Провадження № 2/712/4187/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2025 року м. Черкаси

Соснівський районний суд міста Черкаси у складі:

головуючого - судді Пономаря В.О.,

за участю секретаря судового засідання Рясик Д.Д.,

відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

ТОВ «Українські фінансові операції» в особі свого представника адвоката Дідуха Є.О. через систему «Електронний суд» звернулось до Соснівського районного суду м. Черкаси із позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_1 на його користь заборгованість за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 4533149 від 05.04.2024 в загальній сумі 115 885 грн 36 коп. та судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог в позові зазначено, що 05.04.2024 між ТОВ «Лінеура України» та відповідачем ОСОБА_1 укладено про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 4533149, на підставі якого відповідачу були надані кредитні кошти в сумі 12 000 грн строком на 350 днів, зі сплатою процентів за користування кредитом. В подальшому, 06.04.2025 між «Лінеура України» та відповідачем ОСОБА_1 укладено додатковий договір до договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 4533149, на підставі якого відповідачу надано кредитні кошти в сумі 700 грн, а загальна сума кредиту складає 12 700 грн. Внаслідок порушення відповідачем умов повернення кредитних коштів за нею утворилась заборгованість. 24.11.2024 між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Українські фінансові операції» був укладений договір факторингу № 25/11/2024, на підставі якого право вимоги до відповідача перейшло до ТОВ «Українські фінансові операції». У зв`язку з порушенням відповідачем порядку повернення кредитних коштів за нею утворилась заборгованість в розмірі 115 885 грн 36 коп., з яких: 12 699 грн 99 коп. заборгованість за тілом кредиту; 103 185 грн 37 коп. заборгованість за відсотками. Оскільки відповідач не виконує свого зобов`язання з повернення кредитної заборгованості, то позивач звернувся до суду з цим позовом та просить стягнути із відповідача заборгованість в загальній сумі 115 885 грн 36 коп., а також судовий збір по справі та витрати на правничу допомогу.

Від відповідача письмового відзиву проти позову не надходило.

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 08.08.2025 вищезазначену позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк на усунення вказаних у мотивувальній частині ухвали недоліків п`ять днів з дня її отримання.

На виконання ухвали суду від 08.08.2025 представником позивача Дідухом Є.О. 13.08.2025 (надійшла 14.08.2025) до суду подано заяву про усунення недоліків.

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 15.08.2025 відкрито провадження у справі з визначенням здійснення розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Цією ж ухвалою задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів у АТ КБ «Приватбанк».

Представник позивача Дідух Є.О. в судове засідання не з`явився, в прохальній частині позовної заяви зазначивши, що просить розглядати справу без участі позивача.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги визнала в частині стягнення з неї тіла кредиту в розмірі 12 700 грн, пояснила що кредитні кошти за кредитним договором та додатковою угодою до нього у загальній сумі 12 700 від первісного кредитора отримувала. Натомість щодо стягнення з неї відсотків за користування кредитом в сумі 103 185 грн 37 коп. заперечила, оскільки вважає їх несправедливими та такими, що не відповідають вимогам законодавства. Щодо стягнення з неї витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 грн також заперечила з підстав необґрунтованості такого розміру витрат, а також того, що звернення позивача за наданням професійної правничої допомоги є його волевиявленням, а, отже вона (відповідач) не має відшкодовувати такі витрати.

Заслухавши пояснення відповідача та дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи в їх сукупності, всебічно, повно та об`єктивно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд встановив такі обставини та дійшов до відповідних висновків.

Статтею 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства та змагальності сторін (ст. 12, 13 ЦПК України), суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).

Згідно із ч. 1, 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).

Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Особливості укладання договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Згідно зі ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 05.04.2024 між ТОВ «Лінеура Україна» (товариством) та ОСОБА_1 (клієнтом) укладено договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 4533149, який підписаний відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором 78186.

Відповідно до умов вказаного договору, товариство зобов`язується надати клієнту грошові кошти в сумі 12 000 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Кредит надано строком на 350 днів до 21.03.2025.

Стандартна процентна ставка за кредитом становить 2,5 % за кожен день користування кредитом та застосовується в межах всього строку кредиту. Знижена процентна ставка становить 0,5 % за кожен день користування кредитом та застосовується, якщо клієнт до 29.04.2024 (включно) або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою, сплатить кошти в сумі, не менше суми першого платежу, визначеного у графіку платежів, або здійснить часткове дострокове погашення кредиту.

Так, на виконання вказаного договору товариство перерахувало позичальнику кредитні кошти в сумі 12 000 грн на її платіжну картку № НОМЕР_1 , що підтверджується листом ТОВ «Пейтек Україна» № 2 від 19.12.2024, наданого ТОВ «Лінеура Україна» на виконання договору про надання платіжних послуг з переказу коштів без відкриття рахунку № НОМЕР_2 від 03.01.2024.

