Справа № 303/7693/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2025 року м. Мукачево

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області у складі судді Полянчука Б.І., при секретарі Варваринець Н.Я, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, вказуючи, що вона є непрацездатною особою, оскільки є пенсіонером і особою з інвалідністю. Її донька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зобов`язана піклуватися про неї. Вона не є особою, цивільна дієздатність якої обмежена, також вона не визнана недієздатною. Ключовими умовами настання обов`язку доньки по утриманню батьків є непрацездатність останніх в сукупності з потребою в матеріальній допомозі. Зазначила, що хоч вона і вважається непрацездатною особою у зв`язку з наявною інвалідністю, але не потребує матеріальної допомоги (утримання) з боку інших фізичних осіб з огляду на достатність пенсійного забезпечення й відсутність потреби в додаткових матеріальних витратах. Просила стягнути з відповідачки аліменти на утримання непрацездатної ОСОБА_1 в розмірі 1000 грн щомісячно.

Відповідачка подала відзив на позовну заяву, в якому заперечувала проти задоволення позову і зазначила, що дійсно вона є донькою позивачки. Чинним законодавством України не визначено обов`язку дітей утримувати батьків, оскільки поняття піклуватися та утримувати не є тотожними і певною мірою розрізняються. Позивачка є повнолітньою особою, але не є особою, цивільна дієздатність якої обмежена, крім того, її не визнано недієздатною, а тому обов`язок опікуватися (піклуватися) нею у її повнолітніх дітей відсутній, у зв`язку з чим позивачка не має правових підстав вимагати від дітей опіки або піклування. Також, відсутня умова виникнення обов`язку щодо утримання непрацездатної матері, оскільки таке можливе тільки у випадку потреби в матеріальній допомозі. Але позивачка зазначає, що не потребує матеріальної допомоги (утримання) з боку інших фізичних осіб з огляду на достатність пенсійного забезпечення й відсутність потреби в додаткових матеріальних витратах. Позивачка не зверталась до неї з питань щодо матеріальної допомоги, прохань або вимог щодо матеріального утримання не висувала. Таким чином відсутні умови для настання (виникнення) у неї перед позивачкою обов`язку з утримання непрацездатної матері. Просила в задоволенні позову відмовити.

Позивачка подала відповідь на відзив, в якому визнає аргументи наведені відповідачкою заперечень в частині відсутності у неї потреби в утриманні (матеріальному забезпеченні) з боку відповідачки. Вона ніколи не відчувала потреби звертатися до відповідачки за матеріальною допомогою або іншими формами допомоги. Повністю погодилась з тим, що відсутні будь-які обставини, які свідчать про її необхідність (потребу) в матеріальній допомозі (забезпеченні) з боку відповідачки.

Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 09.10.2025 відкрито провадження по даній справі, визначено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, призначено справу до судового розгляду.

Позивачка в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце судового засідання повідомлена належним чином, подала заяву, в які просила розглянути справу без її участі, проти заочного розгляду справи не заперечувала.

Відповідачка у судове засідання не з`явилася без поважних причин, про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином.

З`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного.

Згідно копії довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААГ № 302683 позивачці встановлено другу групу інвалідності з дитинства, безтерміново, а відповідно до копії пенсійного посвідчення № НОМЕР_1 позивачці встановлено пенсію по інвалідності з дитинства, 2 група.

Зазначене свідчить про те, що позивачка є непрацездатною, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» непрацездатні громадяни - це особи, які досягли встановленого цим Законом віку, що дає право на призначення пенсії за віком, у тому числі на пільгових умовах, та дострокової пенсії, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до закону.

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уклала шлюб зі ОСОБА_6 09.03.2020 та після державної реєстрації шлюбу відповідачці присвоєно прізвище ОСОБА_7 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 та копією паспорту ID НОМЕР_4 виданим 06.02.2023.

Частина 1 ст. 82 ЦПК України передбачає, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Позивачкою не надано суду доказів щодо зміни її прізвища зі ОСОБА_8 на ОСОБА_9 з метою належного підтвердження того, що ОСОБА_2 приходиться їй дочкою, але суд вважає встановленим, що ОСОБА_2 приходиться ОСОБА_1 дочкою, оскільки зазначену обставину відповідачка визнала і у суду немає обґрунтованого сумніву щодо достовірності цієї обставини або добровільності її визнання відповідачкою.

Відповідно до ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

За вимогами ст. 205 СК України Суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін.

При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків.

У пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (стаття 202 СК України), не є абсолютним. У зв`язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред`явлено позов про стягнення аліментів, зобов`язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов`язків щодо них (стаття 204 СК України).

З указаного вбачається, що обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: 1) походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (зокрема, усиновлення); 2) непрацездатність матері, батька; 3) потреба матері, батька в матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї із вказаних умов. Обов`язок повнолітніх дітей не пов`язується з їх працездатністю і можливістю надавати батькам матеріальну допомогу.

Аналогічний правовий висновок висловлений Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 05 вересня 2019 року у справі № 212/1055/18-ц, провадження № 61-2386сво19.

У частині четвертій статті 263 ЦПК України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, при встановленні, чи батьки потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність в матеріальній допомозі.

При цьому, отримання матір`ю чи батьком доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що батько (мати) не потребують матеріальної допомоги.

За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, доведення потреби в матеріальній допомозі є процесуальним обов`язком саме позивача.

Звертаючись з позовом до суду позивачем не надано доказів, які підтверджують його потребу у матеріальній допомозі, оскільки коштів, які вона отримує як соціальну допомогу є недостатньою для підтримання її нормальної життєдіяльності.

Зважаючи на те, що позивачка не надала доказів на підтвердження її важкого майнового стану та потреби в матеріальній допомозі, а також враховуючи визнання позивачем того, що вона хоч і вважається непрацездатною особою у зв`язку з наявною інвалідністю, але не потребує матеріальної допомоги (утримання) з боку інших фізичних осіб з огляду на достатність пенсійного забезпечення й відсутність потреби в додаткових матеріальних витратах, суд вважає, що позивач хоч і є непрацездатною особою, але її матеріальне забезпечення достатнє і вона не потребує додаткового забезпечення.

За викладених обставин підстави для задоволення позову відсутні.

Керуючись ст. 81, 141, 259, 263-265, 273, 354, 355 ЦПК, ст. 202, 205 СК України, ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 ) про стягнення аліментів - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя