ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2025 року м.Суми

Справа №583/5968/24

Номер провадження 22-ц/816/1240/25

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),

суддів - Собини О. І. , Рунова В. Ю.

за участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.,

сторони:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі - Комунальний позашкільний навчальний заклад «Охтирська дитячо-юнацька спортивна школа», відділ освіти Охтирської міської ради Охтирського району Сумської області,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження за апеляційною скаргою Комунального позашкільного навчального закладу «Охтирська дитячо-юнацька спортивна школа»

на рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 09 січня 2025 року, ухваленого у складі судді Соколової Н.О., у м. Охтирка,

у с т а н о в и в:

У листопаді 2024 року представник позивача звернувся до суду з позовом про визнання протиправним та скасування наказу про припинення виплати середнього заробітку на період проходження військової служби та стягнення заробітної плати.

Свої вимоги мотивував тим, що позивач працював на посаді тренера-викладача з боксу Комунального позашкільного навчального закладу «Охтирська дитячо-юнацька спортивна школа», а з 24 лютого 2022 року був мобілізований до лав Збройних Сил України, у зв`язку з цим його увільнено від роботи з 24 лютого 2022 року у зв`язку з призовом на військову службу під час мобілізації. В період з березня 2022 року по липень 2022 року позивачу нараховувалася заробітна плата. Згодом, наказом від 20 липня 2022 року за №03-02/33 директора вказаного закладу на виконання Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо оптимізації трудових відносин» позивачу припинено виплату середнього заробітку на період проходження військової служби, як тренеру-викладачу з боксу. Про існування наказу його не було повідомлено належним чином. Копію вказаного наказу позивачем було отримано лише в кінці листопада 2024 року на заяву позивача. У період з 19 липня 2022 року по 13 вересня 2023 року позивач не звільнявся з військової служби, а тому не втрачав право на виплату середнього заробітку.

Вважає, що оскільки позивач є педагогічним працівником, був мобілізований на військову службу до Збройних Сил України у зв`язку з введенням воєнного стану, що діє і на даний час, тому йому протиправно припинено нарахування і виплату середнього заробітку. У зв`язку з цим наказ про припинення виплати середнього заробітку, на його думку, є незаконним та підлягає скасуванню.

При цьому представник позивача вказує, що відповідач не оспорює той факт, що робота на посаді тренера-викладача включається до педагогічного стажу та надає позивачу право на отримання пенсії за вислугу років.

З врахуванням викладеного просив визнати протиправним та скасувати наказ №03-02/33 від 20.07.2022, виданий директором Комунального позашкільного навчального закладу «Охтирська дитячо-юнацька спортивна школа», яким тренеру-викладачу з боксу ОСОБА_1 припинено нарахування та виплату середнього заробітку на період проходження військової служби; зобов`язати відділ освіти Охтирської міської ради Охтирського району Сумської області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за період з 19.07.2022 р. по 14.09.2023 р. (час закінчення проходження військової служби) та стягнути з відповідачів судові витрати, включаючи витрати на правову допомогу.

Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 09 січня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 задоволено.

Визнано протиправним та скасовано наказ №03-02/33 від 20.07.2022 р., виданий директором Комунального позашкільного навчального закладу «Охтирська дитячо-юнацька спортивна школа», яким тренеру - викладачу відділення боксу ОСОБА_1 з 19 липня 2022 року припинено нарахування та виплату середнього заробітку на період проходження військової служби.

Зобов`язано Комунальний позашкільний навчальний заклад «Охтирська дитячо-юнацька спортивна школа» нарахувати і виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за період з 19 липня 2022 року по 13 вересня 2023 року включно (час закінчення проходження військової служби).

Стягнуто з Комунального позашкільного навчального закладу «Охтирська дитячо-юнацька спортивна школа» на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 грн.

Стягнуто з Комунального позашкільного навчального закладу «Охтирська дитячо-юнацька спортивна школа» на користь держави судовий збір в сумі 2422,40 грн.

Допущено негайне виконання рішення у межах суми платежу заробітної плати за один місяць.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, Комунальний позашкільний навчальний заклад «Охтирська дитячо-юнацька спортивна школа» звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на незаконність, необґрунтованість судового рішення, невідповідність висновків суду, викладених у рішенні суду, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 та стягнути з останнього на користь Комунального позашкільного навчального закладу «Охтирська дитячо-юнацька спортивна школа» судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 3633,60 грн.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом першої інстанції помилково зроблено висновок, що робота працівника в закладі освіти автоматично означає, що він є педагогічним працівником. Апелянт стверджує, що позивач не є педагогічним працівником в розумінні чинного законодавства, адже є тренером-викладачем. Також зазначає, що у Законі України «Про освіту» та «Про повну загальну середню освіту» педагогічними працівниками визнаються особи, які здійснюють освітню діяльність врегульовану Міністерством освіти та науки і проходять атестацію, згідно з наказом, затвердженим Міністерством освіти та науки, що не відповідає специфіці роботи тренерів-викладачів. Так, атестація тренерів-викладачів проводиться відповідно до Наказу Міністерства молоді і спорту, що підтверджує їхню приналежність до сфери спорту, а не освіти. Окрім того, посада тренера-викладача відсутня в Переліку посад педагогічних та науково-педагогічних працівників, затвердженим Постановою КМУ №963 від 14.06.2000 року.

На думку апелянта, враховуючи те, що позивачем не було заявлено вимогу про стягнення заробітної плати за один місяць окремо, то суд не мав підстав для прийняття рішення щодо негайного його виконання у межах суми платежу заробітної плати за один місяць.

Окрім того, в апеляційній скарзі вказується на завищені вимоги про стягнення 5000 грн за правову допомогу, вважаючи, що адвокат при складанні позову та зібранні доказів у даній справі не міг витратити стільки часу, який міг стільки коштувати, враховуючи те, що справа слухалася у спрощеному провадженні без виклику учасників.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Відділ освіти Охтирської міської ради Охтирського району Сумської області повідомлений про час і місце розгляду справи, але в судове засідання не з`явився. Колегія суддів вважає за можливе розглянути справу без даної сторони, оскільки явка до апеляційного суду є необов`язковою, його позиція є чіткою і зрозумілою.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача - адвоката Шевченка Р.В., представника Комунального позашкільного навчального закладу «Охтирська дитячо-юнацька спортивна школа» - Кобзар О.М., перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч.1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду відповідає.

Судом першої інстанції правильно встановлено та з матеріалів справи вбачається, що позивач працює у Комунальному позашкільному навчальному закладі «Охтирська дитячо-юнацька спортивна школа» на посаді тренера - викладача, що підтверджено довідками про доходи, наданими позивачем ( а.с. 13- 14).

Відповідно до витягу із Наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 13.09.2023 р. № 258, старшого сержанта ОСОБА_1 було призвано на військову службу за мобілізацією, головним сержантом 2 стрілецького взводу 1 стрілецького взводу 1 стрілецької роти, військової частини НОМЕР_1 , звільнений наказом командиром військової частини НОМЕР_2 (по особовому складу) від 06.09.2023 р. №89-РС з військової служби у запас за підпунктом «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» (а.с.8).

Згідно наказу №03-02/33 від 20.07.2022 р., виданого директором ДЮСШ Комунального позашкільного навчального закладу «Охтирська дитячо-юнацька спортивна школа», ОСОБА_1 , тренеру - викладачу відділення боксу припинено нараховування і виплату середнього заробітку з 19.07.2022 р., у наказі « ОСОБА_2 від роботи у зв`язку з призовом на військову службу під час мобілізації» від 24.02.2022 р. №03-02/20 слова «та середнього заробітку» вилучено (а.с. 11).

Згідно з довідками про доходи, виданої КПНЗ «Охтирська дитячо-юнацька спортивна школа», у період з лютого по липень 2022 року ОСОБА_1 виплачувалася заробітна плата, а в липні 2022 року заробітна плата була виплачена не в повному обсязі. З вересня 2023 року, після звільнення його з військової служби, виплати заробітної плати позивачу були відновлені (а.с. 13, 14).

З листа виконуючого обов`язки директора Комунального позашкільного навчального закладу «Охтирська дитячо-юнацька спортивна школа» вбачається, що ОСОБА_3 самостійно звертався про виплату йому середнього заробітку за період з 22.07.2022 р. по 01.09.2023 р., однак йому було відмовлено (а.с. 12).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що посада тренера-викладача з боксу, на якій позивач працює станом і на момент розгляду даного спору, відноситься до педагогічних, а отже є педагогічним працівником позашкільного навчального закладу, у зв`язку з чим мав право на збереження попереднього середнього заробітку на період проходження військової служби за призовом під час мобілізації.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що такі висновки суду узгоджуються з матеріалами справи та вимогами закону.

Громадяни України, призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану,користуються гарантіями, передбаченими частиною третьою статті 119 Кодексу законів про працю України, а також частиною першою статті 53 і частиною другою статті 57 Закону України «Про освіту», частиною другою статті 44, частиною першою статті 54 і частиною третьою статті 63 Закону України «Про фахову передвищу освіту», частиною другою статті 46 Закону України «Про вищу освіту» (частина друга статті 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»).

Частина третя статті 119 КЗпП України(в редакції, яка діяла до 19.07.2022), регламентує, що за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб резервістів в особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб підприємців, у яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Указом Президента України № 69/2022 від 24 лютого 2022 року «Про загальну мобілізацію», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від 03 березня 2022 року, у зв`язку із введенням воєнного стану на території України, відповідно до Указу Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні» оголошено та проводиться загальна мобілізація.

