Справа № 522/3582/25
Провадження № 2/522/4179/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2025 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Домусчі Л.В.,

за участі секретаря судового засідання Навроцької Є.І.,

розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

До Приморського районного суду м. Одеси 25.02.2025 року надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, а саме: визнання спільним сумісним майном колишнього подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3 майно, яке придбано за час шлюбу, а саме: робот - пилосос, шафа, підкладки для меблів, холодильник, настінна полиця, підставка, короб, стіл GADSTRUP; виділ у приватну власність ОСОБА_2 : робот - пилосос, шафа, підкладки для меблів, холодильник, настінна полиця, підставка, короб, стіл GADSTRUP; стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в якості компенсації за майно: робот - пилосос, шафа, підкладки для меблів, холодильник, настінна полиця, підставка, короб, стіл GADSTRUP вартість вказаного майна в сумі 29 132 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 07.06.2016 року Приморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) було зареєстровано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 (прізвище після реєстрації шлюбу - ОСОБА_5 ), про що 07.06.2016 року складено відповідний актовий запис № 679. ІНФОРМАЦІЯ_1 у подружжя народився син - ОСОБА_6 . Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 16.09.2022 року шлюб між сторонами розірвано. Рішення набрало законної сили. В період шлюбу, а саме: 01.07.2019 між НУ «Одеська політехніка» та позивачкою було укладено договір про тимчасове проживання у гуртожитку студмістечка ОНПУ, 01.09.2021 року між НУ «Одеська політехніка» та позивачкою було укладено договір про тимчасове проживання у гуртожитку студмістечка ОНПУ № 483 про проживання у гуртожитку НУ «Одеська політехніка» у кімнаті за адресою: АДРЕСА_1 . Кімната була надана для проживання позивачці у зв`язку із тим, що вона працювала у НУ «Одеська політехніка» прибиральницею. Тобто, сторони проживали у гуртожитку НУ «Одеська політехніка» у кімнаті за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договорів, укладених між позивачкою та НУ «Одеська політехніка», термін дії останнього договору - до 31.08.2022 року.

Подружжям за час шлюбу було придбано рухоме майно, що відповідно до діючого законодавства не передбачає ані державної реєстрації, ані постановки на облік, яке знаходиться в кімнати гуртожитку. Разом з тим, позивачкою було придбано за власні грошові кошти наступне майно:

- робот - пилосос - 7 999 грн.

- шафа - 6 000 грн.

- підкладки для меблів - 75 грн.

- холодильник - 11 384 грн.

- настінна полиця - 759 грн.

- підставка - 135 грн.

- короб - 300 грн.

- Стіл GADSTRUP - 2250 грн.

- За доставку вказаного майна позивачкою сплачено 230 грн.

Позивачкою було придбане і інше майно, але не включене до предмету позову, у зв`язку із відсутністю доказів його придбання. Цим позовом ставиться питання про поділ майна на суму 29 132 грн. У березні 2022 року у зв`язку із повномасштабним вторгненням російської федерації на територію України, позивачка виїхала за межі країни, залишивши все майно у кімнаті гуртожитку в якої залишився проживати відповідач. Станом на теперішній час, від сусідів гуртожитку, від родичів, які можуть підтвердити вказані обставини, позивачці відомо про те, що все майно, яке знаходилось в кімнаті гуртожитку НУ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » за адресою: АДРЕСА_1 було вивезено відповідачем. З відповіді НУ «Одеська політехніка» від 01.10.2024 року вбачається, що станом на 01.10.2024 року кімната опечатана, але інформації з якого часу кімната опечатана не надано. Вирішити поділ вказаного в позові майна мирним шляхом сторонам не вдається у зв`язку із категоричним не бажанням відповідача, що і зумовило позивачку звернутися із цим позовом.

Матеріали позову отримано суддею 26.02.2025 року.