В подальшому, 06.04.2025 між ТОВ «Лінеура Україна» (товариством) та ОСОБА_1 (клієнтом) укладено додатковий договір до договору № 4533149 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 05.04.2024, який підписаний відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором 53684, на підставі якого відповідачу надано кредитні кошти в сумі 700 грн, а загальна сума кредиту становить 12 700 грн.

На виконання вказаного додаткового договору товариство перерахувало позичальнику кредитні кошти в сумі 700 грн на її платіжну картку № НОМЕР_3 , що підтверджується листом ТОВ «Універсальні платіжні рішення» № 1-1912 від 19.12.2024, наданого ТОВ «Лінеура Україна» на виконання договору про переказ коштів № ФК-П-19/03-01 від 12.03.2019, а також листом № 20.1.0.0.0/7-250828/68848-БТ від 04.09.2025, наданим АТ КБ «Приватбанк» на виконання ухвали суду від 15.08.2025.

Відповідачем 29.04.2025 було здійснено часткове погашення заборгованості на суму 1 580 грн 50 коп., що враховано первісним кредитором та відображено останнім у розрахунку заборгованості.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514 ЦК передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до п. 5.1.3 договору товариство має право укладати договори щодо відступлення права вимоги за цим договором або договори факторингу з будь-якою третьою особою без окремої згоди клієнта.

Між ТОВ «ФК «Лінеура Україна» та ТОВ «Українські фінансові операції» 25.11.2024 укладений договір факторингу № 25/11/2024, на підставі якого до ТОВ «Українські фінансові операції» перейшло право грошової вимоги заборгованості до боржників, які зазначені в реєстрі боржників, в тому числі і право вимоги заборгованості за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 4533149 від 05.04.2024, та додаткового договору до нього від 06.04.2024, укладених із ОСОБА_1 . Розмір кредитної заборгованості відповідача складав 85 722 грн 89 коп., з яких: 12 699 грн 99 коп. заборгованість за тілом кредиту; 66 672 грн 90 коп. заборгованість за відсотками, 6 350 грн заборгованість за пенею.

Враховуючи те, що станом на дату укладення вищезгаданого договору факторингу строк дії кредитного договору не закінчився, позивачем в межах строку його дії нараховано відсотки за 115 календарних днів починаючи з 26.11.2024 у розмірі 36 512 грн 47 коп. Нараховані відсотки не носять штрафний характер та нараховані позивачем на умовах та у межах строку дії договору.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботи, надати послугу, сплатити гроші) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Положеннями ст. 526, 530 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.

За змістом ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Нормою ч. 1 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняться від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

За матеріалами справи судом встановлено, що між ТОВ «Лінеура Україна» та відповідачем укладено договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 4533149, який підписаний відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором 78186. На підставі такого договору відповідачем 05.04.2024 отримані кредитні кошти в розмірі 12 000 грн, які вона зобов`язувалась повернути зі сплатою процентів за кожен день користування кредитом, але в порушення умов договору не зробила цього. В подальшому, 06.04.2025 між ТОВ «Лінеура Україна» та відповідачем укладено додатковий договір до договору № 4533149 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 05.04.2024, який підписаний відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором 53684, на підставі якого відповідачу надано кредитні кошти в сумі 700 грн, а загальна сума кредиту становить 12 700 грн.

Відповідачем 29.04.2025 було здійснено часткове погашення заборгованості на суму 1 580 грн 50 коп., що враховано первісним кредитором та відображено останнім у розрахунку заборгованості.

Водночас необхідно зазначити, що у судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 визнала факт того, що ТОВ «Лінеура Україна» надано їй кредитні кошти в загальній сумі 12 700 грн та визнано заборгованість перед відповідачем в частині тіла кредиту, а тому факт перерахування кредитних коштів відповідачу не підлягає доказуванню на підставі ч. 1 ст. 82 ЦПК України, а у суду такі обставини обґрунтованого сумніву щодо їх достовірності та добровільності не викликають.

Що стосується позовних вимог позивача в частині стягнення із відповідача відсотків у розмірі 103 185 грн 37 коп., то слід зазначити наступне.

На момент укладення вказаного вище кредитного договору сторонами у справі дійсно було погоджено сплату відповідачем процентів за користування кредитом у розмірі 2,5 % за кожен день.

Разом із цим, 24.12.2023 набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-ІХ (далі - Закон України № 3498-ІХ), яким, серед іншого, внесено зміни до Закону України «Про споживче кредитування» № 1734-VIII (далі - Закон України №1734-VIII).

Зокрема, ч. 5 ст. 8 Закону України № 1734-VIII, яка визначає реальну річну процентну ставку, денну процентну ставку та загальну вартість кредиту для споживача, передбачено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.

При цьому п. 17 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України № 1734-VIII передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів (з 24.12.2023 до 22.04.2024) - 2,5 %; протягом наступних 120 днів (з 23.04.2024 до 20.08.2024) - 1,5 %.

Відповідно до ч. 5 ст. 12 ЗУ «Про споживче кредитування», умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

У зв`язку з цим, суд дійшов висновку що умови договору про надання кредиту в частині розміру денної процентної ставки, що перевищує вказану вище є нікчемними.