Законом України від 01 липня 2022 року № 2352-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» (далі Закон № 2352-IX), який набрав чинності з 19 липня 2022 року, внесено зміни та у частині третій статті 119 КЗпП слова «зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток» замінено словами «зберігаються місце роботи і посада».

У разі захворювання педагогічного чи науково-педагогічного працівника, яке тимчасово унеможливлює виконання ним посадових обов`язків і обмежує можливість перебування у колективі осіб, які навчаються, або тимчасового переведення за цих чи інших обставин на іншу роботу чи проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, або військової служби за призовом осіб із числа резервістів в особливий період за таким працівником зберігається попередній середній заробіток. У разі хвороби або каліцтва попередній середній заробіток виплачується до відновлення працездатності або встановлення інвалідності (частина друга статті 57 Закону України «Про освіту», в редакції, чинній на час винесення спірного наказу).

На рівні Кодексу законів про працю України не передбачено правила про пріоритетність його норм над нормами інших законів. Правила в статті 4 ЦК України, про пріоритетність його норм над приватно-правовими нормами інших законів, до вирішення колізій між Кодексом законів про працю України та іншими законами не застосовується.

У частині другій статті 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» передбачені гарантії для громадян України призваних на військову службу за призовом під час мобілізації, зокрема, шляхом відсилання як до частини третьої статті 119 Кодексу законів про працю України, так і до норм інших законів (зокрема, частина друга статті 57 Закону України «Про освіту»).

Законом №2352-IX не внесено зміни до інших законів, які передбачають гарантії для громадян України призваних на військову службу за призовом під час мобілізації встановлені нормами інших законів (зокрема, для педагогічних чи науково-педагогічних працівників). Тобто, для окремих категорій суб`єктів(зокрема, для педагогічних чи науково-педагогічних працівників) призваних на військову службу за призовом під час мобілізації збережено таку гарантію як попередній середній заробіток.

У частині другій статті 57 Закону України «Про освіту» міститься спеціальна норма щодо положень частини третьої статті 119 Кодексу законів про працю України, оскільки поширюється на педагогічних чи науково-педагогічних працівників.

Спеціальна норма (частина друга статті 57 Закону України «Про освіту») має перевагу над загальною (частина третя статті 119 Кодексу законів про працю України) нормою. Прийнята пізніше в часі загальна норма (частина третя статті 119 Кодексу законів про працю України) не скасовує спеціальної норми. Тому за педагогічними чи науково-педагогічними працівниками призваними на військову службу за призовом під час мобілізації зберігається попередній середній заробіток.

Проходження військової служби в Збройних Силах України, врегульовано Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Згідно з частиною другою статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» проходження військової служби здійснюється громадянами України у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

У справі, яка переглядається встановлено, що ОСОБА_1 працює у Комунальному позашкільному навчальному закладі «Охтирська дитячо-юнацька спортивна школа» на посаді тренера - викладача з боксу.

Виходячи із системного аналізу норм ч. 2 ст.57 Закону України «Про освіту», ч.2 та ч. 6 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», оскільки позивач проходив військову службу не за контрактом, а за призовом, тому гарантії, передбачені ч. 2 ст.57 Закону України «Про освіту» на нього поширюються.

Отож, за педагогічними працівниками, які проходять військову службу за призовом зберігається середній заробіток за місцем роботи.

Щодо доводів апеляційної скарги, що позивач як тренер-викладач дитячо-юнацької спортивної школи не є педагогічним працівником, слід вказати про наступне.

Відповідно до Положення про дитячо-юнацьку спортивну школу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05 листопада 2008 року № 993, дитячо-юнацька спортивна школа є позашкільним навчальним закладом спортивного профілю - закладом фізичної культури і спорту, який забезпечує розвиток здібностей вихованців в обраному виді спорту, визнаному в Україні, створює необхідні умови для гармонійного виховання, фізичного розвитку, повноцінного оздоровлення, змістовного відпочинку і дозвілля дітей та молоді, самореалізації, набуття навичок здорового способу життя, підготовки спортсменів для резервного спорту.

Пунктом 28 цього Положення визначено, що учасниками навчально-тренувальної та спортивної роботи в спортивній школі є: вихованці; тренери-викладачі, медичні працівники та інші фахівці; батьки або особи, що їх замінюють; директор та його заступники.

Отже Положенням про дитячо-юнацьку спортивну школу прямо передбачено такі посади працівників освіти вказаного виду позашкільного навчального закладу як тренер-викладач.

Переліком посад педагогічних та науково-педагогічних працівників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 14 червня 2000 № 963 (з наступними змінами), викладачі всіх спеціальностей віднесені до педагогічних працівників.

