Справа № 390/1216/25
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

17.11.2025 селище Олександрівка

Олександрівський районний суд Кіровоградської області у складі:

головуючого судді Максимовича І.В.,

за участю: секретаря судового засідання Рум`янцевої О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

У С Т А Н О В И В:

Представник позивача через систему «Електронний Суд», на підставі ст. ст. 514, 516, 525, 526, 530, 553, 554, 1046, 1048, 1049 ЦК України, ст. ст. 4, 19, 20, 27, 28, 84, 175-177, 184, 187, 279, 280 ЦПК України, звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» заборгованість загальною сумою 75797,82 грн., яка складається з суми заборгованості за основним боргом (сумою кредиту) у розмірі 7 999,99 грн., суми заборгованості за процентами нарахованих процентів первісним кредитором - 43 397,83 грн., суми заборгованості за процентами нарахованих ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» за 122 календарних днів 24400 грн. Також, просить стягнути з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір 2422,40 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 10000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що 30.01.2024 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ОСОБА_1 укладено Договір № 4345324 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. На умовах, встановлених Договором, ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» зобов`язується надати Клієнту грошові кошти в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а ОСОБА_1 зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені Договором. За взаємною згодою, сторони погодили наступні умови договору: відповідно до п. 1.2. тип кредиту кредит, сума кредиту складає 5 000,00 грн. Згідно із п. 1.3 Договору строк кредиту 360 днів: з 30.01.2024 року по 23.01.2025 року. За інформацією в листі ТОВ «ПЕЙТЕК УКРАЇНА» , відповідно до зазначеного договору № 4345324 від 30.01.2024 було успішно перераховано грошові кошти у сумі 5 000,00 грн. на платіжну карту НОМЕР_1 . Також, 31.01.2024 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та відповідачем було укладено Додатковий договір до Договору № 4345324 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 30.01.2024 року. Сторони за взаємною згодою домовились, що згідно умов цього Додаткового договору Товариство зобов`язується надати Клієнту грошові кошти в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а Клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені Договором (п. 1.2. Додаткового договору) Сума кредиту, яка було надана згідно з Додатковим договором складає: 3 000,00 грн. Відповідно до зазначених вище умов Додаткового договору, ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» свої зобов`язання перед ОСОБА_1 виконало та надало йому кредит в сумі 3 000,00 грн., шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку № НОМЕР_1 , що підтверджується копією довідки платіжного провайдера - ТОВ «Універсальні Платіжні Рішення». Враховуючи внесені зміни до Договору, які оформлені Додатковим договором, з урахуванням зміненої суми кредиту за Договором (п.п.1.2-1.3. Додаткового договору) сума кредиту на дату укладення Додаткового договору, склала 8 000,00 грн. Кредитний договір укладений сторонами в електронному вигляді з використанням електронного підпису.

Відповідачем здійснено оплати на рахунок первісного кредитора в розмірі 4050,01 грн., які спрямовані на оплату тіла кредиту в розмірі 0,01 грн. та оплату процентів за користування грошовими коштами у розмірі 4050 грн.

Враховуючи невиконання відповідачем своїх боргових зобов`язань перед первісним кредитором, 23.09.2024 року ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» на підставі Договору факторингу № 23/09/2024 за плату відступило, а ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» набуло право грошової вимоги до відповідача.

До позивача відповідно до укладеного Договору факторингу від 23.09.2024 року №23/09/2024 року перейшло право грошової вимоги до відповідача за Договором № 4345324 від 30.01.2024 року загальна сума заборгованості склала 55397,82 грн., з якої заборгованість з тіла кредиту 7 999,99 грн., заборгованості за процентами 43 397,83 грн., штрафні санкції 4 000,00 грн.

Станом на дату укладання Договору факторингу від 23.09.2024 року №23/09/2024, строк дії Договору № 4345324 від 30.01.2024 року не закінчився. А тому, в межах строку дії Договору, укладеного між первісним кредитором та відповідачем, ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» у період з 24.09.2024 року по 23.01.2025 року (122 календарних днів) здійснено нарахування процентів за стандартною процентною ставкою, у сумі 24400 грн.

Всупереч умовам Договору, відповідач не виконав свого зобов`язання, а тому просить суд стягнути з останнього заборгованість загальною сумою 75797,82 грн., яка складається з суми заборгованості за основним боргом (сумою кредиту) у розмірі 7 999,99 грн., суми заборгованості за процентами нарахованих процентів первісним кредитором - 43 397,83 грн., суми заборгованості за процентами нарахованих позивачем за 122 календарних днів 24400 грн.

Ухвалою судді від 19.06.2025 відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін (а.с. 45-47).

Представник позивача у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити (а.с.65).

Відповідач у судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи, про причини неявки суду не повідомив, відзив не подав (а.с.81, 83,84 ).

17.11.2025 відповідач через систему «Електронний суд» подав письмові пояснення у справі, в яких зазначив про визнання суми отриманого кредиту у розмірі 8000, 00 грн., заперечив щодо сум нарахованих відсотків первісним кредитором та позивачем. Також, подав клопотання про зменшення витрат на правову допомогу адвоката.

Згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, на підставі наявних доказів.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Отже, оскільки сторони не з`явилися в судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Судом установлено, що 30.01.2024 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та відповідачем ОСОБА_1 укладено договір № 4345324 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, який підписаний позичальником електронним підписом з одноразовим ідентифікатором.

На умовах, встановлених договором, ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» зобов`язалося надати відповідачу грошові кошти в гривні (далі - кредит) на умовах строковості, зворотності, платності, а останній зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором. За взаємною згодою, сторони погодили наступні умови договору: Відповідно до п. 1.2. тип кредиту кредит, сума кредиту складає 5 000,00 грн. Згідно із п. 1.3 Договору строк кредиту 360 днів: з 30.01.2024 року по 23.01.2025 року. Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 20 днів. Тип процентної ставки - фіксована. За користування кредитом нараховуються проценти на таких умовах: п. 1.4.1. Стандартна процента ставка становить 2,50% за кожен день користування кредитом та застосовується в межах всього строку кредиту, вказаного в п.1.3 цього Договору.

Також, відповідачем електронним підписом з одноразовим ідентифікатором підписано паспорт споживого кредиту, яким визначено умови, які аналогічні договору № 4345324 про надання коштів на умовах споживчого кредиту.

Пунктом 1.2.1. вказаного договору сторони передбачили, що, за взаємною згодою сторін сума кредиту може бути збільшена, про що Сторонами укладається Додатковий договір.

Так, 31.01.2024 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та відповідачем було укладено додатковий договір до договору № 4345324 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 30.01.2024 року, який також підписаний позичальником електронним підписом з одноразовим ідентифікатором.

На умовах, встановлених додатковим договором, сторони за взаємною згодою домовились, що згідно умов товариство зобов`язалося надати відповідачу грошові кошти в гривні (далі кредит) на умовах строковості, зворотності, платності, а останній зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені Договором (п. 1.2. Додаткового договору). Сума кредиту, яка було надана згідно з Додатковим договором складає: 3 000,00 грн.

Таким чином, сума кредиту(загальний розмір) склала 8 000,00 грн.

Згідно з п. 1.5. Додаткового договору,строк кредитування та періодичність сплати процентів залишаються незмінними, відповідно до п.1.3 Договору.

Згідно з п. 1.6. Додаткового договору, за користуванням кредитом нараховуються проценти на умовах, встановлених п.1.4 Договору.

Факт зарахування кредитних коштів в сумі 8000,00 грн. на платіжну картку відповідача № НОМЕР_1 підтверджується копією довідки платіжного провайдера - ТОВ «ПЕЙТЕК УКРАЇНА» № 2 від 03.10.2024 та копією довідки платіжного провайдера - ТОВ «Універсальні Платіжні Рішення» №1056-0310 від 03.10.2024.

Крім того, факт отримання кредитних коштів у сумі 8000,00 грн. не заперечується самим відповідачем, з огляду на його заяву від 17.11.2025.

З розрахунку заборгованості за договором №4345324 від 30.01.2024 про надання коштів на умовах споживчого кредиту станом на 23.09.2024, здійсненого ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА», встановлено, що позичальнику ОСОБА_1 нараховано заборгованість у сумі 59447,83 грн., сплачено ОСОБА_1 проценти за користування 4050,01 грн., сплачено тіла кредиту 0,01 грн., до сплати 55397,82 грн.

23.09.2024 року ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» укладено договір факторингу № 23/09/2024, згідно з п.1.1 якого фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту.

Згідно з витягом з реєстру боржників, додатку №1 до вказаного договору факторингу ОСОБА_1 є боржником за кредитним договором №4345324. Сума заборгованості за основною сумою боргу становить 7999,99 грн., сума заборгованості за відсотками 43397, 83 грн., сума заборгованості за пенею, штрафами 4000 грн., сума заборгованості разом 55397,82 грн., кількість днів прострочення виконання кредитних зобов`язань 197 днів.

Позивачем у період з 24.09.2024 року по 23.01.2025 року (122 календарних днів) здійснено нарахування процентів відповідачу за стандартною процентною ставкою, у сумі 24400 грн. (7 999,99 грн * 2,5% = 200 грн*122 календарних дні = 24400 грн.), на підставі строку надання кредиту, зазначеному в п. 1.3. Договору № 4345324 від 30.01.2024 року, на підтвердження чого суду надано Розрахунок заборгованості, здійсненого ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» За Договором № 4345324 про надання споживчого кредиту від 30.01.2024 року за 122 календарних днів (24.09.2024 23.01.2025).

Згідно з витягом з Державного реєстру фінансових установ ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» має право на здійснення фінансових послуг з надання коштів та банківських металів у кредит.

Згідно з витягом з Державного реєстру фінансових установ ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» та листа НБУ від 15.03.2024 ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» надає послуги з надання коштів та банківських металів у кредит, факторинг.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Відповідно до ст. ст. 526, 612, 625 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

З договору № 4345324 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, укладеного 30.01.2024 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та відповідачем ОСОБА_1 вбачається, що він укладений в електронній формі.

У ст. 3 Закону України "Про електронну комерцію"зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (пункт 6 частини першої ст. 3 Закону України "Про електронну комерцію").

У ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію"передбачено, порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (ст. 12 Закону України "Про електронну комерцію").

Згідно з ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

У частинах першій та другій ст. 639 ЦК України зазначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Відповідно до ч. 1ст. 640 ЦК Українидоговір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною (ч.1ст. 642 ЦК України).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514 ЦК України, встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено за договором або закон ом.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Подані позивачем документи підтверджують укладення відповідачем кредитного договору та отримання кредитних коштів у розмірі 8000,00 грн.

Отримання тіла кредиту у розмірі 8000,00 грн. не заперечується і самим відповідачем.

Копія договору факторингу підтверджує перехід всіх прав грошової вимоги, які належали ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» за Договором № 4345324 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 30.01.2024, до позивача по справі.

Зважаючи на вищенаведені норми та дослідивши обставини справи в сукупності, суд приходить до переконання щодо стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту у розмірі 7999,99 грн., оскільки останній дійсно отримав вказану суму та належним чином не виконав грошові зобов`язання за укладеним договором, тобто не повернув її.

Позивач, пред`явивши вимогу про стягнення заборгованості, просив, у тому числі, крім тіла кредиту, стягнути складові його вартості, зокрема заборгованість за нарахованими відсотками нарахованими первісним кредитором у розмірі 43 397,83 грн.

Суд відмічає, що відповідачем сплачувалися відсотки за користування кредитом у розмірі 4050,01 грн., що підтверджується наданим позивачем розрахунком заборгованості за договором №4345324 від 30.01.2024 про надання коштів на умовах споживчого кредиту станом на 23.09.2024.

За змістом ч. 1ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

22 листопада 2023 року прийнято Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» N 3498-IX, який набрав чинності 24 грудня 2023 року. Цим законом доповнено ч. 5ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», відповідно до якої максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до ч. 4 цієї статті, не може перевищувати 1 %.

