була ратифікована Україною 17.07.1997 року.

«Правосуддя повинно не тільки чинитися, повинно бути також видно, що воно чиниться» (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Де Куббер проти Бельгії» (De Cubber v. Belgium), від 26 жовтня 1984 року, п.26).

Важливим питанням є довіра, яку суди повинні викликати у громадськості у демократичному суспільстві (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ветштайн проти Швейцарії» (Wettstein v. Switzerland).

Відповідно до частини першої статті 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо:

1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу;

2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі;

3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи;

4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи;

5) є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді. Проте, при розгляді даної справи жодної з перелічених у ч. 1 ст. 36 ЦПК України обставин, судом не встановлено.

З аналізу заяви про відвід вбачається, що позивач не стільки вказує на упередженість чи необ`єктивність судді під час розгляду вказаної цивільної справи, скільки на невпевненість у постановленні рішення на користь позивача, що і зумовило внесення на розгляд суду клопотання про відвід головуючого по справі.

Разом з тим, заява про відвід головуючого судді розглядається як тиск на суддю, який приймає передбачені законом міри для швидкого, повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи.

Однак, не зважаючи на те, що факти наведені в заяві не є обґрунтованими та не відповідають дійсності (не свідчать про будь-яку побічну чи пряму зацікавленість головуючого по справі у результатах її розгляду), проте з метою забезпечення права особи на доступ до правосуддя та на розгляд її справи поза будь-яким сумнівом для позивача, щодо об`єктивності та неупередженості складу суду, та враховуючи вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року за № 3477, відповідно до якої суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основних свобод та практику Європейського Суду як джерело права, суд зважає на положення ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського Суду з прав людини (зокрема, Рішення у справі Delcourt v. Belgium від 17 січня 1970 року № 2689/65, Рішення у справіTocono and Profesorii Prometeisti v. Moldova від 26 червня 2007 року № 32263/03, а також Рішення у справі De Cubber v. Belgium від 26.10.1984 року, згідно якого правосуддя повинно не тільки чинитися, повинно бути також видно, що воно чиниться (п. 26)).

Право сторін на справедливий суд закріплений у нормах міжнародного права, зокрема, у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. При розгляді заяви про відвід слід виходити саме з суб`єктивної оцінки сторони у справі щодо дій головуючого у справі. Іншими словами, якщо сторона має сумнів в безсторонності судді, хоча об`єктивно це нічим не підкріплено, то практика Європейського суду з прав людини наголошує на необхідності задоволення такої заяви про відвід, адже в іншому випадку це буде розцінено як порушення права особи на справедливий суд. Отже, незадоволення заяви про відвід може сприйматися стороною як порушення її прав.

Враховуючи зазначене вище, суд приходить до висновку, що з метою попередження в подальшому безпідставних заяв та скарг на необ`єктивність та упередженість головуючого в розгляді даної справи, що призводить до затягування судового розгляду справи, враховуючи позиції Європейського суду з прав людини, які викладені в його рішеннях у справі «Фей проти Австрії» (Fey v. Austria) від 24 лютого 1993 року, пп. 27, 28 та 30; рішення у справі «Ветштайн проти Швейцарії» (Wettstein v. Switzerland), №33958/96, п. 42, ЄСПЛ 2000-ХІІ), з приводу недовіри суду, вважає за доцільне задовольнити заяву про відвід головуючого, а справу передати в канцелярію суду для визначення іншого судді у порядку встановленому ст.33 ЦПК України.

На підставі викладено, керуючись ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. ст. 33, 36, 40, 41, 258-259, 261 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву позивача ОСОБА_1 про відвід судді Антонюка В. В., від розгляду цивільної справи №127/25112/25 за позовом ОСОБА_1 до Державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України, Вінницького науково - дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України про визнання протиправним наказу - задовольнити.

Цивільну справу №127/25112/25 за позовом ОСОБА_1 до Державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України, Вінницького науково - дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України про визнання протиправним наказу, передати до канцелярії Вінницького міського суду Вінницької області для визначення іншого судді у порядку, передбаченому ст. 33 ЦПК України.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання її суддею та оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали виготовлено 20.11.2025 року.

Суддя: