Справа № 355/1933/25
Провадження № 2/355/1108/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2025 року селище Баришівка

Баришівський районний суд Київської області у складі:

головуючої судді Цирулевської М. В.,

за участю:

секретарів судового засідання Старенької С. М., Бережної Ю. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Баришівка в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

УСТАНОВИВ:

І. Стислий виклад позиції позивача та відповідачки.

Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» (надалі також позивач, ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ», ТОВ «ФК «ЄАПБ», новий кредитор) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 (надалі також відповідачка, ОСОБА_1 , клієнт, позичальник, споживач).

Позовні вимоги мотивовані тим, що 20.08.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» (надалі також ТОВ «ФК «ЦФР») та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № (надалі також договір, кредитний договір, договір № від 20.08.2020).

Зазначений договір, паспорт кредиту та умови отримання фінансових кредитів ТОВ «ФК «ЦФР», які розміщені на сайті ТОВ «ФК «ЦФР» www.kreditmarket.ua та з якими позичальник ознайомився до укладення кредитного договору та до яких позичальник приєднався, підписавши кредитний договір, складають єдиний кредитний договір.

Позивач стверджує, що станом на дату звернення ним до суду заборгованість за договором відповідачкою не погашається, проценти за користування кредитними коштами не сплачуються, у зв`язку з чим у відповідачки обліковується прострочена заборгованість, загальний розмір якої становить 30307,17 грн, з яких: 15942,71 грн загальна заборгованість за тілом кредиту; 0,46 грн - заборгованість по відсоткам; 14364,00 грн загальна заборгованість по комісії.

15.05.2024 між Акціонерним товариством «ТАСКОМБАНК» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» укладено договір факторингу №НІ/11/19-Ф, у відповідності до умов якого ТОВ «ФК «ЄАПБ» зобов`язується передати (сплатити) АТ «ТАСКОМБАНК» суму фінансування, а АТ «ТАСКОМБАНК» зобов`язується відступити ТОВ «ФК «ЄАПБ» права вимоги за кредитними договорами, договорами поруки в обсязі та на умовах, що існують на дату відступлення.

За доводами позовної заяви, відповідно до додатку № 1 до договору факторингу №НІ/11/19-Ф від 15.05.2024 ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло прав вимоги до відповідачки у розмірі 30307,17 грн, з яких: 15942,71 грн загальна заборгованість за тілом кредиту; 0,46 грн - заборгованість по відсоткам; 14364,00 грн загальна заборгованість по комісії.

Позивачем заявлені позовні вимоги про стягнення із відповідачки заборгованості за договором № від 20.08.2020 у загальному розмірі 30307,17 грн.

Також позивач просив суд стягнути з відповідачки на його користь понесені судові витрати.

Відповідачка скористалася процесуальним правом на подання відзиву на позов. Так, 22.10.2025 на електронну пошту суду надійшов відзив, за підписом представника відповідачки, адвоката Родіної Олени Василівни, в якому відповідачка заперечує проти позову в повному обсязі, просить відмовити в позові з таких підстав:

- з умов кредитного договору та доданих позивачем документів вбачаються персональні дані, зокрема, прізвище іншої фізичної особи, а саме « ОСОБА_2 », в той час як за паспортними даними прізвище відповідачки « ОСОБА_3 »;

- позивачем до матеріалів справи не додано належних та допустимих доказів щодо перерахування кредитних коштів відповідачці;

- відповідачка спростовує обставини переходу прав вимоги за кредитним договором від первісного кредитора до позивача, оскільки: - договір № ТАСЦФР-10-2016, відповідно до якого ТОВ «ФК «Центр Фінансових Рішень» відступило на користь АТ «ТАСКОМБАНК» право вимоги за кредитними договорами позичальників, у тому числі, начебто, за договором № від 20.08.2020 з відповідачкою, був укладений 07.10.2016, тобто до укладення кредитного договору з відповідачкою, матеріали справи не містять докази пролонгації означеного договору; - позивачем не надано доказів передачі йому документів, що підтверджують права вимоги, відповідного акту-прийому-передачі документів до договору факторингу №НІ/11/19-Ф від 15.05.2024 позивачем не надано.

Відповідь на відзив від позивача до суду не надходила.

У судові засідання сторони та/або їх представники не з`явилися; представники обох сторін заявили клопотання про розгляд справи за їхньої відсутності.

ІІ. Рух справи. Процесуальні дії у справі. Заяви, клопотання учасників справи.

10 вересня 2025 року до Баришівського районного суду Київської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ», за підписом представника позивача Кудіної Анастасії Вячеславівни (а.с. 2-4).

Ухвалою Баришівського районного суду Київської області від 15.09.2025 відкрито провадження (спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін) в означеній справі, судове засідання призначено на 22.10.2025 (а.с. 43-44).

У позовній заяві міститься клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача, проти заочного розгляду справи позивач не заперечує (а.с. 4).

22.10.2025 на електронну пошту суду надійшов відзив на позовну заяву, за підписом представника відповідачки, адвоката Родіної Олени Василівни. Відзив не містить/до відзиву не додано клопотання про розгляд справи за відсутності відповідачки та її представника.

У судове засідання 22.10.2025 сторони та/або їх представники не з`явилися. Відповідачка не повідомила причини неявки, клопотань не надходило.

Ухвалою Баришівського районного суду Київської області від 22.10.2025 розгляд справи відкладено на 19.11.2025.

07.11.2025 на електронну пошту суду надійшло клопотання представника відповідачки, адвоката Родіної О. В., про розгляд справи за відсутності відповідачки та її повноважного представника.

У судове засідання 19.11.2025 сторони та/або їх представники не з`явилися. Інших заяв та/або клопотань не надходило.

Зважаючи на неявку в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося (з огляду та на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом. Зміст правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Судом встановлено, що 20 серпня 2020 року між ТОВ «ФК «ЦФР» (кредитодавець) та ОСОБА_1 (позичальник) був укладений кредитний договір № від 20.08.2020 (а.с. 5), відповідно до умов якого кредитодавець зобов`язується надати кредит у розмір і на умовах, встановлених цим договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором (п. 1.1 кредитного договору).

Відповідно до п. 1.2 договору № від 20.08.2020 кредит надається позичальнику на таких умовах: сума кредиту 16800,00 грн, строк, на який надається кредит: 48 (без зазначення одиниць виміру часу).

Як передбачено п. 1.4 кредитного договору, позичальник доручив ТОВ «ФК «ЦФР» виплатити/сплатити в рахунок отримуваного ним кредиту, такі суми грошових коштів:

- отримувач « ОСОБА_1 », ЄДРПОУ: , рахунок: НОМЕР_1 в АТ «ТАСКОМБАНК», МФО 339500, призначення: переказ на поточний рахунок ОСОБА_1 , за рахунок кредиту зг. КД від 20/08/2020, без ПДВ - 10000,00 грн;

- отримувач: ПАТ «Страхова компанія» «ТАС», , МФО 339500, призначення: стразовий платіж, без ПДВ 600,00 грн

- отримувач: ПАТ «Страхова компанія» «ТАС», , МФО 339500, призначення: оплата страхового платежу за договором страхування № -С від 20/08/2020 4800,00 грн;

- отримувач: ТОВ «майСейфеті», , призначення: оплата за пакет послуги «Охоронець КредитМаркет 12» за рахунок кредиту КД від 20/08/2020, 200,00 грн;

- отримувач: ТОВ «ЦФР», , призначення: оплата за електронний ключ доступу до додатку «SUPPORT.UA» від 20/08/2020, 200,00 грн.

Означена заява містить власноручний підпис позичальника.

Суд зауважує, що у кредитному договорі зазначені персональні дані позичальника та його РНОКПП, - НОМЕР_2 , який є ідентифікаційним кодом відповідачки; до кредитного договору додана ксерокопія паспорту ОСОБА_1 , підпис у якому має ознаки значної схожості із підписом у кредитному договорі (а.с. 7-10).

Відповідно до копії паспорта кредиту від ТОВ «ФК «ЦФР» № 4891685 (а.с. 5(зворот)-6), позичальник: ОСОБА_1 , основні умови кредитування з урахуванням побажань позичальника наступні: тип кредиту: кредит, сума/ліміт кредиту: 16800,00 грн, строк, на який надається кредит: 48, мета отримання кредиту: будь-які законні цілі, спосіб та строк надання кредиту: безготівковим шляхом, протягом 3 (трьох) банківських днів від дня укладення договору (п. 4 паспорта споживчого кредиту).

Згідно з п. 5 паспорта споживчого кредиту: процентні ставки: початковий процент: при наданні кредиту: 10,00 % річних від суми кредиту, при наданні кредиту; розмір: 1000 грн; щомісячні проценти: 6,00 % від суми кредиту згідно з графіком платежів; річні проценти: 0,01 % від суми боргу за договором - згідно з графіком платежів. Загальні витрати за кредитом: 49387,68 грн, орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника за весь строк користування кредитом: 65187,68 грн, реальна річна процентна ставка: 146,11 % річних.

Означений паспорт споживчого кредиту у п. 6 містить графік платежів з повернення кредиту (з 20.08.2020 по 23.08.2024).

Як вбачається з копії заяви-анкети на отримання кредиту та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФР» (ідентифікаційний код: 35725063) (а.с. 6(зворот), відповідачка, ознайомившись з умовами отримання кредиту та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФР», підписавши вказану заяву, засвідчила своє волевиявлення на приєднання до зазначених умов.

На підтвердження надання коштів відповідачці позивачем надано виписку по особовим рахункам кредитного договору № від 20.08.2020 ОСОБА_1 , період з 20.08.2020 по 15.05.2024, а також розрахунок заборгованості за кредитним договором (а.с. 11-14).

Суд зауважує, що означена виписка не містить даних щодо здійснення будь-яких операцій з 20.08.2020 і до 20.09.2021; у виписці відображено як найпершу операцію від 20.09.2021 оприбуткування тіла кредиту по кредитному договору № від 20.08.2020 на суму 12444,75 грн.

До означеної виписки додано протокол створення та перевірки кваліфікованого та удосконаленого електронного підпису від 11.08.2025, підписувач: ОСОБА_4 , організація (установа): АТ «ТАСКОМБАНК» (а.с. 15).

07 жовтня 2016 року між Публічним акціонерним товариством «ТАСКОМБАНК» (надалі також новий кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» (надалі також первісний кредитор), укладено договір про відступлення права вимоги № ТАСЦФР-10-2016 (а.с. 16-17), відповідно до п. 2.1 якого у відповідності до умов цього договору первісний кредитор передає (відступає) новому кредитору свої права вимоги до позичальників, а новий кредитор набуває права вимоги первісного кредитора за кредитними договорами та договорами забезпечення до них та сплачує первісному кредитору за відступлення права вимоги грошові кошти у сумі, що дорівнює ціні договору у порядку та строки, встановлені цим договором.

Суд зауважує, що позивачем наданий не повний текст означеного договору про відступлення права вимоги, у переліку додатків до позовної заяви зазначений позивачем як «копія витягу з договору відступлення права вимоги № ТАСЦФР-10-2016 від 07.10.2016 (по 1 примірнику оригіналу договору знаходиться у ТОВ «ФК «ЦФР» та АТ «ТАСКОМБАНК».

Суд констатує, що тексту з умовами договору № ТАСЦФР-10-2016 від 07.10.2016 щодо моменту виникнення у нового кредитора прав вимоги та порядку їх відступлення матеріали справи не містять.

Як передбачено п.п. 9.1- 9.2 п. 9 договору № ТАСЦФР-10-2016 від 07.10.2016 договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів відбитками печаток сторін. Цей договір діє протягом 1 (одного) календарного року, але у будь-якому разі до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором.

Позивачем не надано реєстру боржників до договору відступлення права вимоги №ТАСЦФР-10-2016 від 07.10.2016, який би свідчив про відступлення на користь АТ «ТАСКОМБАНК» прав вимог за договором № від 20.08.2020, укладеним із відповідачкою.

Також у матеріалах справи відсутні докази здійснення оплати новим кредитором ціни договору на користь первісного кредитора за відступлення прав вимоги за договором №ТАСЦФР-10-2016 від 07.10.2016.

15 травня 2024 року між Акціонерним товариством «ТАСКОМБАНК» (надалі клієнт) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» (надалі фактор) укладено договір факторингу №НІ/11/19-Ф (а.с. 18-23), згідно з п. 2.1 якого в порядку та на умовах, визначених в цьому договорі, фактор зобов`язується передати (сплатити) клієнту суму фінансування, а клієнт зобов`язується відступити факторові права вимоги за кредитними договорами в обсязі та на умовах, визначених цим договором. Перелік позичальників, підстави виникнення права вимоги до позичальника, сума боргу на дату відступлення прав вимоги та інші дані зазначаються в реєстрі прав вимог, який формується згідно додатку № 1 та є невід`ємною частиною цього договору та підписується одночасно з ним.