При цьому, дійсність умов про надання кредиту в частині платності кредиту, зобов`язання позичальника сплатити проценти за користування кредитом суд сумніву не піддає.

Відповідачем 29.04.2025 було здійснено часткове погашення заборгованості на суму 1 580 грн 50 коп., що враховано первісним кредитором в рахунок погашення заборгованості за відсотками за період з 05.04.2024 до 29.04.2024 та відображено останнім у розрахунку заборгованості.

Ураховуючи наведене, суд вважає, що розмір процентів, які слід стягнути з відповідача на користь позивача за користування кредитом за 326 календарних днів, становить суму 48 577 грн 50 коп., які розраховані таким чином: за період з 30.04.2024 до 20.08.2024 за процентною ставкою 1,5 %, що становить 21 526 грн 50 коп.; за період з 21.08.2024 до 21.03.2025 за процентною ставкою 1 %, що становить 27 051 грн.

А тому, позовні вимоги підлягають до часткового задоволення на суму 61 277 грн 49 коп., яка включає заборгованість за основною сумою боргу 12 699 грн 99 коп., заборгованість за відсотками 48 577 грн 50 коп.

При цьому, варто звернути увагу, що, відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, внаслідок чого, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідачем не було повідомлено про обставини та не надано до суду доказів, які б спростували правомірність заявлених позивачем вимог та встановлені судом обставин спірних правовідносин.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить з того, що судові витрати по справі складаються з судового збору, сплаченого позивачем при зверненні до суду в сумі 2 422 грн 40 коп. та витрат на професійну правничу допомогу в сумі 10 000 грн.

Оскільки позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, то на підставі ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України до стягнення із відповідача на користь позивача підлягає судовий збір у розмірі 1 280 грн 97 коп. (пропорційно до задоволених позовних вимог із розрахунку: 2 422 грн 40 коп./сума плаченого судового збору/ х 52,88 % /відсоток на який задоволено позовні вимоги/ = 1 280 грн 97 коп.)

Стосовно заявлених до стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, серед іншого, витрати на професійну правничу допомогу (ч. 2 ст. 133 ЦПК України).

За положеннями ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує, серед іншого, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

На підтвердження розміру понесених позивачем витрат на правничу допомогу в сумі 10 000 грн до позовної заяви позивачем додано договір про надання юридичних послуг № 01/08/2024-А від 01.08.2024, укладений між адвокатом Дідухом Є.О. та ТОВ «Українські фінансові операції», заявку № 4533149 від 21.04.2025 на виконання доручення до договору, детальний опис робіт (наданих послуг) та акт № 4533149 від 20.07.2025 прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг).

Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 23.01.2014 (справа «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними й неминучими, а їх розмір - обґрунтованим (пункт 268).

Верховний Суд у постанові від 19.02.2024 у справі № 490/7096/21 та від 22.05.2024 у справі № 205/5969/15-ц вказав, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд, за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. У такому випадку суд, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення.

У постанові від 22.05.2024 у справі № 205/5969/15-ц також зауважено, що подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 17.04.2024 у справі № 756/6927/20, від 04.04.2024 у справі № 701/804/21, від 10.04.2024 у справі № 530/259/21, від 10.04.2024 у справі № 367/6289/21, у яких також вирішувалось питання щодо зменшення розміру витрат на правничу допомогу за відсутності заперечень іншої сторони.

Отже, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним, суд, з урахуванням конкретних обставин, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

При вирішенні питання стягнення витрати на правову допомогу суд бере до увагу, що предмет спору відноситься до справ незначної складності (справа є малозначною) та не потребує значних витрат часу на виконання відповідних робіт щодо усної консультації, правового аналізу та підготовки позовної заяви, з огляду на сталу практику національних судів зі спірних правовідносин.

Враховуючи категорію та складність справи, ціну позову, сталу судову практику щодо розгляду подібних справ, обсяг наданих адвокатом послуг та керуючись принципами справедливості і розумності, з відповідача належить стягнути на користь позивача понесені ним витрати на професійну правничу допомогу в сумі 4 000 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. 3-5, 10, 12-13, 19, 76-82, 133, 141, 259, 265, 268, 273, 274, 277, 279 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» (, місцезнаходження за адресою: вул. Набережно-Корчуватська, буд. 27, прим. 2, м. Київ) заборгованість за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 4533149від 05.04.2024 та додатковою угодою до договору від 06.04.2024 у розмірі 61 277 (шістдесят одна тисяча двісті сімдесят сім) грн 48 (сорок вісім) коп., судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 1 280 (одна тисяча двісті вісімдесят) грн 97 (дев`яносто сім) коп. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4 000 (чотири тисячі) грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено в загальному порядку до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, а відповідачем - в той же строк з дня залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 17.11.2025.

Учасники справи:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції», , місцезнаходження за адресою: вул. Набережно-Корчуватська, буд. 27, прим. 2, м. Київ.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_1

Суддя В.О. Пономар