Провадження номер 22-ц/812/1849/25 Доповідач суду апеляційної інстанції Самчишина Н.В.
Постанова

Іменем України

24 листопада 2025 року м. Миколаїв справа № 490/12288/23

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого - судді Самчишиної Н.В.,

суддів: Коломієць В.В., Серебрякової Т.В.,

розглянувши у спрощеному провадженні без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 05 липня 2024 року, ухвалене у складі головуючого судді Шолох Л.М., в приміщенні того ж суду в м. Миколаєві, за позовом Приватного акціонерного товариства «Миколаївська теплоелектроцентраль» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення боргу за спожиту теплову енергію,

встановив:

У грудні 2023 року Приватне акціонерне товариство «Миколаївська теплоелектроцентраль» (далі ПрАТ «Миколаївська ТЕЦ» або Товариство) подало до суду вищезазначений позов, який обґрунтовувало наступним.

ПрАТ «Миколаївська ТЕЦ» відповідно до мети та предмету діяльності є суб`єктом господарської діяльності з постачання теплової енергії споживачам міста Миколаєва.

В опалювальних сезонах 2019-2022 ПрАТ «Миколаївська ТЕЦ» здійснювало постачання теплової енергії до будинку по АДРЕСА_1 , що підтверджується нарядами на підключення будинку до теплових мереж на початку опалювальних сезонів.

З метою забезпечення теплом об`єктів житла та інших об`єктів на початку опалювальних сезонів 2019-2022 роки після зниження середньодобової температури зовнішнього повітря до +8Со і нижче, на виконання рішень виконавчого комітету №1078 від 11 жовтня 2019 року, №1087 від 04 листопада 2020 року, №1106 від 29 жовтня 2021 року, було розпочаті опалювальні сезони та підписані наряди від 06 листопада 2019 року, від 12 листопада 2020 року, від 06 листопада 2021 року, що свідчать про підключення до систем опалення.

На ім`я боржника, відповідального квартиронаймача, було відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 для розрахунків за надані послуг теплопостачання.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 28 серпня 2023 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є власниками по частки квартири АДРЕСА_2 .

Нарахування відповідачам сум оплати за спожиту теплову енергію за період з 06 листопада 2019 року по 01 лютого 2022 року здійснювалось за тарифами, зазначеними у постановах Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

Надіслане відповідачам попередження №23-ф21 від 24 лютого 2022 року залишилося без задоволення та відповіді.

Позивач вказував, що ним було надано теплову енергію за період з 06 листопада 2019 року по 01 лютого 2022 року на суму 22 131,34 грн, за яку відповідачі не сплатили, отже не виконали своїх зобов`язань в повному обсязі, чим завдано позивачу матеріальну шкоду.

З урахуванням перерахунку, залишок боргу за спожиту теплову енергію, надану за вказаний період, на теперішній час складає 22052,31 грн.

Крім того, позивач вказував, що за період з 01 грудня 2019 року по 31 січня 2022 року відповідачам нараховано: 1724,16 грн суму, на яку підлягає збільшенню борг з урахуванням індексу інфляції та 706,04 грн три відсотки річних.

Посилаючись на викладене, позивач просив стягнути з відповідачів у солідарному порядку вказану заборгованість та 2684 грн судового збору.

Заочним рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 05 липня 2024 року позов задоволено.

Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПрАТ «Миколаївська ТЕЦ» борг за спожиту теплову енергію у розмірі 22052 грн 31 коп., 1724,16 грн суму, на яку підлягає збільшенню борг з урахуванням індексу інфляції та 706,04 грн три відсотки річних.

Стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПрАТ «Миколаївська теплоелектроцентраль» судовий збір у розмірі по 1342 грн з кожного.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з його підставності, доведеності заявлених позовних вимог про стягнення з відповідачів боргу за теплову енергію у визначеному позивачем розмірі.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 04 серпня 2025 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення суду залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив скасувати заочне рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Відповідач вказував, що під час ухвалення оскаржуваного заочного рішення судом першої інстанції систематично порушувались вимоги ЦПК України в частині направлення учаснику процесу - відповідачу ОСОБА_1 позовної заяви, додатків до неї, інших документів по справі, надсилання яких є обов`язковим. Відповідача не було належним чином викликано у судове засідання судовою повісткою, а тому відповідач був відсутній в судовому засіданні, яке відбулося 05 липня 2024 року.

Звертав увагу, що до позовної заяви додані документи, не засвідченні в порядку, встановленому чинним законодавством, оскільки засвідчені особою «юрисконсульт Якименко Т.М.», разом з тим, повноваження вказаної особи на засвідчення копій документів невідомі, дату засвідчення доданих до позовної заяви документів не зазначено. Незважаючи на те, що позовна заява складена українською мовою, деякі додатки (письмові докази), які за формою є документами правового характеру та посвідчують обставини виникнення спірних правовідносин, зокрема: розрахунок позовних вимог за отриману теплову енергію (оплата за позовами) та розрахунок суми 3% річних від заборгованості за отриману теплову енергію складені російською мовою та подані без перекладу на українську мову.