Частиною 2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що дія п. 5розділу І цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.

Разом з цим, частиною 4 розділу 11 Прикінцеві та перехідні положення Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» визначено, що надавачам фінансових послуг, не зазначеним у пункті 3 цього розділу, та надавачам допоміжних послуг протягом 30 днів з дня набрання чинності цим Законом слід привести свою діяльність та документи у відповідність з вимогами цього Закону.

Договір №4345324 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, укладений між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та відповідачем 30.01.2024, тобто після набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», а тому ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» мало привести свою діяльність та документи у відповідності з вимогами цього Закону, зважаючи на порядок укладення договору із ОСОБА_1 .

Таким чином, умови договору щодо встановлення денної процентної ставки вище 1% є нікчемними в силу положень частини 5 статті 8 та частини 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Суд вважає неправомірним встановлення ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» у договорі стандартної процентної ставки у розмірі 2,50 % за кожен день користування кредитом, оскільки ним проігноровано положення ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», якою встановлено вимоги, що денна процентна ставка у відповідності до чинного законодавства не може перевищувати 1% .

Таким чином, оскільки договір №4345324 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, укладений між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та відповідачем 30.01.2024, тобто після набрання чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» (24 грудня 2023 року), отже, станом на дату укладення договору кредитодавець міг застосовувати максимальний розмір денної процентної ставки, встановлений ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», лише у розмірі 1%.

Разом з цим, позивач, разом з сумою кредиту у розмірі 7 999,99 грн. просить стягнути:

- суми заборгованості за процентами нарахованих процентів первісним кредитором - 43 397,83 грн.;

- суми заборгованості за процентами нарахованих ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» за 122 календарних днів 24400 грн.

Суд зауважує, що нараховані відсотки в сумі 67797,83 грн. в рази перевищують суму отриману відповідачем у кредит 8000,00 грн.

Суд вважає, що вимога про нарахування та сплату відсотків, які є явно завищені, не відповідає передбаченим у частині третій статті 509 та частинах першій, другій статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.

Відповідно до пункту 5 частини третьої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.

Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми відсотків спотворює їх дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання проценти перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Крім того, з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України, участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем непропорційно великих відсотків за прострочення повернення кредиту.

Це узгоджується з положеннями Резолюції Генеральної Асамблеї ООН від 09 квітня 1985 року № 39/248 «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», в якій зазначено наступне: визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах.

У наведених Керівних принципах для захисту інтересів споживачів визначено, що споживачі мають бути захищені від таких зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах та незаконні умови кредитування продавцями.

Пунктами 1.2 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» від 09 квітня 1985 року № 39/248, Хартією захисту споживачів, схваленою Резолюцією Консультативної ради Європи від 17 травня 1973 року № 543, Директивою 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 11 травня 2005 року (пункти 9, 13, 14 преамбули), Директивою 2008/48/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 23 квітня 2008року про кредитні угоди для споживачів передбачається, що надання товарів чи послуг, у тому числі у фінансовій галузі, не має здійснюватися за допомогою прямого чи опосередкованого обману споживача, а відповідні права споживачів регламентуються як на доконтрактній стадії, так і на стадії виконання кредитної угоди.

Директива 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради Європи від 11 травня 2005 року розділяє комерційну діяльність, що вводить в оману на дію і бездіяльність та застосовується до правовідносин до і після укладення угоди, фінансові послуги через їх складність та властиві їм серйозні ризики потребують встановлення детальних вимог, включаючи позитивні зобов`язання торговця. Оманливі види торговельної практики утримують споживача від поміркованого і таким чином ефективного вибору.

Відповідно до положень Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» від 09 квітня 1985 року № 39/248 споживачі мають бути захищені від таких зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах та незаконні умови кредитування продавцями.

Межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (абз.3 пп.3.2 п.3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 у справі про захист прав споживачів кредитних послуг).

Окрім цього, як зазначено в рішенні Конституційного суду України від 11 липня 2013 року № 7-рп/2013, у випадку нарахування неустойки, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у п.6 ст. 3, ч.3 ст. 509 та ч.1-2 ст. 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності, як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, суд має право її зменшити.

Застосовуючи дану норму, суд зобов`язаний встановити баланс між застосованим до порушника заходом відповідальності у вигляді неустойки й оцінкою дійсного, а не покладеного розміру збитків, заподіяних у результаті конкретного правопорушення.

У цьому рішенні Конституційний Суд України дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Виконання державою конституційно-правового обов`язку щодо захисту прав споживачів вимагає від неї спеціального законодавчого врегулювання питань, пов`язаних із забезпеченням дії зазначених принципів у відносинах споживчого кредитування, зокрема щодо встановлення справедливого розміру неустойки за прострочення виконання грошових зобов`язань позичальниками фізичними особами.

Такого ж самого правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 07 жовтня 2020 року у справі № 132/1006/19 (провадження № 61-1602св20).

Також, відповідно до постанови Великої палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18, якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення.

Відповідно до пункту 8.38 зазначеної постанови з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві Велика палата Верховного Суду дійшла до висновку, що виходячи з принципі розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити загальний розмір як неустойки, штрафу так і процентів річних як відповідальності за прострочення грошового зобов`язання.

Застосовуючи аналогію та враховуючи те, що заявлена позивачем до стягнення заборгованість за нарахованими відсотками в розмірі 67797,83 грн. не є співрозмірною сумі кредиту у 8000,00 грн. за договором №4345324 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 30.01.2024, суперечить принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника як споживача послуг кредитної установи, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми процентів у разі невиконання ним зобов`язань за кредитним договором, суд дійшов висновку про те, що необхідно зменшити розмір процентів за вказаним договором, з врахуванням Закону України «Про споживче кредитування».

Також суд зауважує, що згідно з витягом з реєстру боржників, додатку №1 до вказаного договору факторингу відповідач ОСОБА_1 є боржником за договором №4345324 про надання коштів на умовах споживого кредиту, де кількість днів прострочення виконання кредитних зобов`язань становить 197 днів. Перехід прав грошової вимоги позивача до відповідача відбулося 23.09.2025, згідно з договором факторингу № 23/09/2024.

Нарахування позивачем суми заборгованості за процентами з 24.09.2025 по 23.01.2025 за (122 календарних дні) у розмірі 24400 грн. є безпідставними, з огляду на те, що згідно з витягом з реєстру боржників, додатку №1 до договору факторингу № 23/09/2024 від 23.09.2025 вбачається, що позивач набув право вимоги та всі права кредитора до ОСОБА_1 за договором №4345324 про надання коштів на умовах споживого кредиту за 197 днів, тоді як право вимоги нарахування подальших відсотків факторові не передавалось, а тому позивачем не доведено та не обґрунтовано його право на нарахування цих відсотків.

Позивачем не вказано на підставі якого пункту кредитного договору було здійснено нарахування вказаних відсотків. Посилання позивача на пункт 1.1 договору факторингу, не підтверджує право позивача нараховувати відсотки за вказаний період.

Отже, у відповідача ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» виникло лише право вимагати виконання зобов`язань у розмірі та обсязі, які існували на момент укладення цього договору, без можливості нарахування додаткових відсотків, право на нарахування яких мав первісний кредитор.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2-3 ст. 89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до вимог процесуального закону доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Рішення суду має ґрунтуватись на належних та допустимих доказах.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за відсотками у розмірі 15760 грн. (8000 х 1% х 197 днів прострочення, яке передано позивачу). При цьому, 15760,00 грн.-4050,01 грн. нарахованих відсотків, які сплачені відповідачем = 11709,99 грн.

Згідно з ч.2 ст.264 ЦПК України, при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Таким чином, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 7999,99 грн. заборгованості за сумою кредиту та 11709,99 грн. заборгованості за відсотками.

З огляду на викладене, позовні вимоги про стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ»заборгованості за договором №4345324про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 30.01.2025 підлягають задоволенню частково.

Щодо витрат на професійну правничу допомогу, то відповідно до положень статті 265 ЦПК України, суд під час ухвалення судового рішення вирішує питання про судові витрати склад та розмір яких входить до предмета доказування в справі.

Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата ), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом з тим законом визначено критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу.

Згідно зіст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат враховується: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, у тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

За змістом ст.137,141 ЦПК України витрати на правничу допомогу мають бути дійсними (реальними), необхідними, а їх розмір розумним з огляду на складність справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини наведеної, зокрема, у пункті 95 рішення від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України», пункті 80 рішення від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України», пункті 88 рішення від 30.03.2004 у справі «Меріт проти України» заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. При цьому, зважаючи на практику Європейського суду з прав людини (рішення від 23.01.2014 у справі «East|West Aliance Limited» проти України», заява № 19336/04), обґрунтованим слід вважати розмір витрат, що є співмірним до складності справи, виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) та часом, витраченим на виконання таких робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а також з ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

З огляду на правову позицію Верховного Суду, наведену у додатковій постанові від 05.09.2019 у справі № 826/841/17 (провадження № К/9901/5157/19), суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої постановлено рішення, всі її витрати на правничу допомогу, якщо, керуючись принципом справедливості як одним з основних елементів верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість та кількість підготовлених документів, витрачений адвокатом час тощо, є неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц (провадження №14-382цс19) зазначено, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Суд повинен оцінити витрати сторони у справі на оплату правничої допомоги у сукупності з критеріями, на які звертає увагу Європейський суд з прав людини, ураховуючи реальні обставини їх понесення та необхідності таких трат. Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (п.1 ч.2 ст.137та ч.8 ст.141 ЦПК України). Аналогічна позиція висловлена Об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постановах від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, від 22.01.2021 в справі №925/1137/19, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02.12.2020 в справі № 317/1209/19, від 03.02.2021 у справі № 554/2586/ 16-ц.

Позивач в підтвердження розміру понесених судових витрат на правничу допомогу подав такі докази: акт № 4345324 від 24.03.2025 прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) згідно Договору № 01/08/2024-А; заявку № 4345324 від 24.02.2025 на виконання доручення до Договору № 01/08/2024-А від 01 серпня 2024 ; рахунок на оплату №4345324-24/03-2025 від 24 березня 2025; довіреність на адвоката Дідух Є.О. від 01.08.2024; договір №01/08/2024-А про надання юридичних послуг від 01.08.2024.

Разом з тим, визначаючись з розподілом витрат на правничу допомогу та надаючи оцінку вищезазначеним доказам суд враховує, що справа є незначної складності, в даній категорії спірних правовідносин наявна усталена судова практика, обсяг досліджених доказів є невеликим, справа розглядалась в порядку спрощеного провадження, а тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 3000,00 грн витрат на правничу допомогу. Саме такий розмір витрат, на переконання суду, є об`єктивним, співмірним зі складністю справи та виконаною адвокатом роботою у ній.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені останнім і підтверджені документально судові витрати по оплаті судового збору, пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у сумі 629,82 грн.

Керуючись ст. ст.12, 13, 76, 81, 89, 141, 259, 264, 265, 268, 354 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» (місце знаходження: 03045, Київська область, м. Київ, вул. Набережно-Курчуватська, буд.27, приміщення 2, ЄДРПОУ- 40966896) суму заборгованості за договором № 4345324 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 30.01.2024 у розмірі 19709 гривень 99 копійок, з яких: 7999,99 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 11710,00 грн. - сума заборгованості за відсотками.

У задоволенні позову решти вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 ,ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» судовий збір у розмірі 629 гривень 82 копійки та 3000 гривень 00 копійок у відшкодування витрат на правову допомогу.

На рішення суду протягом 30 днів з дня його складання може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення складено 21.11.2025.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» (місце знаходження: 03045, Київська область, м. Київ, вул. Набережно-Курчуватська, буд.27, приміщення 2, ЄДРПОУ- 40966896);

Представник позивача: Дідух Євген Олександрович (робоче місце: АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_3 );

Відповідач: ОСОБА_1 (місце знаходження: АДРЕСА_2 РНОКПП НОМЕР_2 ).

Суддя: І.В. Максимович