Відповідно до Єдиного державного демографічного реєстру, відповідь № 1151014 від 26.02.2025 року, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований з 11.09.2006 року за адресою: АДРЕСА_2 .

Ухвалою суду від 03.05.2025 року по справі відкрито провадження у порядку загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання на 21.04.2025 року.

До суду 24.03.2025 року від представника ОСОБА_2 - адвоката Грушанського А.В. надійшов відзив на позов.

В обґрунтування відзиву зазначено про відсутність майна (яке є предметом позову) начебто залишившигося у ОСОБА_2 26.04.2024 року актом, складеним та засвідченим підписами посадових осіб студентського містечка, зазначається, що в присутності представників Валентини Будяковської та Лариси Іргаєвської особисті речи ОСОБА_7 та ОСОБА_8 передані представнику ОСОБА_1 (додаток №1). Тобто всі речі в тому числі і ті, що є предметом позову, знаходяться у володінні ОСОБА_1 . Крім того щодо вартості майна, оскільки виходячи з чеків доданих до позову, воно придбано давно, та на теперішній час має великий процент зносу та вартість його на теперішній час є значно меншою, тобто відповідач не погоджується з переліком майна та його оцінкою. Для встановлення його актуальної вартості позивачу необхідно провести товарознавчу експертизу за для встановлення ринкової вартості майна, яке знаходиться у володінні позивача.

До суду 24.03.2025 року від представника ОСОБА_2 - адвоката Грушанського А.В. надійшов зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, а саме: поділ по 1/2 частині майна - заробітної плати, отриманої ОСОБА_2 , що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, в розмірі 17 450 доларів США; стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1/2 частину заробітної плати, отриманої ОСОБА_2 , майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, в сумі 362 370 грн.

В обґрунтування зустрічного позову зазначено, що 07 червня 2016 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 (прізвище після реєстрації шлюбу ОСОБА_5 ) було зареєстрований шлюб. Рішенням Приморського районного суду від 16 вересня 2022 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було розірвано. Під час шлюбу ОСОБА_2 працював за контрактом в США, всього відпрацював два контракти в травні 2021 року та в червні 2020 року. За ці два контракти заробітна плата в розмірі 17 450 доларів США ОСОБА_2 була перерахована на особистий рахунок № D НОМЕР_1 в Укрєксімбанк ОСОБА_1 28.10.2020 року та 07.10.2021 року. Всі зазначені кошти, які є спільним сумісним об`єктом майна подружжя , з рахунку ОСОБА_1 під час сумісного проживання у шлюбі з банківського рахунку ОСОБА_1 , не витрачались, не знімались та по теперішній час перебувають в її володінні. Відповідно до норм Сімейного Кодексу України 1/2 частина зазначеної суми належить ОСОБА_2 особисто.

До суду 24.03.2025 року від представника ОСОБА_2 - адвоката Грушанського А.В. надійшло клопотання про витребування доказів, згідно якого просив витребувати з Акціонерного товариства «Укрексімбанк» інформацію про рух коштів на особистому рахунку D НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , за період з 27.10.2020 року по теперішній час.

У зв`язку з відсутністю електропостачання у приміщенні Приморського районного суду м. Одеси розгляд справи, призначений на 21.04.2025 року, відкладено на 19.05.2025 року.

До суду 19.05.2025 року від ОСОБА_2 надійшло клопотання про долучення доказів.

У підготовче засідання 19.05.2025 року з`явилися ОСОБА_1 та його представник -адвокат Грушанський А.В. Від представника ОСОБА_1 адвокат Монастирної І.О. надійшла заява про відкладення розгляду справи.

Представник ОСОБА_2 - адвокат Грушанський А.В. просив прийняти зустрічний позов.

Протокольною ухвалою суд з метою економії процесуального часу та враховуючи дату подання зустрічного позову, задовольнив клопотання ОСОБА_2 та його представника та прийняв зустрічний позов до розгляду. Також задовольнив заяву представника ОСОБА_1 та відклав розгляд справи на 23.06.2025 року.

