РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 листопада 2025 року

м. Рівне

Справа № 565/2395/24

Провадження № 22-ц/4815/1104/25

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Гордійчук С.О.,

суддів: Боймиструка С.В., Ковальчук Н.М.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: ОСОБА_2 ,

розглянув в порядку письмового провадження в м. Рівне апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Зібрової М.О. на рішення Вараського міського суду Рівненської області від 16 травня 2025 року, ухвалене в складі судді Незнамової І.М., повний текст якого складено 21 травня 2025 року у справі № 565/2395/24

в с т а н о в и в :

У жовтні 2024 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину.

Позов обґрунтований тим, що сторони є батьками ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка є студенткою ІІІ курсу Рівненського кооперативного економіко-правового фахого коледжа, денного відділення, термін навчання з 01.09.2022 року по 30.06.2026 року. Рішенням Кузнецовського міського суду Рівненської області від 24.01.2025 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь та на утримання дочки ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка продовжує навчання, аліменти в розмірі 1/7 частки усіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, починаючи з 25листопада 2024 року по 30 червня 2026 року включно.

При цьому, позивач вказує, що, у зв`язку з навчанням дочки , вона несе витрати а саме: витрати на оплату проживання, харчування, проїзду, оплату навчання, вартість якого за весь період становить 70850,00 грн., придбання матеріалів для навчання, тощо. Також зазначає, що на потреби, пов`язані з навчанням дочки, за період з 19.06.2022 року по 30.05.2024 року, вона понесла витрати на загальну суму 35900,00 грн., тому вважає, що половина суми підлягає стягненню з відповідача.

Просила суд стягнути з відповідача на її користь 17950,00 грн додаткових витрат понесених на навчання доньки.

Рішенням Вараського міського суду Рівненської області від 16 травня 2025 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд не врахував правові позиції Верховного Суду у справах з аналогічних правовідносин. Вказує, що понесенні позивачкою витрати вважаються додатковими витратами в розумінні ст. 185 СК України, оскільки викликані особливими обставинами, а саме навчанням у фаховому коледжі.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач вказує, що рішення суду є законним та обґрунтованим. Просить залишити його без змін, а скаргу без задоволення.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Статтею 352 ЦПК України передбачено, що підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду таким вимогам відповідає.

Встановлено, що сторони є батьками ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка навчається у Рівненському кооперативному економіко-правовому фаховому коледжі на денній формі навчання, на контрактній формі навчання, термін навчання з 01.09.2022 року по 30.06.2026 року.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 досягла повноліття.

Рішенням Кузнецовського міського суду Рівненської області від 24.01.2025 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь та на утримання дочки ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка продовжує навчання, аліменти в розмірі 1/7 частки усіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, починаючи з 25листопада 2024 року по 30 червня 2026 року включно.

Згідно договору №08/9 про підготовку фахового молодшого бакалавра (кваліфікованого робітника), який укладено між ОСОБА_1 та Рівненським кооперативним економіко-правовим фаховим коледжом в ОСОБА_4 , яким визначено вартість навчання за 4 роки - 70850,00 грн.

Згідно із ч. 1 ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Положеннями статей 180, 183, 185, 193, 198, 199 СК України визначаються декілька видів виконання цього обов`язку, зокрема утримання неповнолітньої дитини, що стягується у частках або твердій грошовій сумі (статті 180, 183); участь батьків у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом, тощо) (стаття 185); утримання дитини, яка перебуває в закладі охорони здоров`я, навчальному або іншому закладі, у разі якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального або іншого закладу, аліменти можуть бути стягнуті з них на загальних підставах (стаття 193); батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, а також якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і потребують матеріальної допомоги до досягнення ними двадцяти трьох років, за умови якщо батьки можуть надавати таку допомогу (стаття 198).

Відповідно до статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Отже, виходячи з аналізу статті 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які утримуються одним з батьків на утримання дитини.

Відповідно до положень статті 6 СК України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття.

Разом з тим, статтею 199 СК України передбачений обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). При визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.

Таким чином, у випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, правила статті 185 СК України (додаткові витрати на дитину) не застосовуються, зазначені правовідносини регулюються статтею 199 цього Кодексу (утримання дитини, яка продовжує навчання).

При цьому, стаття 199 СК України передбачає лише право на стягнення аліментів на повнолітню дитину, що продовжує навчання, а не додаткових витрат на повнолітню дитину.

Саме такі висновки щодо застосування статті 185 СК України висловлені в постановах Верховного Суду України від 24 лютого 2016 року у справі № 6-1296цс15, від 24 липня 2019 року в справі №521/2016/16-ц, від 25 лютого 2020 року в справі №521/4397/17.

Крім того, у постанові Верховного Суду від 26 серпня 2020 року у справі № 336/1488/19 вказано: «суд касаційної інстанції зауважує, що навчання особи з метою здобуття професійної освіти не відноситься до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини. Отже такі витрати не є додатковими витратами, які викликані особливими обставинами, у розумінні статті 185 СК України.»

Як встановлено судом, за позовом позивачки з відповідача стягувалися аліменти на повнолітню дочку ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка продовжувала навчання та у зв`язку з цим потребувала матеріальної допомоги, у розмірі 1/7 частки усіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, починаючи з 25листопада 2024 року по 30 червня 2026 року .

Отже за таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача додаткових витрат на навчання дочки, яка досягнула повноліття, а на її утримання у зв`язку з продовженням навчання уже стягуються аліменти за рішенням суду.

Доводи апеляційної скарги, колегією суддів розцінюються критично і до уваги не приймаються, оскільки не знайшли свого підтвердження і зводяться лише до переоцінки доказів, яким судом першої інстанції надано належну правову оцінку та до тлумачення норм права на розсуд апелянта, однак при цьому не ґрунтуються на нормах діючого законодавства та жодним чином не спростовують висновків суду, викладених в рішенні.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Зібрової М.О. залишити без задоволення.

Рішення Вараського міського суду Рівненської області від 16 травня 2025 року залишити без зміни.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду лише у випадках, передбачених п. 2 ч. 3ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 20 листопада 2025 року.

Головуючий : Гордійчук С.О.

Судді : Боймиструк С.В.

Ковальчук Н.М.