Провадження № 2/466/286/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 листопада 2025 року Шевченківський районний суд м.Львова у складі:

головуючої судді ЛУЦІВ-ШУМСЬКОЇ Н.Л.

учасники справи

секретар МАРОЧКАНИЧ В.В.

позивачка ОСОБА_1

представник позивача ОСОБА_2

відповідач ОСОБА_3

представник відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові справу за позовом ОСОБА_5 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_6 ( АДРЕСА_2 ) про поділ майна подружжя,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_5 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_6 про поділ спільного майна подружжя, житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 217,1кв.м, визнання за нею права власності на 1/2 частину цього будинку.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що між нею і ОСОБА_6 12.09.2013 року Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції було зареєстровано шлюб.

27.09.2023 року зазначений шлюб розірвано.

В період перебування у шлюбі сторонами було набуто у власність житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 217,1кв.м.

Право власності на зазначений об`єкт нерухомості було зареєстровано за Відповідачем.

Після розлучення ОСОБА_6 відмовляється проводити розподіл спільного майна, зокрема зазначеного житлового будинку, добровільно, вважаючи такий своєю особистою власністю та покликаючись на те, що йому вказаний будинок був подарований матір`ю до укладення шлюбу.

З такою позицією Відповідача вона не погоджується з огляду на таке.

01 липня 2009 року ОСОБА_7 подарувала своїй дочці ОСОБА_8 6/25 будинку АДРЕСА_2 , який складався з таких приміщень: 2-1/2.0 - коридор, 2-2/10.0 - кухня, 2-3/5.2 - санвузол, 2-4/16.2 - житлова; пг (а'-І) - погріб, гараж - в, сарай - г, що складають 24% від всього будинку.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 подарувала своєму сину ОСОБА_6 65/100 цього ж будинку площею 67,8кв.м, а саме такі приміщення: 1-4/15,6 - житлова, 1-5/19,2 - житлова, гараж - Б, сарай - Д, Пг а-1 - погріб, що становить 65% від всього будинку.

На момент укладення шлюбу між сторонами в 2013 році ОСОБА_6 проживав з матір`ю ОСОБА_7 та неповнолітнім племінником ОСОБА_9 , опікуном котрого вона була, в подарованих ОСОБА_6 приміщеннях на АДРЕСА_2 .

Згідно копії технічного паспорта житлової будівлі літ «А1» на АДРЕСА_2 , будинок був одноповерховий та складався з двох ізольованих частин (квартир), одна з яких належала сестрі Відповідача ОСОБА_8 , інша - йому.

Належне ОСОБА_8 майно є ізольованим приміщенням, спір щодо такого відсутній, тому рішення у даній справі жодним чином не вплине на її права та обов`язки. Однак, документи, що стосуються такого майна мають доказове значення для даної справи, оскільки пояснюють в цілому, яке саме майно ОСОБА_6 отримав в дарунок від матері і що таке майно є відмінним від того, що було придбано (збудовано) подружжям за час їхнього проживання у шлюбі.

У зв`язку з укладенням шлюбу та переїздом ОСОБА_5 з сином проживати до чоловіка, сім`я спільним коштом провела якісний сучасний ремонт належної ОСОБА_6 частини будинку та майна.

Після цього сім`я вирішила добудовувати другий поверх в будинку, з ізольованим входом (окрему квартиру), так як Відповідач бажав розпорядитися належним йому майном на першому поверсі на користь племінника ОСОБА_9 . ОСОБА_6 сказав, шо займеться оформленням необхідних для цього документів. Тоді ж між сторонами було домовлено, що новозбудоване майно буде їх спільною власністю і Відповідач буде не проти, щоб разом з ними проживав син Позивачки.

ОСОБА_5 брала безпосередню участь у фінансуванні будівельних робіт, за її кошти ОСОБА_6 купляв будівельні матеріали. Позивачка постійно працювала та отримувала стабільний дохід, що підтверджується копіями наказів про прийняття на роботу, де вона працює і по сьогоднішній день. Крім цього, у ОСОБА_5 були власні заощадження, які ще до укладення шлюбу вона планувала витратити на придбання житла, так як хотіла переїхати з сином проживати окремо від батьків.

ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Будівництво другого поверху було завершено у 2019 році. Відповідач повідомив Позивачці, що перший поверх вже оформлено на ОСОБА_9 , а другий поверх на ОСОБА_6 (але це є їхнє спільне майно).

Ще впродовж приблизно двох років тривали роботи по внутрішньому оздобленню приміщень, в 2021 році сім`я переселилась в приміщення на другому поверсі.

Увесь дохід Позивачки був витрачений на будівництво, ремонт, придбання меблів та речей домашнього вжитку по АДРЕСА_2 .

24 серпня 2023 року ОСОБА_6 не допустив до помешкання ОСОБА_5 , в присутності працівників поліції пояснивши, що вона не зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 та не може претендувати на вказане житло, оскільки таке є у його особистій власності. Саме тоді Позивачка дізналась про порушення Відповідачем її прав на частку у спільному майні подружжя.

Як стало відомо з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно в процесі підготовки даного позову :

09.09.2019 року нерухоме майно площею 217,1кв.м Жирівською сільською радою Пустомитівського району зареєстровано в Державному реєстрі речових прав за ОСОБА_6 на підставі висновку від 06.09.2019 ТОВ «Галбудпроект» та договору дарування від 15.07.2009 року.

09.09.2019 року Жирівською сільською радою Пустомитівського району зареєстровано в Державному реєстрі речових прав за ОСОБА_9 житловий будинок площею 67.3кв.м на АДРЕСА_2 на підставі того ж висновку від 06.09.2019 ТОВ «Галбудпроект» та Свідоцтва про право на спадщину, серія та номер: 2304, виданого 07.08.2019 приватним нотаріусом Матвєєвою Ю.В.

Тобто, частина будинку - приміщення першого поверху, які були подаровані ОСОБА_6 в 2009 році, чомусь були включені до складу спадщини після смерті ОСОБА_7 та в подальшому зареєстровані за ОСОБА_9 .

Спір щодо належного ОСОБА_9 майна відсутній.

За наявних доказів неможливо з`ясувати, чому існуюче нерухоме майно на першому поверсі отримало новий поштовий номер 10а, в той час як новоствореному на другому поверсі була присвоєна адреса - АДРЕСА_2 , що свідчить про можливі порушення законодавства при проведенні державної реєстрації майна.

Вважає, що майно, подароване відповідачу (те, яке було його особистою власністю) - перейшло у власність іншої особи та має адресу АДРЕСА_2 . В той же час, майно площею 217,1 за адресою АДРЕСА_2 - це новостворене майно, було набуте Позивачкою та Відповідачем в період шлюбу, воно належить сторонам на праві спільної сумісної власності, тому Позивачка має намір поділити вищезазначене майно, шляхом визначення за нею 1/2 частки житлового будинку, в порядку поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Ухвалою від 28.12.2023 року у справі відкрито загальне позовне провадження.

Відзиву на позов відповідач у встановлений строк не подав.

Натомість, 04.09.2023 року на електронну адресу суду скеровано письмові пояснення представника відповідача адвоката Дацко А.О., в котрих вона зазначила, що сторона відповідача проти позову заперечує в повному обсязі, оскільки спірне майно - будинок за адресою АДРЕСА_2 не є новоствореним майном, а належав родині Відповідачів. ОСОБА_6 став його власником на підставі договору дарування від 15.07.2009 року (тобто до моменту укладення шлюбу). Відтак, це майно є його особистою власністю, не може бути об`єктом поділу.

Родиною відповідача протягом всього часу володіння будинком проводилась його реконструкція, в результаті чого його площа збільшилася з 88,1кв.м до 319,3кв.м. Однак відповідачка жодної трудової чи фінансової участі у реконструкції будинку не брала.

Також зазначають, що на момент укладення сторонами шлюбу ОСОБА_6 на підставі договору дарування належало 65/100 будинку фактичною площею 319,3кв.м. Позивачкою не долучено належних доказів на підтвердження її фінансової участі у реконструкції будинку, наявності у неї заощаджень та їх спрямування на таку реконструкцію.

Сторона відповідача вважає, що Позивачкою не надано жодних доказів її фінансової чи трудової участі у істотному збільшенні майна, належного Відповідачу на праві особистої приватної власності, а, відтак, відсутні підстави для визнання такого майна спільною сумісною власністю подружжя.

06.09.2023 року представником Позивача подано письмові пояснення, в яких зазначає, що до моменту укладення шлюбу між сторонами будинок на АДРЕСА_2 був поділений (Висновок про визначення ідеальних часток в будинку між співвласниками №4/20092 від 29.06.2009 року, а.с.86).

Згідно цього висновку ОСОБА_7 належало 11% від будинку (а саме житлова кімната 1-6 площею 17,3кв.м, яку в подальшому заповіла онуку ОСОБА_9 ).

65% будинку належало ОСОБА_6 за договором дарування від 15.07.2009р., а саме житлова кімната 1-4 площею 15,6кв.м, житлова кімната 1-5 площею 19,2кв.м, гараж літ.Б, сарай літ.Д, погріб. Тобто, конкретно в будинку це 34,8кв.м. Інші допоміжні приміщення будинку : 1-1 коридор площею 4,9кв.м, 1-2 кухня площею 5,5кв.м, санвузол 1-3 площею 4,0кв.м в спільному користуванні дарувальника ( ОСОБА_7 ) та обдаровуваного ( ОСОБА_6 ).

6/25 (24%) будинку належало ОСОБА_8 за договором дарування, а саме 2-1 коридор площею 2,0кв.м, 2-2 кухня площею 10,0кв.м, 2-3 санвузол площею 5,2кв.м, 2-4 житлова кімната площею 16,2кв.м. Ці приміщення згодом отримали окрему адресу Прихильна 10б. Будь-які претензії до ОСОБА_8 у Позивачки відсутні.

В обох договорах дарування було вказано, що житлова площа будинку становить 68,3кв.м (17,3+15,6+19,2+16,2).

Таким чином у власності ОСОБА_6 та ОСОБА_7 кожного окремо, так і в спільному користуванні перебували житлові приміщення 52,1кв.м (17,3+15,6+19,2), допоміжні приміщення 14,4кв.м (4,9+5,5+4,0), тобто в загальному 66,5кв.м. Саме в такий старий цегляний будинок прийшла ОСОБА_5 жити після укладення шлюбу з Відповідачем.

Ще до побудови квартири на другому поверсі, на першому поверсі спільно Позивачкою та Відповідачем проводилась реконструкція, з однієї із житлових кімнат 15,6кв.м було зроблено кухню (1-4), за рахунок колишньої кухні розширено коридор 1-1 до 10,5, санвузол з 4,0 до 5,0кв.м.

Про рішення ОСОБА_6 віддати перший поверх повністю племіннику ОСОБА_9 було відомо ОСОБА_5 . Позивачка не заперечувала, оскільки таке майно належало на праві особистої власності Відповідачу. Смерть свекрухи ОСОБА_7 в часі співпала із завершенням будівельних робіт на другому поверсі, тому ОСОБА_6 та ОСОБА_9 спільно займалися питаннями реєстрації права власності ОСОБА_9 щодо першого поверху, а ОСОБА_6 щодо другого поверху. Зазначене також підтверджується витягами з реєстру речових прав на нерухоме майно, що в обох випадках підставою для реєстраційної дії був технічний висновок ТОВ «Галбудпроект».

З цього ж висновку ТОВ «Галбудпроект» вбачається, що приміщення першого поверху (Прихильна 10а) по площі не змінилось, тобто ОСОБА_9 зареєстрував собі право власності на успадковане від баби майно та майно, яке раніше належало ОСОБА_6 на підставі договору дарування. В той же час, приміщення 217,1кв.м, з яких житлова площа становить 60,9кв.м це і є те новостворене майно, яке має окрему адресу Прихильна 10 і на яке претендує Позивачка як на спільну сумісну власність.

У додаткових письмових поясненнях від 26.03.2024 року представник позивача зазначила, що позивачка ОСОБА_5 приймала істотну фінансову участь у розбудові будинку, кошти позивачки витрачалися і на внутрішні ремонтні і оздоблювальні роботи, які проводилися в 2020-2021р. уже після реєстрації нерухомого майна. Крім основного доходу позивачка мала підробітки за цивільно-правовими угодами. Про її матеріальне становище свідчать виписки з банківських рахунків, довідки про заробітну плату. З метою економії витрат на будівництво до таких робіт залучалися родичі та друзі. Батько Позивачки допомагав у будівництві, сама вона своєю працею також приймала участь у придбанні будівельних та оздоблювальних матеріалів, прибиранні будівельного сміття та приміщень на різних етапах будівництва.

Також зазначає, що на момент укладення шлюбу з позивачкою за відповідачем було зареєстровано на праві власності лише вказане у договорі дарування від 15.07.2009р. нерухоме майно.

У матеріалах інвентаризаційної справи є інформація, що станом на 2016 рік, вже після проведення першого етапу реконструкції (першого поверху і будівель на подвір`ї), з`явились такі споруди, як літня кухня, котельня. Матеріали інвентаризаційної справи та технічні паспорти вказують на те, що станом на 03.02.2016 року (дату інвентаризації майна після реконструкції) жодне із приміщень, які перебувають на даний час у власності ОСОБА_6 та вважаються будинком на АДРЕСА_2 , не співпадає ні за площею, ні за описом з тими приміщеннями, які були будинком на АДРЕСА_2 станом на 2016 рік. Тобто, в період з лютого 2016 року по вересень 2019 року було фактично побудовано нове нерухоме майно (другий поверх над нерухомим майном ОСОБА_9 та перший поверх на земельній ділянці ОСОБА_6 , податок за яку сплачувала також Позивачка.

Таким чином, усі події (і інвентаризація після реконструкції, і будівництво нового майна, і державна реєстрація) в часі відбулись в період шлюбу між Сторонами, доказів зворотнього Відповідач не надав.

Щодо тверджень відповідача про реконструкцію зазначила, що з нерухомим майном ОСОБА_9 дійсно відбулась реконструкція (перепланування кухні і допоміжних приміщень) ще в 2016 році, результати якої було зареєстровано в 2019 році.

Також можна говорити і про реконструкцію майна ОСОБА_8 , оскільки вона здійснювала прибудови до існуючого майна, котре в подальшому було виділено в окремий об`єкт разом з раніше існуючим та зареєстрованим майном.

В той же час, майно, яке було розподілено у власність ОСОБА_6 до моменту такого розподілу не було зареєстровано взагалі, жодне з приміщень не було частиною чогось, що до 2019 року б відносилось до будинку на АДРЕСА_2 , у вересні 2019 року відбулась його первинна реєстрація, відразу як окремого об`єкта. За таких обставин вважає позовні вимоги обґрунтованими.

Ухвалою від 30.09.2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_5 та її представник ОСОБА_10 позовні вимоги підтримали з наведених у них обставин. Просили повністю задовольнити вимоги позивачки.

Відповідач ОСОБА_6 , його представники ОСОБА_11 , Дацко А.О. проти позову заперечили, підтримавши письмові пояснення на позов. Просили відмовити у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши вступне слово сторін та їх представників, показання свідків, дослідивши наявні у справі письмові докази та документи, з`ясувавши обставини, якими сторони обґрунтовують свої вимоги та заперечення, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_5 обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню з наведених нижче мотивів.

Відповідно до ст.ст.12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

За ст.77 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

За загальними нормами ЦПК України обов`язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, е об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно із ч.1 ст.61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Щодо особистого майна подружжя, то відповідно до ст.57 СК України, особистим майном кожного з подружжя є, зокрема, майно, що належало чоловікові/дружині до укладення шлюбу, а також те, що було йому подароване.

За ч.1 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Статтею 372 ЦК України визначено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Судом встановлено, сторони ОСОБА_5 та ОСОБА_6 зареєстрували шлюб 12.09.2013 року. 27.09.2023 року шлюб між сторонами розірвано. Це підтверджується відповідними свідоцтвами.

Спільних дітей сторони не мають.

09.09.2019 року державним реєстратором Жирівської сільської ради Пустомитівського району Тузяком П.Т. в Державному реєстрі речових прав зареєстровано за ОСОБА_6 право власності на житловий будинок на АДРЕСА_2 загальною площею 217,1кв.м, житловою площею 60,9кв.м. Підставою реєстрації зазначено висновок ТОВ «Галбудпроект» від 06.09.2019р. та договір дарування від 15.07.2009 року посвідчений Третьою Львівською держнотконторою.

Згідно технічного паспорта, виготовленого ТОВ «Галбудпроект» станом на 06.09.2019 року на ім`я ОСОБА_6 , до складу будинку за адресою АДРЕСА_2 позначеного літерою А-2 входили на 1-му поверсі коридор площею 3,1кв.м, житлова кімната прощею 12,6кв.м, санвузол - 3,6кв.м, комора - 10,3кв.м, котельня -9,6кв.м, гараж -36,5кв.м. Всього по першому поверху загальна площа приміщень 75,7кв.м. На 2-му поверсі кухня площею 38,8кв.м, коридор - 6,5кв.м, ванна кімната 6,3кв.м, санвузол 1,5кв.м, кухня 32,0кв.м, житлові приміщення - 19,1кв.м, 16,2кв.м, 13,0кв.м, санвузол 8,0кв.м. Всього по другому поверху загальна площа приміщень 141,4кв.м. Загальна площа будинку 217,1кв.м, житлова площа 60,9кв.м.

Також 09.09.2019 року державним реєстратором Жирівської сільської ради Пустомитівського району Тузяком П.Т. в Державному реєстрі речових прав зареєстровано за ОСОБА_9 право власності на житловий будинок на АДРЕСА_2 загальною площею 67,3кв.м, житловою площею 36,8кв.м. Підставою реєстрації зазначено висновок ТОВ «Галбудпроект» від 06.09.2019р. та свідоцтво про право на спадщину від 07.08.2019р., серія та номер: 2304, видане приватним нотаріусом Матвеєвою Ю.В.

Згідно матеріалів інвентаризаційної справи житловий будинок на АДРЕСА_2 побудований в 1935 році. До складу будинковолодіння станом на 02.04.2009 року входили А-1 житловий будинок загальною площею 105,9кв.м, житловою площею 68,7кв.м, Б цегляний гараж, В цегляний гараж, Г цегляний сарай, Д цегляний сарай, ворота, огорожа, хвіртка, замощення. Житловий будинок А-1 складався в цілому з чотирьох житлових кімнат та двох кухонь. Будинок був одноповерховий.

Власник будинковолодіння ОСОБА_7 на підставі Дублікату свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого виконкомом Залізничної районної ради на підставі рішення №444 від 10.12.1991р.

01.07.2009р. ОСОБА_7 подарувала ОСОБА_8 6/25 частин будинку, а саме 2-1 коридор площею 2,0кв.м, 2-2 кухня площею 10,0кв.м, 2-3 санвузол площею 5,2кв.м, 2-4 житлова кімната площею 16,2кв.м, пг (а`-1) погріб, гараж В, сарай Г.

15.07.2009р. ОСОБА_7 подарувала ОСОБА_6 65/100 частин будинку, а саме житлову кімнату 1-4 площею 15,6кв.м, житлову кімнату 1-5 площею 19,2кв.м, гараж Б, сарай Д, погріб.

11/100 частин будинку -житлова кімната 1-6 площею 17,3кв.м залишилася у власності ОСОБА_7 .

В спільному користуванні дарувальника ( ОСОБА_7 ) та обдаровуваного ( ОСОБА_6 ) залишилися приміщення 1-1 коридор площею 4,9кв.м, 1-2 кухня площею 5,5кв.м, санвузол 1-3 площею 4,0кв.м.

Отже, ОСОБА_6 отримав в дар в будинку А-1 приміщення житловою площею 34,8кв.м та право користування допоміжними приміщеннями площею 14,4кв.м.

Після смерті ОСОБА_7 її частку у праві власності на будинок успадкував ОСОБА_9 .

Слід врахувати те, що відповідно до довідки №2/7362, виданої ОСОБА_9 ОКП ЛОР БТІ та ЕО 08.07.2019р. для оформлення спадщини, 11/100 частин будинку на АДРЕСА_2 , а саме житлова кімната 1-3 (колишня 1-6) площею 17,3кв.м належала на праві власності ОСОБА_7 , у спільному користуванні перебували приміщення 1-1 коридор площею 10,5кв.м, 1-2 санвузол площею 5,0кв.м (колишні 1-1 коридор площею 4,9кв.м, 1-2 кухня площею 5,5кв.м, 1-3 санвузол площею 4,0кв.м.). Також у довідці вказано про проведення реконструкції будинку внаслідок якої станом на 08.07.2019р. змінилася загальна площа з 105,9кв.м на 123,3кв., житлова площа з 68,3кв.м на 69,0кв.м. Кількість житлових кімнат (4) та кухонь (2) не змінилася.

Це підтверджує показання позивачки ОСОБА_5 про проведення після одруження з відповідачем ОСОБА_6 ремонту і реконструкції приміщень першого поверху будинку.

Проте, як уже зазначалося, 09.09.2019 року державним реєстратором Жирівської сільської ради Пустомитівського району Тузяком П.Т. в Державному реєстрі речових прав за ОСОБА_9 зареєстровано право власності на приміщення житловий будинок на АДРЕСА_2 загальною площею 67,3кв.м, житловою площею 36,8кв.м. Підставою реєстрації зазначено висновок ТОВ «Галбудпроект» від 06.09.2019р. та свідоцтво про право на спадщину від 07.08.2019р., серія та номер: 2304, видане приватним нотаріусом Матвеєвою Ю.В.

Матеріали інвентаризаційної справи за адресою АДРЕСА_2 та надані сторонами поверхові плани, технічні паспорти дають суду підставу зробити висновок про те, що до складу майна, зареєстрованого 09.09.2019 року на праві приватної власності за ОСОБА_12 увійшли як успадковані після смерті ОСОБА_7 житлова кімната площею 17,3кв.м, так і приміщення спільного з ОСОБА_6 користування : 1-1 коридор площею 10,5кв.м, 1-2 санвузол площею 5,0кв.м, (колишні 1-1 коридор площею 4,9кв.м, 1-2 кухня площею 5,5кв.м, 1-3 санвузол площею 4,0кв.м) , а також належні на праві власності ОСОБА_6 за договором дарування від 15.07.2009р. житлові приміщення 1-4 площею 15,6кв.м та 1-5 площею 19,2кв.м.

Згідно матеріалів інвентаризаційної справи по будинку на АДРЕСА_2 відсутні дані про те, що до укладення шлюбу між сторонами в 2013р. внаслідок реконструкції будинку на АДРЕСА_2 його загальна площа збільшилася з 88,1кв.м до 319,3кв.м., тобто на 231,2кв.м, як про це стверджує відповідач та його представники.

Відтак, зареєстроване 09.09.2019 року державним реєстратором Жирівської сільської ради Пустомитівського району Тузяком П.Т. в Державному реєстрі речових прав за ОСОБА_6 право власності на житловий будинок, якому присвоєно номер АДРЕСА_2 загальною площею 217,1кв.м, житловою площею 60,9кв.м не набуто за договором дарування від 15.07.2009 року, посвідченим Третьою Львівською держнотконторою.

Та обставина, що зареєстрованому 09.09.2019р. на праві власності за ОСОБА_6 житловому будинку загальною площею 217,1кв.м, житловою площею 60,9кв.м присвоєно номер АДРЕСА_2 , не дає підстави для висновку про те, що приміщення, які входять до його складу існували станом на 15.07.2009р. і були предметом договору дарування.

Суд вважає доведеним, що спірне майно, зареєстроване 09.09.2019р. на праві власності за ОСОБА_6 набуто ним за рахунок новоствореного за час шлюбу з позивачкою ОСОБА_5 майна.

При цьому суд враховує і закріплену статтею 60 СК України презумпцію права спільної сумісної власності подружжя.