На підтвердження виконання сторонами умов договору факторингу №НІ/11/19-Ф від 15.05.2024 позивачем надано копію платіжної інструкції № 21312 від 15.05.2024, платник: Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ», отримувач: АТ «ТАСКОМБАНК», призначення платежу: оплата за відступлення права вимоги згідно договору факторингу №НІ/11/19-Ф від 15.05.2024.

15 травня 2024 року між Акціонерним товариством «ТАСКОМБАНК» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» підписано Акт прийому-передачі Реєстру прав вимоги за договором факторингу №НІ/11/19-Ф від 15.05.2024 (а.с. 24), відповідно до якого клієнт передав, а фактор прийняв реєстр прав вимоги кількістю 7234, після чого, з урахуванням пункту 2.1. означеного договору факторингу від клієнта до фактора переходять права вимоги боргу від позичальників і фактор стає кредитором по відношенню до позичальників стосовно їх боргів.

До позовної заяви додана копія документу, поіменованого як «реєстр прав вимог» від 15.05.2025 (а.с. 26), який містить лише одну позицію щодо відступлених прав вимог: «1206 (номер по п/п). (ідентифікаційний номер позичальника). ОСОБА_1 ( ОСОБА_5 позичальника). (номер кредитного договору). 20.08.2020 (дата кредитного договору). 23.08.2024 (дата закінчення кредитного договору). 30307,17 грн (загальна сума боргу (грн) на 15.05.2024)».

Суд зауважує, що означений документ не оформлений як витяг із документу в установленому порядку.

Як вбачається з розрахунку заборгованості по кредитному договору № від 20.08.2020, укладеному з ОСОБА_1 станом на 15.05.2024 (а.с. 14-15), така заборгованість становить 30307,17 грн, з яких: 15942,71 грн загальна заборгованість за тілом кредиту; 0,46 грн - заборгованість по відсоткам; 14364,00 грн заборгованість за щомісячними процентами.

До означеного розрахунку додано протокол створення та перевірки кваліфікованого та удосконаленого електронного підпису від 11.08.2025, підписувач: ОСОБА_4 , організація (установа): АТ «ТАСКОМБАНК» (а.с. 15).

Позивач вважає, що відповідачем порушено умови кредитного договору № від 20.08.2020, заборгованість за яким підлягає стягненню в примусовому порядку на його користь як нового кредитора за кредитним договором.

Відповідачка, в особі представника, вважає, що позивачем не надано доказів отримання відповідачкою кредитних коштів, а також наполягає на відсутності належних доказів переходу до позивача прав вимоги за кредитним договором.

IV. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Зміст спірних правовідносин.

Щодо змісту кредитного договору, а також правового регулювання питань стягнення заборгованості за договором, суд застосовує такі норми права.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 Цивільного кодексу України (надалі також ЦК України) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Із положень ч. 1 ст. 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно із статтею 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно із ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець.

Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, відповідно до якої договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України).

Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається.

Положеннями ст. 610 ЦК України унормовано, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, що закріплено вимогами ст. 611 ЦК України.

За змістом ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, що визначено положеннями ст. 599 ЦК України.

Як передбачено п. 51 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного Банку України № 75 від 04.07.2018 (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин), первинні та зведені облікові документи в паперовій/електронній формі повинні мати такі обов`язкові реквізити: 1) назву документа (форми); 2) дату складання; 3) найменування банку, від імені якого складений документ; 4) зміст та обсяг операції (підстави для її здійснення) та одиницю її виміру; 5) посади осіб, відповідальних за здійснення операції та правильність її оформлення; 6) особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні операції. Банк має право самостійно визначати інші додаткові реквізити первинних документів у паперовій/електронній формі.

Виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Порядок, періодичність друкування та форма надання виписок (у паперовій/електронній формі) із особових рахунків клієнтів обумовлюються договором банківського рахунку, що укладається між банком і клієнтом під час відкриття рахунку (п. 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України.

Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором.

До аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 17 грудня 2020 року у справі № 278/2177/15-ц, від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18 та від 28 жовтня 2020 року у справі № 760/7792/14-ц.

За висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 30.01.2018 у справі №161/16891-15, банк зобов`язаний доводити отримання позичальником грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір за допомогою первинних документів, оформлених відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

У постановах від 16.09.2020 у справі № 200/5647/18, від 28.08.2023 у справі №206/3009/15, Верховний Суд виснував, що банківські виписки рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів за конкретним банківським рахунком, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.

Щодо правового регулювання питання відступлення прав вимоги за кредитним договором на умовах цесії та договору факторингу.

Пунктом 1 частини 1 статті 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором (статті 514 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором.

Згідно із статтею 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.

Норми процесуального права, що підлягають застосуванню.

Згідно із ч. 1, 5 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України (надалі також ЦПК України) кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників (ч. 1 ст. 82 ЦПК України).

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

За ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1 3 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви, а відповідач - разом з поданням відзиву.

Згідно із ч. 2 ст. 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Частинами 2, 3 ст. 12 ЦПК України унормовано, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За п. 2, 4, п. 6, п. 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Згідно із ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу.

За ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зміст спірних правовідносин полягає у виконанні/невиконанні сторонами своїх зобов`язань за кредитним договором. Предметом позову є стягнення заборгованості позичальника (відповідача) внаслідок неповернення суми кредиту та несплати процентів річних, комісії.

У справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором.

У спірних правовідносинах саме на позивача покладено обов`язок довести факт укладення між сторонами кредитного договору та прострочення виконання позичальником взятих на себе зобов`язань, а на відповідача - спростувати розмір існуючої заборгованості.

V. Мотивована оцінка аргументів учасників справи. Висновки суду за результатами розгляду позову.

За результатами дослідження фактичних обставин, що мають визначальне значення для розгляду цієї справи, зважаючи на докази, надані на їх підтвердження, а також застосувавши релевантні норми права, суд зазначає та виснує таке.

Суд доходить висновку, що між ТОВ «ФК «ЦФР» (кредитодавець) та ОСОБА_1 (позичальник) був укладений кредитний договір № від 20.08.2020, відповідно до умов якого кредитодавець зобов`язується надати кредит у розмір і на умовах, встановлених цим договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором (п. 1.1 кредитного договору).

Зважаючи на підписання фізичною особою, зазначеною у тексті договору як ОСОБА_6 власноручним підписом власне кредитний договір, паспорт кредиту, а також заяву-анкету на отримання кредитних коштів, з огляду на встановлені судом обставини, що у тексті договору містяться персональні дані, зокрема, щодо ідентифікаційного коду позичальника, що співпадає з ідентифікаційним кодом відповідачки; до кредитного договору додана ксерокопія паспорту ОСОБА_1 , підпис у якому має ознаки значної схожості із підписом позичальника в означених документах, суд критично сприймає доводи сторони відповідача про неукладення кредитного договору відповідачкою.

Відтак, суд виснує, що сторонами досягнуто всіх істотних умов, які є необхідними для цього виду договору - кредитного договору, а означена заява разом з паспортом кредиту (включно з його наступними змінами) та з умовами отримання кредиту та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФР», - становлять кредитний договір між ТОВ «ФК «ЦФР», як кредитодавцем, та ОСОБА_1 , як позичальником.

Разом з тим суд доходить висновку, що позивачем не надано належних та допустимих доказів та/або відомостей щодо надання кредитних коштів відповідачці, їх отримання останньою та використання для цілей, передбачених кредитним договором.

Так, у розділі IV цього судового рішення судом викладені правові підстави та висновки Верховного Суду щодо того, що виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором.

Водночас, виписки за картковими рахунками, як первинні та зведені облікові документи, можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Суд зауважує, що надана позивачем на підтвердження надання коштів відповідачці виписка по особовим рахункам кредитного договору № від 20.08.2020 ОСОБА_1 , період з 20.08.2020 по 15.05.2024, не містить даних щодо здійснення будь-яких операцій з 20.08.2020 і до 20.09.2021; у виписці відображено як найпершу операцію від 20.09.2021 оприбуткування тіла кредиту по кредитному договору № від 20.08.2020 на суму 12444,75 грн.

Відтак, з огляду на зазначене, суд позбавлений можливості виснувати про отримання відповідачкою кредитних коштів, оскільки виписка по особовим рахункам відповідачки хоч і видана банківською установою, однак не містить обов`язкових та достатніх даних щодо здійснення банківської операції по наданню грошових коштів відповідачці в якості кредиту.

Разом з тим, виписки по кредитному рахунку клієнта ОСОБА_1 за відповідний період з дати укладення кредитного договору по дату подання позову, що підтверджує рух коштів за конкретним банківським рахунком, вміщує записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій, як належного доказу отримання кредитних коштів та заборгованості за ним, матеріали справи не містять.

Розрахунок заборгованості, на який посилається позивач у позові, не є первинним документом, який підтверджує отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані позивачем в позовній заяві, а отже, не є належним доказом наявності заборгованості. Зазначений розрахунок з зазначенням конкретного розміру заборгованості, є документом, що створений первісним кредитором, а, відтак, інформація, зазначена в ньому, за умови відсутності первинних документів, на підставі яких він був складений, не може бути доказом наявності заборгованості, на якій наполягає позивач.

Таким чином, зважаючи на вищевикладене, суд констатує недоведеність заявлених позовних вимог щодо отримання відповідачкою суми кредиту належними, допустимими та достатніми доказами.

Щодо підтвердження позивачем наявності у нього права вимоги до відповідачки за договором № від 20.08.2020, суд виходить з такого.

Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відступлення права вимоги за своєю суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

Правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання.

Указані норми права визначають такі ознаки договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні.

Такі висновки Великої Палати Верховного Суду викладені у постанові від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18.

Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором.

Отже, необхідною умовою для відступлення права вимоги є існування самого зобов`язання за яким відступається право, яке й підтверджує дійсність вимог (постанова Верховного Суду від 28 липня 2021 року у справі № 761/33403/17 (провадження № 61-12551св20).

Права кредитора у зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора), якщо договір відступлення права вимоги з такою особою укладений саме кредитором. Отже, якщо такий договір був укладений особою, яка не володіє правом вимоги з будь-яких причин (наприклад, якщо право вимоги було раніше відступлене третій особі або якщо права вимоги не існує взагалі, зокрема у зв`язку з припиненням зобов`язання виконанням), тобто якщо ця особа не є кредитором, то права кредитора в зобов`язанні не переходять до набувача (пункт 132 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2022 року у справі № 910/12525/20).

У разі заміни кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора. При цьому такий спеціальний інструмент для заміни сторони у зобов`язанні, як відступлення права вимоги, може бути застосований лише відносно дійсного зобов`язання, тобто такого зобов`язання, яке існувало на момент переходу відповідного права від первісного кредитора.

З наведених норм вбачається, що права вимоги (майнові права) можуть бути відступлені (продані) лише за існуючим зобов`язанням; первісний кредитор може відступити (продати) тільки ті права вимоги (майнові права), які дійсно існують та йому належать; відступлення (продаж) прав вимоги (майнових прав) здійснюється виключно в межах того обсягу прав, який має в такому зобов`язанні кредитор.

Таким чином, згідно з нормами чинного законодавства відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора є істотними умовами цього договору.

У розрізі викладеного, ураховуючи сталу практику Верховного Суду, яка регулює правовідносини із відступлення права вимоги вбачається, що саме на первісного кредитора покладено обов`язок надати новому кредитору всі документи, які слугували підставою виникнення боргового зобов`язання у боржника, оскільки правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання.

Отже, суд виснує, що відступлення права вимоги може здійснюватися лише відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав.

Судом встановлено, що спірний кредитний договір було укладено ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та ОСОБА_1 20.08.2020, тобто, майже через чотири роки після укладення 07.10.2016 договору № ТАСЦФР-10-2016, відповідно до якого ТОВ «ФК «ЦФР» відступило на користь АТ «ТАСКОМБАНК» права вимоги за кредитними договорами до позичальників.

Отже, право вимоги в Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» до ОСОБА_1 не існувало на момент укладення договору № ТАСЦФР-10-2016 від 07.10.2016, хоча як право майбутньої вимоги на момент укладення договору мало бути визначеним.

Однак, жодної визначеної вимоги у Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» до ОСОБА_1 на момент укладення договору № ТАСЦФР-10-2016 від № 07.10.2016 не було, та сторони не могли передбачити, що 20.08.2020 буде укладено договір № .