У підготовче засідання 23.06.2025 року з`явилися ОСОБА_1 та його представник -адвокат Грушанський А.В. ОСОБА_1 та її представник - адвокат Монастирна І.О. про причини неявки суд не повідомили, були сповіщені належним чином.

Представник ОСОБА_2 - адвокат Грушанський А.В. просив задовольнити клопотання про витребування доказів, оскільки ОСОБА_2 всю свою заробітну плату (17 000 дол.США) перевів на рахунок ОСОБА_1 , коли він працював за контрактом закордоном. Ці кошти є спільним майном подружжя.

Розгляд справи відкладено на 21.07.2025 року з метою витребування зазначених доказів.

Ухвалою суду від 23.06.2025 року клопотання представника ОСОБА_2 адвоката Грушанського А.В. про витребування доказів задоволено. Витребувано з АТ «Укрексімбанк» інформацію про рух коштів на особистому рахунку D НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) за період з 27.10.2020 року по теперішній час.

До суду 14.07.2025 року від АТ «Укрексімбанк» на виконання ухвали суду від 23.06.2025 року надійшла витребувана інформація.

У підготовче засідання 21.07.2025 року з`явилися ОСОБА_1 та його представник -адвокат Грушанський А.В. Від представника ОСОБА_1 адвоката Монастирної І.О. надійшла заява про відкладення розгляду справи.

Протокольною ухвалою суд, згідно ст. 197 ЦПК України та у зв`язку зі знаходженням адвоката Монастирної І.О. на лікарняному, задовольнив її клопотання та відклав розгляд справи на 08.09.2025 року.

У підготовче засідання 08.09.2025 року з`явилися ОСОБА_1 та його представник -адвокат Грушанський А.В. Від представника ОСОБА_1 адвоката Монастирної І.О. надійшла заява про відкладення розгляду справи.

Представник ОСОБА_2 - адвокат Грушанський А.В. просив відмовити у клопотанні адвокат Монастирної І.О. про відкладення, оскільки це є зловживанням процесуальними правами.

ОСОБА_1 підтримав свого представника.

Протокольною ухвалою суд, враховуючи, що це друге клопотання адвоката Монастирної І.О. про відкладення розгляду справи у зв`язку з хворобою, вважає необхідним відмовити у задоволенні цього клопотання та продовжити підготовче засідання за її відсутності.

ОСОБА_1 та його представник -адвокат Грушанський А.В. первісний позов не визнали та зауважили, що спірні предмети ОСОБА_1 забрала, про що є Акт. Підтримали зустрічний позов.

Ухвалою суду від 08.09.2025 року підготовче засідання у справі закрито та справу призначено до розгляду по суті на 04.11.2025 року.

У судове засідання 04.11.2025 року з`явилися ОСОБА_1 та його представник -адвокат Грушанський А.В. Від представника ОСОБА_1 адвоката Мурадян І.О. надійшла заява про розгляд справи за відсутності ОСОБА_1 та її представника, позовні вимоги, викладені в позовній заяві ОСОБА_1 , сторона позивачки підтримує в повному обсязі та просить суд їх задовольнити, в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 заперечують.

Представник ОСОБА_2 - адвокат Грушанський А.В. заперечував проти первісного позову. Оскільки є розписка що речі забрала ОСОБА_1 , є Акт з гуртожитку. Цього майна у ОСОБА_2 не має.

ОСОБА_1 первісний позов не визнав, оскільки в приміщенні гуртожитку він востаннє був у листопаді 2022 року та замки були замінені та поставлена сигналізація, також був зроблений виклик на 102. Коли в квітні 2025 року він зайшов до гуртожитку, після чого як директором гуртожитку було складено Акт (матері сторін), та ОСОБА_1 забрала всі речі, потім кімнату було відпечатано та у кімнат було пусто. Зустрічний позов підтримав та пояснив, що в червні 2020 року він працював у США за контрактом та надсилав ОСОБА_1 грошові кошти одним траншем, щоб вона відкрила депозитний рахунок на обох (10 000 дол.США та 7 000 дол.США), доступу до цих грошей він не має.

Представник ОСОБА_2 - адвокат Грушанський А.В. зустрічний позов підтримав, просив задовольнити, пояснив, що у ОСОБА_2 було 2 контракти в США, є транзакції на рахунок ОСОБА_1 08.10.2021 року у розмірі 7 000 дол.США, 30.10.2020 року 10 000 дол.США. 01.12.2021 року відповідачкою було знято з рахунку 6 941 дол.США, видача була готівкою, однак в цей період сторони не мешкали разом. ОСОБА_1 відзив не надала та не має доказів, що вона ці кошти повернула ОСОБА_2 .

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд дійшов наступного висновку.

За змістом ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ч.ч. 2, 3 ст. 12 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.ч. 1 - 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом, у передбачених ЦПК України випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Судом встановлено, що 07.06.2016 року Приморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) було зареєстровано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 (прізвище після реєстрації шлюбу - ОСОБА_5 ), про що було складено відповідний актовий запис № 679.

Шлюб між сторонами було розірвано рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 16.09.2022 року у справі № 522/3633/22, яке не оскаржувалось та набрало законної сили 14.12.2022 року. Зі зазначеного рішення суду вбачається, що сторони на момент подачі позову про розірвання шлюбу (22.02.2022 року) протягом останнього року разом не проживали, сторонами даний факт судом не встановлений.

Ухвалою суду від 06.07.2022 року у справі № 522/3633/22 клопотання ОСОБА_2 про надання строку на примирення задоволено частково та надано подружжю строк на примирення 1 місяць, тобто до 06.08.2022 року.

Таким чином, сторони у справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 07.06.2016 року по 14.12.2022 року.

Під час шлюбу сторони мешкали разом за адресою: АДРЕСА_1 на підставі Договорів тимчасового проживання у гуртожитку студентського містечка № 47 від 01.07.2019 року, № 64 від 01.09.2020 року та № 483 від 01.09.2021 року, які були оформлені на ім`я ОСОБА_1 .

Предметом первісного та зустрічного позовів є поділ майна подружжя.

Норми права, які підлягають застосуванню.

Відповідно до ст. 3 СК України смію складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Зі змісту нормативних положень глав 7 та 8 СК України, власність у сім`ї існує у двох правових режимах: спільна сумісна власність подружжя та особиста приватна власність кожного з подружжя, залежно від якого регулюється питання розпорядження таким майном.

Спільна сумісна власність - це власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності.

Статтею 57 СК України встановлено, що майно, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка зокрема є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин.

Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які складають підстави виникнення права спільної сумісної власності на майно подружжя) визначені в ст. 60 СК України).

У ст. 60 СК України зазначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК України.

Відповідно до ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.

Згідно ч. 1 ст. 69 СК України, дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст.ст. 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України.

Відповідно до ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Аналізуючи вказані норми матеріального права в сукупності, суд вбачає, що у сімейному законодавстві діє презумпція спільності майна подружжя, при цьому частки чоловіка і дружини виходячи зі ст. 70 СК України, є рівними. Спростувати цю презумпцію може сторона, яка надає докази протилежного, що мають відповідати вимогам належності та допустимості і це є її процесуальним обов`язком. При цьому судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Аналогічні положення викладені у ч. 2 ст. 372 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір між ними може бути вирішений судом. При цьому, суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є: майно, набуте подружжям за час шлюбу, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 3 ст. 368 ЦК України, ст. 60 СК України); майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі (ч. 4 ст. 368 ЦК України); майно, набуте батьками і дітьми за рахунок їхньої спільної праці чи спільних коштів (ст. 175 СК України); земельні ділянки членів фермерського господарства, якщо інше не передбачено угодою між ними (ст. 89 ЗК України); квартира (будинок), передані при приватизації з державного житлового фонду за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), у їх спільну сумісну власність (ч. 2 ст. 8 Закону № 2482-ХІІ); приміщення загального користування, опорні конструкції багатоквартирного будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у багатоквартирному житловому будинку - належать співвласникам будинку (ч. 2 ст. 382 ЦК України); майно, набуте жінкою та чоловіком за час спільного проживання однією сім`єю, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними (ст. 74 СК України).

Як роз`яснено в п.п. 23, 24, 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст.ст. 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України) відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. (ст. 61 СК України).

Таким чином, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Тобто, застосовуючи цю норму права (ст. 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен встановити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто критеріями, які дозволяють надати спірному набутому майну режим спільного майна є: 1) час набуття такого майна, 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття), 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий режим спільної власності подружжя.

Тільки в разі встановлення цих фактів і визначення критеріїв норма статті 60 Сімейного кодексу України вважається правильно застосованою.

Статтею 60 СК України встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Відповідний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 24.05.2017 року у справі № 6-843цс17, від 30.06.2021 року у справі № 334/4220/18, від 07.07.2021 року у справі № 760/18983/16, від 23.02.2023 року у справі № 405/3776/19 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 року у справі № 372/504/17.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 .

Судом встановлено, що предметом первісного позову є:

- визнання спільним сумісним майном колишнього подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3 майно, яке придбано за час шлюбу, а саме: робот - пилосос, шафа, підкладки для меблів, холодильник, настінна полиця, підставка, короб, стіл GADSTRUP;

- виділ у приватну власність ОСОБА_2 : робот - пилосос, шафа, підкладки для меблів, холодильник, настінна полиця, підставка, короб, стіл GADSTRUP;

- стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в якості компенсації за майно: робот - пилосос, шафа, підкладки для меблів, холодильник, настінна полиця, підставка, короб, стіл GADSTRUP вартість вказаного майна в сумі 29 132 грн.

Відповідно до наданих ОСОБА_1 до первісного позову квитанцій вартість спірного майна становить 29 123 грн., з яких:

- робот - пилосос - 7 999 грн., ціна станом на дату покупки 03.01.2022 року (а.с. 32)

- шафа - 6 000 грн., ціна станом на дату покупки - 24.01.2022 року (а.с. 31)

- підкладки для меблів - 75 грн., ціна станом на дату покупки - 24.01.2022 року (а.с. 31)

- холодильник - 11 384 грн., ціна станом на дату покупки 13.04.2017 року (а.с. 34)

- настінна полиця - 750 грн., ціна станом на дату покупки 19.02.2022 року (а.с. 33)

- підставка - 135 грн., ціна станом на дату покупки 19.02.2022 року (а.с. 33)

- короб - 300 грн., ціна станом на дату покупки 19.02.2022 року (а.с. 33)

- Стіл GADSTRUP - 2250 грн., ціна станом на дату покупки 19.02.2022 року (а.с. 33)

- доставка вказаного майна - 230 грн. (відсутні докази що саме та хто).

Суд звертає увагу на те, що вказана позивачкою ціна речей не є реальною ціною на час подання позову, а є лише ціною, за якою ці речі були придбані. Будь-яких належних доказів щодо знаходження спірних речей в такому ж стані як і на час їх придбання, суду не надано.

ОСОБА_2 у первісному позові зазначає, що вищеперелічене майно у нього не було і він його не набув у власність або розпорядження, а було вивезено мамою ОСОБА_1 - ОСОБА_9 у присутності директора гуртожитку 26.09.2022 року та у присутності його мами - ОСОБА_1 .

