Справа № 278/308/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2025 року м. Житомир

Житомирський районний суд Житомирської області Дубовік О. М., за участю секретаря судових засідань Кравчук Д.В., позивача ОСОБА_1 , розглянувши цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування документів та стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду із вказаною позовною заявою, мотивуючи тим, що відповідач викрав з кабіни автомобіля свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, ключі та номерні знаки автомобіля "Вольво" з державними номерними знаками НОМЕР_1 , чим спричинив позивачу та її сім`ї моральну шкоду.

Ухвалою суду від 13.05.2025 року було відкрито провадження у справі за правилами спрощеного провадження.

Ухвалою суду від 18.06.2025 року було витребувано інформацію у ЖРУП ГУНП в Житомирській області щодо кримінального провадження за зверненням ОСОБА_1 .

У судовому засіданні позивач повідомила, що вона є ФОП (а.с.18-20), сплачує податки за авто, яке не може використовувати та отримувати дохід як підприємець через неправомірні дії відповідача, чим також завдана моральна шкода. В подальшому звернулась до суду із заявою про розгляд справи без її участі.

Поштове відправлення, що було направлено на останню відому адресу місця проживання відповідача, повернулось на адресу суду із відміткою ДП "Укрпошта" про повернення за закінчення терміну зберігання (а.с. 47-48).

Судом встановлено наступні фактичні дані.

Постановою Корольовського районного суду м. Житомира від 20.08.2021 року у справі №296/5329/21 ОСОБА_2 було визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу (а.с.10-11).

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 14.03.2023 року у справі №278/2621/22 у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 було відмовлено (а.с.58-60).

Постановою Житомирського апеляційного суду у справі від 22.05.2023 у справі №278/2621/22 апеляційну скаргу ОСОБА_2 було залишено без змін (а.с.8).

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 14.11.2023 року у справі №278/2539/23 позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми франшизи внаслідок виникнення страхового випадку під час дорожньо-транспортної пригоди задоволено (а.с.13-16).

Позивачем ОСОБА_1 було направлено до органу поліції звернення щодо отримання інформації у ЖРУП ГУНП в Житомирській області про результат розгляду її заяви від 02.06.2024 року за фактом пошкодження автомобіля "Вольво" з державними номерними знаками НОМЕР_1 ОСОБА_2 , викрадення останнім техпаспорту, ключів та номерних знаків (а.с.9). З відповіді ЖРУП №1 ГУНП в Житомирській області вбачається, що кримінальне провадження було закрите за відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення (а.с.62-63).

З копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу вбачається, що транспортний засіб «Вольво» з номерними знаками НОМЕР_2 належить ОСОБА_2 (а.с.17).

Позивач зареєстрована як фізична особа-підприємець (а.с. 18-20).

Автотранспортний засіб "Опель Астра" з номерними знаками НОМЕР_3 належить ОСОБА_1 (а.с. 12).

Правовідносини між сторонами врегульовані нормами матеріального права, які містяться у Цивільному кодексі України.

Дана справа розглядається в рамках цивільного судочинства. Положеннями процесуального закону, який регулює правила розгляду таких справ, визначено, що розглядаючи цивільні справи суд керується принципом диспозитивності та змагальності, які визначають, що кожна сторона повинна самостійно подавати докази та доводити ті обставини на які посилається, в тому числі, шляхом подання доказів, заявлення клопотань і несе ризик настання наслідків пов`язаних із вчиненням або не вчиненням нею процесуальних дій. Доказування заявлених вимог не може перебирати на себе суд або інша сторона. (ст. ст. 12, 13 та 81 ЦПК України).

Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона, повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ст. 13 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ст. 77 ЦПК України).