Згідно із статтею 1 Закону України «Про позашкільну освіту» позашкільний навчальний заклад - складова системи позашкільної освіти, яка надає знання, формуючи вміння та навички за інтересами, забезпечує потреби особистості у творчій самореалізації та інтелектуальний, духовний і фізичний розвиток, підготовку до активної професійної та громадської діяльності, створює умови для соціального захисту та організації змістовного дозвілля відповідно до здібностей, обдарувань та стану здоров`я вихованців, учнів і слухачів.

Відповідно до статті 19 Закону України «Про позашкільну освіту» учасниками навчально-виховного процесу в позашкільному навчальному закладі є: вихованці, учні, слухачі; директор, заступники директора позашкільного навчального закладу; педагогічні працівники, психологи, соціальні педагоги, бібліотекарі, спеціалісти, які залучені до навчально-виховного процесу; батьки або особи, які їх замінюють; представники підприємств, установ, організацій, які беруть участь у здійсненні навчально-виховного процесу.

Отже, позивач у цій справі належить до категорії педагогічних працівників, оскільки є тренером-викладачем позашкільного закладу освіти, на якого законами, нормативно-правовими актами та трудовим контрактом покладено виконання виховних та педагогічних функцій.

Правова позиція у подібних правовідносинах відображена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 (справа №876/5312/17), Верховного Суду від 13.02.2019 (справа № 233/4308/17) і колегія суддів не вбачає підстав для відступу від неї.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що посада тренер - викладач з боксу Комунального позашкільного навчального закладу «Охтирська дитячо-юнацька спортивна школа», на якій позивач працював до призиву на військову службу, відноситься до педагогічних і давала право на виплату йому середнього заробітку за період з 19 липня 2022 року по час закінчення проходження позивачем військової служби.

Є хибною думка апелянта про те, що суд не мав підстав для прийняття рішення щодо негайного його виконання у межах суми платежу заробітної плати за один місяць, оскільки суд у виняткових випадках, коли це передбачено законом, може ухвалити рішення про негайне виконання без заяви позивача, зокрема негайне виконання судових рішень, згідно зі статтею 430 ЦПК України, допускається у справах про виплату заробітної плати (за один місяць).

Посилання відповідача на неспівмірність розміру правничих витрат зі складністю справи, колегія суддів відхиляє, враховуючи наступне.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для цілей розподілу витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Верховний Суд в постанові від 13.02.2019 року у справі №756/2114/17 звернув увагу на наступне. Враховуючи положення ст.28 Правил адвокатської етики необхідно дотримуватись принципу «розумного обґрунтування» розміру оплати юридичної допомоги. Цей принцип набуває конкретних рис через перелік певних факторів, що мають братись до уваги при визначенні розміру оплати: обсяг часу і роботи, що вимагається для адвоката, його кваліфікацію та адвокатський досвід, науково-теоретична підготовка.

У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц зроблено висновки, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

У постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.11.2023 року у справі №914/2355/21висловлено правову позицію, відповідно до якої, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

У разі недотримання вимог ч.4 ст.137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування іншою стороною витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу зменшення відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Як вбачається з матеріалів справи, в обґрунтування вимог про відшкодування витрат на правову допомогу, позивачем надано копію договору б/н від 10.10.2024 р. (а.с. 26) та акт приймання-передачі виконаних робіт від 04.12.2024 р., згідно з яким адвокатом надано в строк та в повному обсязі, а клієнтом прийнято без зауважень, сплачено в повному обсязі надані послуги згідно з Договором про надання правової допомоги вищевказані послуги на загальну суму 10000 грн (а.с. 27).

Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 137 ЦПК України).

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується апелянтом, відповідачі у суді першої інстанції аргументованих заперечень щодо відшкодування заявлених позивачем витрат на правову допомогу не надали.

З огляду на викладене, з урахуванням складності справи, обсягу і складності виконаної адвокатом роботи, критерію необхідності підготовки процесуальних документів та значимості таких дій у справі, виходячи з її конкретних обставин, а також враховуючи задоволення судом заявлених позовних вимог у повному обсязі, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що критеріям розумності, співмірності та справедливості відповідають витрати позивача на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції у розмірі 5000,00 грн.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів апеляційного суду вважає, що судом першої інстанції були правильно застосовані норми матеріального та додержані норми процесуального права.

Посилання та доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, не знайшли свого підтвердження в якості підстав скасування оскаржуваного судового рішення під час апеляційного провадження.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, дотримуючись принципу змагальності, на підставі наданих сторонами доказів та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-382, 389 ЦПК України,

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу Комунального позашкільного навчального закладу «Охтирська дитячо-юнацька спортивна школа» залишити без задоволення.

Рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 09 січня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і на неї може бути подана касаційна скарга протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий - В. І. Криворотенко

Судді: О. І. Собина

В. Ю. Рунов