Також зазначав, що позивачем не надано доказів постачання ним теплової енергії безпосередньо до квартири АДРЕСА_3 у зазначеному будинку, де зареєстрований відповідач ОСОБА_1 . Відповідач ОСОБА_1 наголошував, що на його ім`я не відкрито жодного особового рахунку, ані за адресою АДРЕСА_4 , ані за будь-якою іншою адресою, докази на підтвердження відкриття особового рахунку на ім`я відповідача ОСОБА_1 позивачем не надані та не можуть бути надані, у зв`язку з відсутністю таких доказів. Відповідач ОСОБА_1 не є відповідальним квартиронаймачем за адресою: АДРЕСА_4 . Незважаючи на те, що позивач у позовній заяві посилався на інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 28 серпня 2023 року, безпосередньо зазначену інформацію з Реєстру прав власності на нерухоме майно до позовної заяви не додано, будь-які докази належності відповідачу ОСОБА_1 квартири за адресою АДРЕСА_4 (повністю або в частині) відсутні. Відповідач ОСОБА_1 наполягав, що він не є споживачем теплової енергії та не користується тепловою енергію, що її надає позивач, договір на постачання теплової енергії між позивачем та відповідачем ОСОБА_1 не укладений, що не може бути у будь-який спосіб спростоване позивачем.

У відзиві на апеляційну скаргу ПрАТ «Миколаївська ТЕЦ», посилаючись на необґрунтованість її доводів, просило залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, оскільки воно є законним та обґрунтованим.

За приписами частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, з таких підстав.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , серед іншого, посилався на те, що судом розглянуто справу за його відсутності через неповідомлення належним чином про розгляд справи 05 липня 2024 року. Такі доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу.

Відповідно до положень п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення є, якщо зокрема справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

З матеріалів справи вбачається, що справу розглянуто судом першої інстанції за відсутності ОСОБА_1 не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду 05 липня 2024 року. Матеріали справи не містять даних про надсилання ОСОБА_1 та отримання ним повістки про виклик до суду.

За такого, згідно п. 3 ч. 3 ст. 367 ЦПК України наявні підстави для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення судом апеляційної інстанції.

Вирішуючи спір колегія суддів виходить з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є власниками по частки квартири АДРЕСА_2 . Згідно з витягу з реєстру територіальної громади м. Миколаєва ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстровані за вказаною адресою.

Для розрахунків за надані послуги теплопостачання за адресою: АДРЕСА_4 було відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 .

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Суб`єктами цього Закону є органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень або будинків та балансоутримувачі, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачами, виконавцями або виробниками послуг.

Аналіз змісту та підстав поданого позову свідчить про те, що спір між сторонами виник щодо виконання умов договору про надання послуг постачання теплової енергії.

Спірні правовідносини регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року №2189-VІІІ.

Згідно статті 1 цього Закону житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг

Пунктом 1 частини першої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено право споживача одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пункт 5 частини другої статті 7 цього Закону обов`язок споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Статтею 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено порядок оплати житлово-комунальних послуг, за яким споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Структура плати виконавцю комунальної послуги визначається згідно з договором про надання відповідної комунальної послуги, укладеним за вимогами цього Закону. Споживач щомісяця (або з іншою періодичністю, визначеною договором) вносить однією сумою плату виконавцю комунальної послуги.

Законом України «Про теплопостачання» встановлено, що теплова енергія - товарна продукція, що виробляється на об`єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу.

Постачання теплової енергії (теплопостачання) - господарська діяльність, пов`язана з наданням теплової енергії (теплоносія) споживачам за допомогою технічних засобів транспортування та розподілом теплової енергії на підставі договору.

Споживач теплової енергії - фізична або юридична особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору.

Правилами користування тепловою енергією, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 03 жовтня 2007 року №1198, визначено споживача теплової енергії, як фізичну особу, яка є власником будівлі або суб`єктом підприємницької діяльності, чи юридичну особу, яка використовує теплову енергію відповідно до договору.

Нормами статті 322 ЦК України передбачено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як встановлено на підставі частини п`ятої статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №830 від 21 серпня 2019 року (в редакції постанови № 1022 від 08 вересня 2021 року) (далі Правил), 01 жовтня 2021 року на офіційному сайті ПрАТ «Миколаївська ТЕЦ» (https://ntec.mk.ua) була опублікована інформація щодо затвердження типового публічного договору приєднання, текст типового індивідуального договору про послуги постачання теплової енергії та форму заяви до нього.

Відповідно до пункту 13 Правил індивідуальний договір вважається укладеним із споживачем, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем.