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Стаття 41 Конституції України проголошує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 р. у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 р. у справі № 905/1926/16 (пункт 38), від 30 січня 2019 р. у справі № 569/17272/15-ц, від 04 червня 2019 р. у справі № 916/3156/17 (пункт 72), від 16 червня 2020 р. у справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23), від 13 жовтня 2020 р. у справі № 369/10789/14-ц (пункт 7.37), від 26 січня 2021 р. у справі № 522/1528/15-ц (пункт 58), від 02 лютого 2021 р. у справі № 925/642/19 (пункт 42), від 15 червня 2021 р. у справі № 922/2416/17 (пункт 9.1), від 31 серпня 2021 р. у справі № 903/1030/19 (пункт 68), від 26 жовтня 2021 р. у справі № 766/20797/18 (пункт 19), від 14 грудня 2021 р. у справі № 643/21744/19 (пункт 61), від 11 січня 2022 р. у справі № 904/1448/20 (пункт 5.31), від 22 лютого 2022 р. у справі № 761/36873/18 (пункт 9.21).

Відповідно до частини другої статті 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно з ст. 317 ЦК України власникові належать права на володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд і має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Право власника на витребування майна із чужого незаконного володіння врегульовано ст. 387 ЦК України, у відповідності до якої власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Згідно ст. 400 ЦК України недобросовісний володілець зобов`язаний негайно повернути майно особі, яка має на нього право власності. У разі невиконання недобросовісним володільцем цього обов`язку, заінтересована особа має право пред`явити позов про витребування цього майна.

Відтак, з огляду на обставини справи суд вважає за доцільне задовольнити позовні вимоги позивача та зобов`язати ОСОБА_2 повернути ОСОБА_1 свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, ключі та номерні знаки автомобіля "Вольво" з державними номерними знаками НОМЕР_1 .

Водночас, з позовної заяви вбачається, що незаконними діями відповідача спричинена позивачці та членам її сім`ї моральна шкода, яка полягає у тривалих (01.06.2021 - 22.05.2023) фізичних та душевних стражданнях, психологічному напруженні, порушення спокою, істотних вимушених змін у способі життя та негативному впливу на здоров`я, у приниженні честі, гідності.

Згідно зі статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відшкодування моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів або у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна має проводитися особою, яку визнано винною у вчиненні ДТП.

При вирішенні питання щодо відшкодування моральної шкоди, суд враховує обставини справи, характер, обсяг та глибину душевних страждань, їх негативний наслідок, в тому числі і пов`язаний з пошкодженням автомобіля, який належить позивачу на праві власності. Внаслідок ДТП, яка викликала у позивача негативні емоції та пошкодження власного майна, він поніс душевні страждання, у зв`язку з чим був порушений його звичайний спосіб життя, для відновлення якого знадобилися додаткові матеріальні і душевні зусилля, що призвело до вимушених змін в його житті.

З огляду на ту обставину, що внаслідок дій відповідача позивачу та її сім`ї було завдано моральної шкоди, враховуючи характер та обсяг страждань і немайнових втрат, яких зазнала позич, враховуючи також становище обох сторін та виходячи із засад розумності, виваженості і справедливості, а також, з огляду на обставини справи та встановлені судом факти, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог щодо відшкодування моральної шкоди частково у розмірі 5000,00 грн, що відповідає положенню п. 9 постанови Пленуму Верхового Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди».

Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому вказані витрати також повинні бути стягнуті з відповідача на користь позивача.

З огляду на вищевикладене, суд стягує з відповідача понесені позивачем витрати по оплаті судового збору у розмірі 1711,20 грн.

Керуючись ст. ст. 4, 12, 19, 23, 81, 140-141, 263-268 ЦПК, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування документів та стягнення моральної шкоди - задовольнити частково.

Зобов`язати ОСОБА_2 повернути ОСОБА_1 свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, ключі та номерні знаки автомобіля "Вольво" з державними номерними знаками НОМЕР_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 ) моральну шкоду у сумі 5000,00 гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 ) судові витрати по справі у сумі 1711,20 гривень сплаченого судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено та підписано 21.11.2025 року.

Суддя О. М. Дубовік