Ця презумпція стороною відповідача не спростована належними та допустимими доказами. Суду не надано доказів того, що приміщення, які увійшли до складу житлового будинку, зареєстрованого 09.09.2019р. на праві власності за відповідачем ОСОБА_6 , були збудовані до 2013р. і за час перебування останнього у шлюбі з ОСОБА_5 вони не піддалися реконструкції і їх вартість істотно не збільшилася.

Свідок відповідача ОСОБА_9 , 1998р.н., в суді дав свідчення про те, що ремонти 1-го поверху спірного будинку почалися в 2012-2013 роках, він фінансово у них участі не приймав, оскільки був неповнолітнім. Після одруження ОСОБА_6 і ОСОБА_5 ремонти продовжувалися. В будинку було горище, вхід до якого був по драбині з вулиці. В процесі ремонтів піднімалися стіни горища, була поміняна частина даху. Між ним та сім`єю ОСОБА_13 була домовленість що приміщення 1-го поверху будинку АДРЕСА_2 залишаться йому, а приміщення 2-поверху відійдуть сім`ї ОСОБА_6 . В 2019р. при оформленні документів про право власності на нерухоме майно у зміст цих документів не вникав.

Свідки позивачки ОСОБА_14 , ОСОБА_15 ОСОБА_16 в суді підтвердили, що після одруження з ОСОБА_6 . ОСОБА_5 приймала участь у проведенні ремонтних робіт 1-го поверху будинку АДРЕСА_2 . Згодом подружжя почало з горища до якого вела драбина знадвору, будувати повноцінний другий поверх цього будинку з окремим входом. У реконструкцію, ремонт та будівництво приміщень ОСОБА_5 вкладала свої заощадження, заробіток та власну працю. Батько ОСОБА_5 допомагав у будівництві 2-го поверху та ремонтних роботах. За домовленістю подружжя 1-й поверх вони залишали ОСОБА_9 , а другий поверх мав бути для сім`ї ОСОБА_6 і ОСОБА_5 .

Оцінюючи зібрані та досліджені в суді докази в їх сукупності та взаємозв`язку. Суд вважає позовні вимоги ОСОБА_5 обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Вирішуючи даний спір, суд також враховує визначені у ст.2 ЦПК України завдання та основні засади цивільного судочинства, серед яких змагальність та диспозитивність.

Відповідно до ч.5 ст.12 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

У ч.1 ст.13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.2 ст.264 ЦПК України при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

У постанові від 21 жовтня 2021 року у справі № 137/731/17 (провадження № 61-10525св21) Верховний Суд зазначив, що некоректне з точки зору лінгвістики формулювання вимог позову не може бути перешкодою для захисту порушеного права особи, яка звернулася до суду, оскільки надміру формалізований підхід щодо послідовного розуміння вимог позову, як реалізованого способу захисту, суперечить завданням цивільного судочинства, якими є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

У даній справі позивачка ОСОБА_5 , просячи суд визнати за нею право власності на 1/2 частину спірного нерухомого майна, доводить, що це нерухоме майно набуто за час перебування у шлюбі з відповідачем ОСОБА_6 і є їх спільною сумісною власністю. Відповідач ОСОБА_6 заперечує цю обставину, доводячи, що спірне нерухоме майно є його особистою власністю,

Відтак, визнання житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 217,1кв.м, житловою площею 60,9кв.м, зареєстрованого 09.09.2019р. на праві власності за ОСОБА_6 , спільною сумісною власністю подружжя не є виходом за межі позовних вимог та спрямоване на ефективний захист невизнаних прав позивачки.

У зв`язку із задоволенням позовних вимог, відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню понесені нею судові витрати в розмірі судового збору.

Керуючись ст.ст. 5,10,12,13,76,81,141,259,263,264,265 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити.

Визнати житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 217,1кв.м, житловою площею 60,9кв.м, зареєстрований 09.09.2019р. на праві власності за ОСОБА_6 , спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_6 та ОСОБА_5 .

Здійснити поділ спільного сумісного майна подружжя та визнати за ОСОБА_5 право власності на 1/2 житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 загальною площею 217,1кв.м, житловою площею 60,9кв.м.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 8052,00грн. судового збору.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 14.11.2025 року.

Суддя Н. Л. Луців-Шумська