Фактом приєднання споживача до умов індивідуального договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка за надані послуги, факт отримання послуги.

Згідно п. 5. ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року №2189-VІІІміж позивачем та відповідачами діє індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії, який є публічним договором приєднання.

Відсутність письмово оформленого договору з постачальником послуг не позбавляє споживача обов`язку сплачувати надані послуги.

Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 30 жовтня 2013 року в справі № 6-59цс13 і від 20 квітня 2016 року в справі № 6-2951цс15, та у постановах Верховного Суду від 26 вересня 2018 року в справі № 750/12850/16-ц і від 06 листопада 2019 року в справі № 642/2858/16.

Постачання теплової енергії відповідачам зафіксовано: нарядом від 06 листопада 2019 року про підключення опалення за адресою: АДРЕСА_1 , згідно рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради № 1078 від 11 жовтня 2019 року; нарядом від 12 листопада 2020 року про підключення опалення за адресою: АДРЕСА_1 , згідно рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради № 10-87 від 04 листопада 2020 року; нарядом від 06 листопада 2021 року про підключення опалення за адресою: АДРЕСА_1 , згідно рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради № 1106 від 29 жовтня 2021 року.

Згідно з розрахунком, наданим позивачем, внаслідок невиконання відповідачами своїх зобов`язань зі своєчасної та повної сплати за спожиту теплову енергію, визначеного на підставі вартості щомісячних обсягів спожитої теплової енергії, за період з листопада 2019 року по 01 лютого 2022 року, з урахуванням перерахунку, утворилася заборгованість в розмірі 22052,31 грн. Також позивачем за період з 01 грудня 2019 року по 31 січня 2022 року відповідачам нараховано: 1724,16 грн інфляційних втрат та 706,04 грн три відсотка річних.

Відповідачі цей розрахунок не спростували та своїх контррозрахунків не навели.

Відповідно до положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтями 610, 612 ЦК Українипередбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Встановивши, що відповідачі, як власники квартири, з листопада 2019 року фактично отримували надані послуги з теплопостачання, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість позовних вимог про стягнення з них вказаної заборгованості, з урахуванням індексу інфляції та 3% річних, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України. Тому позов підлягає задоволенню.

Твердження в апеляційній скарзі про те, що позивачем подані неналежні докази, не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи в суді апеляційній інстанції. Колегія суддів вважає, що долучені до позову докази, відповідають вимогам частини другої статті 95 ЦПК України, оскільки належним чином завірені посадовою особою позивача та подані до суду повноважним представником позивачаНовгородовою Т.М. за довіреністю від 03 жовтня 2023 року №01-09/92. Факт отримання послуги відповідачами підтверджується вищенаведеними актами про підключення опалення до будинку.

Посилання в апеляційній скарзі на недоведеність розміру заборгованості, є безпідставними, оскільки спростовуються наявними у матеріалах справи доказами та встановленими судом фактичними обставинами.

Заперечуючи щодо задоволення позовних вимог, відповідачами, всупереч частини першої статті 81 ЦПК України, не надано доказів на підтвердження відсутності у них заборгованості, як і не надано доказів на спростування поданого позивачем розрахунку заборгованості, в тому числі і не подано власного розрахунку заборгованості.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника по суті спору та їх відображення в судовому рішенні, питання вмотивованості висновків, апеляційний суд виходить з того, що у справі, яка розглядається, сторонам надано мотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин.

Згідно ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення чи ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За подачу позову позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 2684 грн. Оскільки позовні вимоги ПрАТ «Миколаївська ТЕЦ» задоволені, то з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню понесені ним витрати на сплату судового збору за подачу позову по 1342 грн - з кожного відповідача.

Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 29 вересня 2025 року звільнено ОСОБА_1 від сплати судового збору в розмірі 3220,80 грн за подання апеляційної скарги на заочне рішення суду. Оскільки позов задоволено, судовий збір за подання апеляційної скарги компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 376, 381, 382 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 05 липня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення .

ПозовПриватного акціонерного товариства «Миколаївська теплоелектроцентраль» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення боргу за спожиту теплову енергію задовольнити.

Стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ), ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Приватного акціонерного товариства «Миколаївська теплоелектроцентраль» () заборгованість за спожиту теплову енергію за період з листопада 2019 року по 01 лютого 2022 року у розмірі 22052,31 грн, 1724,16 грн. інфляційних втрат та 706,04 грн.- 3 процентів річних, а всього 24 482,51 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ), ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Приватного акціонерного товариства «Миколаївська теплоелектроцентраль» () судовий збір у розмірі 2684 грн, а саме по 1342 грн з кожного.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до вимог статті 389 ЦПК України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Н.В. Самчишина

Судді: В.В. Коломієць

Т.В. Серебрякова

Повна постанова складена 24 листопада 2025 року.