Справа № 950/2468/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 листопада 2025 року м.Лебедин

Лебединський районний суд Сумської області в складі головуючого судді Бакланова Р. В.

з участю секретаря - Гладкової С.В.

розглянувши позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ», звернувся до суду з позовом про стягнення з Відповідача - ОСОБА_1 , заборгованості за Кредитним договором № 989960977 від 18.02.2022 року, укладеним між ним та первісним кредитором ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА». Початкова ціна позову становила 13 723,85 грн, що включала 11 363,75 грн тіла кредиту та 2 360,10 грн прострочених відсотків. В ході розгляду справи, Позивач, пославшись на статус Відповідача як військовослужбовця Збройних Сил України, подав Заяву про зменшення позовних вимог та зменшив їх розмір до 11 363,75 грн, виключивши зі стягнення відсотки, керуючись пунктом 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Представник Відповідача, адвокат Зачепіло З.Я., заперечила проти задоволення позову, посилаючись на ряд мотивів, зокрема:

1. Неналежне укладення та підписання договору: Позивачем не надано доказів того, що саме Відповідач був зареєстрований в інформаційно-телекомунікаційній системі, отримував логін та пароль, подавав заявку на отримання кредиту та підписував Кредитний договір електронним підписом.

2. Ненадання первинних банківських документів: Позивачем не надано суду первинних банківських документів, які безспірно підтверджують факт перерахування Відповідачу кредитних коштів.

3. Недоведеність ланцюга відступлення права вимоги (Факторинг):

- на момент укладення рамкового Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року між ТОВ «МАНІВЕО ШФД» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС», вимоги до ОСОБА_1 за Кредитним договором від 18.02.2022 не існувало;

- факт відступлення права вимоги за укладеними договорами факторингу не підтверджено належно оформленими та підписаними договорами, реєстрами та доказами оплати за факторинг на кожному етапі переходу права вимоги;

- в матеріалах справи відсутні докази того, що до договорів факторингу та додаткових угод до них було включено право вимоги до ОСОБА_1 ;

- матеріали справи не містять доказів оплати факторами сум фінансування за відступлення права вимоги.

Позивач у Додаткових поясненнях заперечив аргументи Відповідача, наполягаючи, що:

1. Договір був укладений належним чином з використанням одноразового ідентифікатора MNV5M79E, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію».

2. Перерахування коштів у розмірі 13 600,00 грн підтверджено фактом передачі Товариством відповідної платіжної інструкції надавачу платіжних послуг, що доводить ініціювання платіжної операції.

3. Щодо факторингу, Позивач стверджував, що передача права вимоги здійснюється саме в момент підписання Реєстру прав вимоги, а не в момент укладення рамкового договору факторингу. Оскільки Реєстр прав вимоги № 178 підписано 25.05.2022, право вимоги вже існувало і було передано належним чином.

Суд, дослідивши матеріали справи та доводи сторін, дійшов висновку про необхідність відмовити в задоволенні позовних вимог ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» у повному обсязі.

Судом встановлено, що 18.02.2022 року між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» (Первісний кредитор) та ОСОБА_1 (Відповідач) було укладено кредитний договір № 989960977 на суму 13 600,00 грн.

Відповідно до положень статті 205 Цивільного кодексу України (ЦК України), правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частина перша статті 1055 ЦК України вимагає укладення кредитного договору у письмовій формі.

Судом враховано, що договір було укладено в електронній формі. Відповідно до частини 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями та підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Договір був підписаний Відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора MNV5M79E. Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором є моментом підписання електронного правочину.

Факт отримання коштів Відповідачем підтверджується ініціюванням платіжної операції на суму 13 600,00 грн на банківську картку № 4731-21XX-XXXX-4433 18.02.2022 року, що відображено у платіжному дорученні. Крім того, судом було досліджено Виписку з рахунку Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк", який є емітентом платіжної картки Відповідача. Цей документ стверджує, що 18.02.2022 року за карткою № НОМЕР_1 відбулося зарахування переказу на картку на суму 13600 грн. Таким чином, факт отримання Відповідачем кредитних коштів на свій рахунок підтверджений первинним банківським документом.

Відповідно до частини першої статті 1046 ЦК України, договір позики (яким за своєю сутністю є кредитний договір) є укладеним з моменту передання грошей. Таким чином, зобов`язання Відповідача щодо повернення основного боргу виникло.

Позивач ґрунтував свої вимоги на послідовному відступленні права вимоги за договорами факторингу:

1. ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» > ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» (Договір факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018; Реєстр прав вимоги № 178 від 25.05.2022).

2. ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» > ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» (Договір факторингу № 30/1023-01 від 30.10.2023; Реєстр прав вимоги № 2 від 20.12.2023).

3. ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» > ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» (Договір факторингу № 04/06/25-Ю від 04.06.2025; Реєстр Боржників б/н від 04.06.2025).

Відповідно до частини першої статті 81 Цивільного процесуального кодексу України (ЦПК України), кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

Згідно з частиною першою статті 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі статтею 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.

Суд застосовує усталену практику Верховного Суду. Так, Верховний Суд у постанові від 02 листопада 2021 року у справі № 905/306/17, а також Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, зазначив, що належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстри договорів, права вимоги за якими відступаються, а також докази на підтвердження оплати за договором.

Позивач не надав належних та допустимих доказів, які б засвідчили факт оплати факторами сум фінансування за відступлення права вимоги, які б надійно пов`язували оплату саме з набуттям права вимоги до Відповідача на кожному етапі передачі.

Позивач посилався на Акт звірки взаємних розрахунків. Хоча цей Акт підтверджує, що Фактором здійснено повну оплату суми фінансування за відступлення (передачу) прав вимог за Реєстром прав вимоги № 178 від 25.05.2022 року у загальній сумі 493 989,54 грн, цей Реєстр включав права вимоги до 1 558 осіб.

Суд вважає, що Акт звірки підтверджує лише загальну оплату портфеля вимог. У матеріалах справи відсутні первинні банківські документи або внутрішні документи обліку, які б підтверджували вартість права вимоги саме до Відповідача та факт оплати цієї конкретної суми ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС».

Позивач надав Платіжну інструкцію щодо сплати фінансування по Реєстру прав вимоги № 2 від 20.12.2023. Цей документ підтверджує оплату ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» на користь ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» у загальній сумі 3 582 331,73 грн за Реєстром прав вимоги № 2.

Однак, як і у випадку з першим етапом, ця платіжна інструкція фіксує лише загальну оплату за цілий Реєстр прав вимоги. Позивач не надав доказів, які б індивідуалізували тарифікацію або оплату права вимоги за боргом Відповідача ОСОБА_1 , що є необхідним для підтвердження належності Позивача як кредитора відповідно до практики Верховного Суду.

Позивач посилався на Платіжну інструкцію щодо сплати фінансування по Реєстру Боржників, а також на низку інших платіжних інструкцій, зокрема № 467, № 483 як "Часткова оплата за відступлення Прав Вимог згідно Договору факторингу № 04/06/25".

Ці документи підтверджують лише часткове фінансування загального портфеля вимог, який перейшов згідно з Актом прийому-передачі Реєстру Боржників. Загальна сума заборгованості, переданої за цим Реєстром, становила 436 087 297,67 грн.

Позивач не надав доказів, які б виділяли конкретну оплату, здійснену Позивачем - ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ), за набуття права вимоги саме до Відповідача ОСОБА_1 .

Таким чином, Позивач не довів факт набуття права грошової вимоги за Кредитним договором № 989960977. Відсутність належних доказів переходу права грошової вимоги на кожному етапі, включно з доказами оплати за конкретний відступлений борг, є достатньою підставою для висновку про те, що ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» є неналежним кредитором у цьому зобов`язанні.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем Збройних Сил України.

Згідно з пунктом 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», військовослужбовцям, які призвані на військову службу під час мобілізації або на особливий період, штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань, а також проценти за користування кредитом не нараховуються (крім окремих видів кредитів).

Хоча Позивач, враховуючи наявність пільг, зменшив позовні вимоги, відмовившись від стягнення прострочених відсотків (2 360,10 грн), суд, виходячи з висновку про недоведеність права Позивача на стягнення боргу взагалі, відмовляє у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Позивач просив стягнути судовий збір у розмірі 2 422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7 000,00 грн.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, судові витрати покладаються на сторони пропорційно до розміру задоволених вимог. Оскільки суд відмовляє у задоволенні позову повністю, судові витрати, понесені Позивачем, не підлягають стягненню з Відповідача.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 25, 7680, 258259, 263265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Відмовити в задоволенні позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» про стягнення з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ЮНІТ КАПІТАЛ», ідентифікаційний код юридичної особи в заборгованість за Кредитним договором № 989960977 від 18.02.2022 у розмірі 13 723,85 грн.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сумського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Роман БАКЛАНОВ