При цьому, за умовами договору № ТАСЦФР-10-2016 від 07.10.2016, строк його дії - протягом 1 (одного) календарного року з дати його укладення.

Позивачем не додано до позовної заяви жодних доказів пролонгації означеного договору.

В аспекті означеного питання суд також зазначає, що позивачем наданий не повний текст означеного договору про відступлення права вимоги, тексту з умовами договору №ТАСЦФР-10-2016 від 07.10.2016 щодо моменту виникнення у нового кредитора прав вимоги та порядку їх відступлення матеріали справи не містять.

Крім того, позивачем не надано реєстру боржників до договору відступлення права вимоги № ТАСЦФР-10-2016 від 07.10.2016, який би свідчив про відступлення на користь АТ «ТАСКОМБАНК» прав вимог за договором № від 20.08.2020, укладеним із відповідачкою.

Також у матеріалах справи відсутні докази здійснення оплати новим кредитором ціни договору №ТАСЦФР-10-2016 від 07.10.2016 на користь первісного кредитора за відступлення прав вимоги за кредитними договорами, в тому числі, укладеним з відповідачкою.

Відтак, суд дійшов висновку, що позивач не надав суду належних доказів відповідності вимогам закону всього ланцюжка переходу прав вимог за кредитним договором № від 20.08.2020, оскільки Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» відступило АТ «ТАСКОМБАНК» право вимоги, яке не існувало на момент укладення вказаного вище договору відступлення права вимоги, крім того, позивачем не надано належних доказів щодо моменту та обставин переходу право вимоги за кредитним договором на користь АТ «ТАСКОМБАНК», а отже, відсутні правові підстави стверджувати, що Акціонерне товариство «ТАСКОМБАНК» за договором факторингу №НІ/11/19-Ф від 15.05.2024 передало Товариству з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» набуте у порядку та у спосіб, визначені законом, право вимоги до відповідачки за договором № від 20.08.2020.

Відтак, у суду відсутні підстави для висновку, з огляду на надані позивачем докази, про дійсність обставин переходу до нього права вимоги за договором № від 20.08.2020.

Таким чином, зважаючи на все вищевикладене, суд констатує недоведеність заявлених позовних вимог належними, допустимими та достатніми доказами, а саме, позивачем не було доведено отримання відповідачкою суми кредиту, а також факту переходу до позивача права вимоги до відповідачки за кредитним договором.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом (ч. 2 ст.13 ЦПК України).

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ч. 3 ст.13 ЦПК України).

Отже, за змістом цих норм процесуального права, сторона зобов`язана та має право довести обставини, на які вона посилається, доказами, які вона надає самостійно або шляхом витребування доказів судом.

Неподання стороною позивача належних і допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог, є підставою для вмотивованого висновку суду про недоведеність та необґрунтованість позовних вимог, адже зазначені позивачем обставини ґрунтуються на припущеннях.

Відтак, суд доходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Суд розподіляє судові витрати відповідно до положень ст. 141 КПК України.

Згідно із ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Судом встановлено сплату позивачем судового збору за подачу позову в сумі 2422,40 грн (із застосуванням коефіцієнту 0,8 відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір»), що підтверджується платіжною інструкцією кредитового переказу коштів №123767 від 18.07.2025 (а.с. 1), який, з огляду на відмову в позові, покладається на позивача.

Доказів понесення інших судових витрат позивачем не надано.

Враховуючи все вищевикладене, керуючись положеннями Закону України «Про споживче кредитування», ст. 1, 3, 12, 15, 16, 204, 207, 509, 510, 512-514, 525, 526, 527, 530, 549, 551, 610-612, 625, 629, 634, 638, 639, 641, 642, 1054, 1055, 1077, 1078 ЦК України, ст. 2, 4, 10-13, 76-83, 89, 133, 141, 229, 258, 259, 263-265, 273, 279, 354, 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України

Повне судове рішення складено 24.11.2025.

Дані відносно позивача:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ»

реквізити: IBAN № НОМЕР_3 у AT «ТАСКОМБАНК»

місцезнаходження: вулиця Симона Петлюри, буд. 30, м. Київ, 01032.

Дані відносно відповідачки:

ОСОБА_1

ІНФОРМАЦІЯ_1

РНОКПП: НОМЕР_2

АДРЕСА_1 .

Суддя

Баришівського районного суду

Київської області Марина ЦИРУЛЕВСЬКА