Справа № 201/1423/25
Провадження № 2/201/1800/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2025 року м. Дніпро

Соборний районний суд міста Дніпра в складі:

головуючого - судді Куць О.О.,

за участю секретаря судового засідання Денисенко А.М.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2025 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 23 липня 2011 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 06 вересня 2018 року (справа № 201/7728/18), яке набрало законної сили 09 жовтня 2018 року.

Від шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які проживають разом з матір`ю.

Рішенням Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська 23 серпня 2018 року (справа № 201/7729/18) стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітніх синів: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі в розмірі 5 000 грн. та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в твердій грошовій сумі у розмірі 5000 грн. на місяць, починаючи стягнення з 16 липня 2018 року і до досягнення дітьми повноліття.

Відповідно до Закону України "Про правовий режим воєнного стану" з 24 лютого 2022 року в Україні введено режим воєнного стану, відтак ОСОБА_1 разом з дітьми виїхала на територію Республіки Польща та певний час там мешкала.

ОСОБА_2 , в свою чергу, також, ще до введення воєнного стану на території України, виїхав за межі України та до сьогоднішнього дня постійно перебуває та проживає на території Республіки Польща.

У зв`язку з відсутністю будь-якої допомоги та не сплатою аліментів, стягнутих за рішенням Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 23 серпня 2018 року у справі № 201/7729/18, ОСОБА_1 була вимушена звернутись до органів влади Польщі з легалізацією отриманих на території України рішень.

06 червня 2021 року Окружним судом у Кракові визнано таким, що набрало законної сили вищевказане рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська (Україна) від 23 серпня 2018 року про стягнення аліментів на двох дітей по 5000 грн. на кожного.

29 грудня 2023 судовим виконавцем при Районному суді у м. Вєлічка (Польща) Кароліною Гутсва було розпочато виконання стягнутих аліментів на підставі рішення Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська, визнаного Окружним судом у м. Краків.

14 грудня 2023 року ОСОБА_2 було допитано в межах кримінального провадження (на території Республіки Польща) щодо несплати аліментів на утримання дітей, де відповідач пояснив, що може собі дозволити платити аліменти, але не сплачує, оскільки вважає, що колишня дружина отримує допомогу від свого батька та партнера.

04 березня 2024 року Районний суд у м. Величка 11 Відділ кримінальних справ (Польща), визнав винним ОСОБА_2 у тому, що у період з 17 липня 2018 року до 30 листопада 2020 року та з 1 вересня 2022 року по 08 листопада 2023 року він ухилявся від сплати аліментів на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , встановленого у розмірі 5000 грн. щомісяця на кожного з них, починаючи з 16 липня 2018 року, та призначено покарання.

Вказані рішення про стягнення аліментів відповідачем в повному обсязі не виконуються, внаслідок чого станом на день подачі позовної заяви утворилась заборгованість у розмірі 66 474, 49 злотих, що у перерахунку на гривню по курсу НБУ 10.4, станом на 2024 рік становить 691 334 грн.

Вищевказані дані свідчать про наявність заборгованості у відповідача по сплаті аліментів на утримання дітей, ухилення від їх сплати без поважної причини. Відповідач не виконує ані свої батьківські обов`язки, ані обов`язки, покладенні на нього судом, щодо утримання дітей та сплати аліментів. У період з 17 липня 2018 року до 30 листопада 2020 року та з 1 вересня 2022 року до травня 2024 року взагалі аліменти не сплачувались, а у інші періоди сплачувались не в повному обсязі та зі значними простроченнями платежів.

З наведених підстав позивач просила стягнути з ОСОБА_2 на свою користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за період 17 липня 2018 року до 30 листопада 2020 року та з 1 вересня 2022 року до квітня 2024 року в розмірі 691 334 грн. (а.с. 1-7).

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19 травня 2025 року вищевказану позовну заяву розподілено судді Куць О.О. (а.с.58).

Ухвалою судді від 10 лютого 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено проведення судового засідання для розгляду справи по суті (а.с. 61).

У відзиві на позовну заяву від 10 квітня 2025 року відповідач ОСОБА_2 вказував, що погоджується сплачувати грошові кошти на утримання синів, проте не згоден з розміром пені за несплату аліментів, про стягнення якої ставить питання позивач. Звертав увагу суду, що за ним значиться певна заборгованість, але він намагається платити поточні платежі. Крім того, позовна заява не містить розрахунку заборгованості, а лише суму, яка належить до стягнення. Розрахунок пені не містить необхідних реквізитів: підпису особи, яка його склала, печатки, деякі графи розрахунку не заповнені належним чином. Не містять матеріали справи і довідки про офіційний курс валют станом на кожен місяць нарахування. Відповідач просив розглянути справу з урахуванням наданого ним відзиву на позовну заяву (а.с. 84-87).

Ухвалою суду від 15 вересня 2025 року суд перейшов у стадію ухвалення рішення (а.с. 145).

Ухвалою суду від 22 вересня 2025 року суд поновив розгляд даної цивільної справи та призначив судове засідання (а.с.148).

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст.ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

На підставі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч.1. ст.4 ЦПК України).

Судом встановлено, що сторони з 23 липня 2011 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 06 вересня 2018 року (справа № 201/7728/18), яке набрало законної сили 09 жовтня 2018 року (а.с. 12-14).

Від шлюбу ОСОБА_2 та ОСОБА_1 мають двох малолітніх синів: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвами про народження дітей (а.с. 15, 16).

Діти проживають з матір`ю позивачем ОСОБА_1 , що сторонами не заперечується, а відтак не підлягає доказуванню в силу ч.1 ст. 82 ЦПК України.

Рішенням Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 23 серпня 2018 року, яке набрало законної сили 24 вересня 2018 року (справа № 201/772918) стягнуто з ОСОБА_2 , аліменти на утримання малолітніх синів: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в твердій грошовій сумі в розмірі 5 000,00 грн. та на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в твердій грошовій сумі у розмірі 5 000,00 грн. на місяць, починаючи стягнення з 16 липня 2018 року і до досягнення цими дітьми повноліття.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць, за період з 16 липня 2018 року по 15 серпня 2018 року (а.с. 18-21).

У зв`язку із проживанням у Республіці Польща відповідач звернулась до Окружного суду у Кракові (11-й цивільно-сімейний департамент) із заявою про визнання таким, що набрало законної сили вищевказаного рішення суду.

Постановою Окружного суду у Кракові (11-й цивільно-сімейний департамент) від 08 червня 2021 року (за участю відповідача ОСОБА_2 ) визнано таким, що набрало законної сили вищевказане рішення Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 23 серпня 2018 року № 201/772918 про стягнення аліментів (а.с. 24-25).

14 грудня 2023 ОСОБА_2 було допитано комісаріатом поліції Свьонтники-Гурне в межах кримінального провадження щодо несплати аліментів, де відповідач пояснив, що може собі дозволити сплачувати аліменти на утримання дітей. Вказував, що його колишня дружина перебуває на утриманні батька, який володіє нерухомістю, має партнера, а тому може і сама утримувати дітей (а.с. 33).

04 березня 2024 року Районний суд у м. Величка ІІ Відділ кримінальних справ (Польща) визнав винним ОСОБА_2 у тому, що у період з 17 липня 2018 року до 30 листопада 2020 року та з 01 вересня 2022 року до 08 листопада 2023 року він ухилявся від сплати аліментів на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , встановлених у розмірі 5000 грн. щомісяця на кожного з них, починаючи з 16 липня 2018 року та призначено покарання (а.с. 40, 41).

Отже, вказаним вироком встановлено, що у період з 17 липня 2018 року до 30 листопада 2020 року та з 01 вересня 2022 року до 08 листопада 2023 року відповідач ухилявся від сплати аліментів.

Матеріали справи містять довідку, видану судовим виконавцем при районному суді м. Вєлічка про безрезультатність стягнення аліментів, згідно якої станом на 17 жовтня 2024 року розмір заборгованості відповідача зі сплати аліментів становить 66474,49 злотих, що еквівалентно 691334 грн. (згідно курсу НБУ станом на дату видання вказаної довідки 1 PLN=10,4 UAH) (а.с. 47).

Загальні засади регулювання сімейних відносин визначено у статті 7 СК України, згідно з якою жінка та чоловік мають рівні права й обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї.

Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Згідно з пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, яка відповідно до статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

У статті 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Європейський суд з прав людини зауважує, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, N 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 1 б липня 2015 Року). Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, N 31111 /04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року).

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Обсяг відповідальності батьків не залежить від проживання їх разом чи окремо від дитини, і цей факт не звільняє від обов`язку забезпечувати такі умови життя дитини, які є достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь - яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно із ч. 1ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Згідно зі ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно із частиною четвертою статті 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

За правовою природою аліментні зобов`язання - це періодичні платежі, які боржник зобов`язаний сплачувати щомісячно, несвоєчасна сплата аліментів передбачає настання негативних наслідків матеріального характеру у вигляді стягнення неустойки (пені).

Отже, з урахуванням правої природи пені, як дієвого стимулу належного виконання обов`язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів.

У п. 22 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" роз`яснено, що передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених ст. 197 СК України умов - повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження №14-616цс18) відступила від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятих постановах від 02 листопада 2016 року у справі № 6-1554цс16, від 16 березня 2016 року у справі № 6-2589цс15, від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1477цс15 та від 16 березня 2016 року у справі № 6-300цс16, і дійшла висновку, що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.

Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на один відсоток.

За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем.

Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем.

У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання.

У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1 %.

Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості.

Якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, умножену на 1 %.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже, і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.

Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

У частині восьмій статті 71 Закону України «Про виконавче провадження`зазначено, що спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Звертаючись із позовною заявою позивач просила стягнути з ОСОБА_2 на свою користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за період 17 липня 2018 року до 30 листопада 2020 року та з 1 вересня 2022 року до квітня 2024 року, вказуючи, що за цей період ОСОБА_2 взагалі не сплачував аліменти.

Відповідно до положень ч.1 статті 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Як вбачається з довідки, виданої судовим виконавцем при районному суді м. Вєлічка, станом на 06 листопада 2024 року розмір заборгованості ОСОБА_2 становить 66474,49 злотих, що еквівалентно 691334 грн. (станом на дату видання вказаної довідки 1 PLN=10,4 UAH) (а.с.46-51).

Звертаючись із позовною заявою, позивач просила стягнути неустойку (пеню) зі сплати аліментів за період з 17 липня 2018 року до 30 листопада 2020 року та з 1 вересня 2022 року до квітня 2024 року.

Розмір заборгованості за вказаний період, з урахуванням сплачених відповідачем сум (а.с. 126-142) становить 497355,78 грн. (а.с. 155-157). Розмір вказаної заборгованості відповідачем не спростований.

З таких обставин, з огляду на норми ч.1 статті 196 СК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання дітей за період з 17 липня 2018 року до 30 листопада 2020 року та з 1 вересня 2022 року до квітня 2024 року у сумі 497355,78 грн., яка дорівнює сумі заборгованості зі сплати аліментів за вказаний період.

Відтак позовна заява підлягає частковому задоволенню.

В силу ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_2 на користь Держави слід стягнути судовий збір у сумі 4973,55 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання дітей : ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за період з 17 липня 2018 року до 30 листопада 2020 року та з 01 вересня 2022 року до квітня 2024 року у сумі 497355,78 грн.

У решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Держави судовий збір у сумі 4973,55 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів до Дніпровського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2

Суддя О.О. Куць