Суду надано Акт, відповідно до Акту повернення особистих речей від 26.09.2024 року, складеного членами комісії у складі директора студентського містечка ОСОБА_10 , інженера студентського містечка ОСОБА_11 , завідувача гуртожитку № 1 ОСОБА_12 , в присутності представників (представник ОСОБА_1 - Валентина Будяковська; представник ОСОБА_2 - ОСОБА_13 ), була здійснена передача особистих речей, претензій один до одного не мають. Будь-яких претензій один до одного не мають. (а.с. 61).

Зазначений Акт не оспорювався ОСОБА_1 .

Крім того матеріли справи не містять будь-яких належних та допустимих доказів щодо знаходження спірного майна саме у ОСОБА_2 .

Таким чином первісний позов ОСОБА_1 є необґрунтованим, недоведеним та не підлягає задоволенню через відсутність належних та допустимих доказів на підтвердження наведених у ньому обставин.

Щодо позовних вимог ОСОБА_2 .

Судом встановлено, що предметом зустрічного позову є:

- поділ по 1/2 частині майна - заробітної плати, отриманої ОСОБА_2 , що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, в розмірі 17 450 доларів США;

- стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1/2 частину заробітної плати, отриманої ОСОБА_2 , майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, в сумі 362 370 грн.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 працював у США на контрактній основі, що підтверджується копіями контрактів, укладених з Ocean Gold Seafoods, а division of Jcean Cjmpfnies, від 01.07.2020 року та від 03.05.2021 року, згідно яких оплата за годину становить 12,95 дол.США. (а.с. 71, 72)

Заробітна плата за два вищевказані контракти у загальному становила 17 450 дол.США, які були перераховані на картковий рахунок ОСОБА_1 № НОМЕР_1 28.10.2020 року у розмірі 10 425 дол.США та 07.10.2021 року у розмірі 7 025 дол.США, що підтверджується інформацією щодо руху коштів за період з 27.10.2020 року по 01.07.2025 року, наданої АТ «Укрексімбанк» на виконання ухвали суду від 23.06.2025 року. (а.с. 112)

Крім того з даної інформації судом встановлено, що ОСОБА_1 перераховувала та знімала зараховані грошові кошти, а саме: 02.11.2020 року знято 390 дол.США, 02.11.2020 року - переказ б/г з КР на інший рахунок (без комісії) 10 000 дол.США, 09.11.2020 року - видача в банкоматі 100 грн., 01.12.2021 року видача готівки 6 941 дол.США. Вихідний залишок 0,00.

Зазначені грошові кошти були перераховані ОСОБА_2 та зняті ОСОБА_1 у період перебування у зареєстрованому шлюбі. Крім того залишок станом на дату розгляду справи на картковому рахунку становить 0,00 дол.США

Доказів того, що зазначені грошові кошти ОСОБА_1 не були витрачені в інтересах сім`ї суду ОСОБА_2 не надано, а тому суд не вбачає обґрунтованих правових підстав для задоволення зустрічного позову.

Згідно ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 2 ст. 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Верховний суд у постанові від 02.10.2019 року у справі № 522/16724/16 зробив правовий висновок: «обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин, суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

За своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Отже, тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача, а доведення заперечень щодо позовних вимог покладається на відповідача».

Відповідно ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на вищевикладене у суду відсутні правові підстави для задоволення вимог за первісним позов та за зустрічним позовом.

Згідно з ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови у позові на позивача.

Оскільки у позовах відмовлено, судові витрати понесені позивачами не підлягають відшкодуванню відповідачами.

14.11.2025 року суддя Домусчі Л.В. приймала участь у вебінарі для суддів.

Керуючись ст.ст. 15, 16, 316, 317, 319, 321 ЦК України, ст.ст. 57, 60, 61, 63, 65, 69-72 СК України, ст.ст. 12, 13, 48, 49, 79-81, 89, 95, 133, 141, 258, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя залишити без задоволення.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення, згідно ч. 1 ст. 354 ЦПК України.

Повний текст рішення суду складено 17.11.2025 року.

Суддя: Домусчі Л.В.