Справа № 452/4170/24 Головуючий у 1 інстанції: Бікезіна О.В.
Провадження № 22-ц/811/2607/25 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2025 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Копняк С. М.,

суддів: Бойко С. М., Ніткевича А. В.,

секретар судового засідання Хоцянович О. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана представником ОСОБА_2 , на рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 29 травня 2025 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Новокалинівської міської ради Самбірського району Львівської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,

ВСТАНОВИВ:

у листопаді 2024 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Новокалинівської міської ради Самбірського району Львівської області, в якому просила визначити додатковий строк для подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті матері ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , тривалістю три місяці, що є достатнім для подання заяви про прийняття спадщини.

Позов мотивований тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_5 , яка до дня смерті проживала одна за адресою: АДРЕСА_1 . У жовтні 2024 року перебуваючи в Новокалинівській міській раді Самбірського району Львівської області, позивачці повідомлено, що агрофірмою проводиться укладення/переукладення договорів оренди землі на території Новокалинівської міської ради Самбірського району Львівської області, а ОСОБА_5 належало право на середню земельну частку (пай) із земель, що перебували в колективній власності Бабинського народного аграрно-акціонерного господарства, розміром 1, 57 в умовних кадастрових гектарах, а також те, що ОСОБА_5 складено заповіт від 6 червня 2014 року в її користь та надано дублікат такого. Отримавши таку інформацію з приводу спадкування та будучи донькою спадкодавця, позивачка в жовтні 2024 року звернулася до приватного нотаріуса Самбірського районного нотаріального округу Мінкевич А. А. з приводу спадкування, однак нотаріусом 23 жовтня 2024 року відмовлено у вчиненні нотаріальних дій, оскільки нею пропущено строк на вступ в спадщину, визначений статтею 1270 ЦК України. Позивачка вважає, що додатковий строк для подання заяви на прийняття спадщини, судом має бути їй визначений, так як вона пропустила такий з поважних причин. Причиною пропуску встановленого законом строку є те, що їй не було відомо про наявність заповіту, та ще й в її користь, оскільки спадкодавцем про складення заповіту ніколи не згадувалося. До того ж, в спадкодавця є ще дві доньки: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які брали таку ж участь в утриманні мами - спадкодавця. Отже, про існування такого заповіту їй стало відомо тільки в жовтні 2024 року.

Рішенням Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 29 травня 2025 року у задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Новокалинівської міської ради Самбірського району Львівської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, відмовлено.

Судові витратити покладено на позивачку.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_1 , подавши в липні 2025 року апеляційну скаргу, яка підписана представником ОСОБА_2 , в якій просять скасувати рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 29 травня 2025 року, ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом при ухваленні рішення не враховано, що про наявність заповіту в її користь вона дізналась лише в 2024 році, що є поважною причиною строку для прийняття спадщини. Вважає, що спадщину вона прийняла своєчасно, оскільки впродовж останніх 20 років і до самої смерті ОСОБА_5 проживала разом з нею, поховала її. Зазначає про порушення судом норм процесуального права, а саме про те, що ні позивачки, ні її представник не були належними чином повідомлені про дату, час і місце проведення судового засідання.

Відзив на апеляційну скаргу від учасників справи не надходив, що згідно з частиною третьою статті 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду судового рішення суду першої інстанції.

Відповідно до статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Учасники справи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи в суді апеляційної інстанції, що підтверджується матеріалами справи.

Якщо належним чином повідомлені сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Такий висновок узгоджується з постановами Верховного Суду від 02 жовтня 2024 року в справі № 757/61314/18-ц, від 17 липня 2024 року в справі № 182/3021/21, від 25 червня 2024 року в справі № 496/5051/19 та ін.

Враховуючи, що сторони не з`явились в судове засідання, а наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, з метою дотримання основних засад цивільного судочинства, зокрема, і розумних строків розгляду справи, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу по суті без участі сторін, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також позовних вимог та підстав позову, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити.

До такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з такого.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5 .

Родинні відносини позивачки зі спадкодавцем як між донькою та матір`ю підтверджуються копіями свідоцтва про народження та свідоцтва про укладення шлюбу.

Після смерті ОСОБА_5 відкрилась спадщина на майно, яке належало їй на день смерті.

Під час апеляційного розгляду з`ясовано, що після смерті ОСОБА_5 спадкова справа не заводилась

Із довідки-виписки з погосподарської книги № 2 на 211-2015 р.р. по с.Бабина, особовий рахунок № НОМЕР_1 , виданої виконавчим комітетом Новокалинівської міської ради Самбірського району Львівської області № 410 від 28 жовтня 2024 року відомо, що ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , до дня смерті була зареєстрована по АДРЕСА_1 .

З копії заповіту від 6 червня 2014 року, посвідченого секретарем виконкому Бабинської сільської ради Самбірського району Львівської області вбачається, що ОСОБА_5 все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті, заповіла своїй дочці ОСОБА_1

ОСОБА_1 до позовної заяви додано копію сертифікату на право на земельну частку (пай) розміром 1, 57 умовних кадастрових гектарів без визначення меж в натурі (на місцевості), виданого Самбірською районною державною адміністрацією 19 травня 1997 року ОСОБА_5 , який зареєстрований 20 травня 1997 року у Книзі реєстрації сертифікатів на праву на земельну частку (пай) за № 316.

Листом приватного нотаріуса Самбірського районного нотаріального округу Мінкевич А. А. від 23 жовтня 2024 року (вих. № 140/01-16), адресованим ОСОБА_1 роз`яснено останній про те, що за позовом спадкоємця суд може визначити додатковий строку, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

До суду з вказаним позовом ОСОБА_1 звернулася 14 листопада 2024 року.

З матеріалів справи убачається, що після смерті ОСОБА_5 , окрім позивачки її спадкоємцями є також ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , які спадщину не прийняли та на неї не претендують.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що незнання позивачкою про існування заповіту в даному випадку не є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини, оскільки, позивачка як донька ОСОБА_5 є спадкоємицею першої черги та могла подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини у встановлений шестимісячний строк з часу відкриття спадщини. Разом з тим, ОСОБА_1 звернулася до нотаріуса лише в жовтні 2024 року, тобто понад дев`ять років після закінчення шестимісячного строку для прийняття спадщини. Необізнаність особи щодо порядку набуття права на спадкове майно, також не може бути належною підставою для визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Інші належні та допустимі докази наявності у позивачки поважних причин, пов`язаних з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами на вчинення цих дій у матеріалах справи відсутні, причини пропуску строку для прийняття спадщини, зазначені позивачкою, суд визнав неповажними.

Проте, колегія суддів з такими висновками суду першої інстанції не погоджується, виходячи з такого.

Звертаючи до суду з вказаним позовом ОСОБА_1 просила визначити їй додатковий тримісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті матері.

Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не відмовився від неї.

Згідно зі статтею 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Отже, закон розрізняє факти, які свідчать про прийняття спадщини особою, яка на час відкриття спадщини постійно проживала зі спадкодавцем, та особою, яка на час відкриття спадщини не проживала (постійно не проживала) зі спадкодавцем.

Подання заяви про прийняття спадщини є дією, яку повинен вчинити спадкоємець, який бажає прийняти спадщину тоді, коли такий спадкоємець не проживав на час відкриття спадщини постійно із спадкодавцем.

Такі висновки сформульовані Верховним Судом у постановах від 20 січня 2021 року в справі № 752/11156/18-ц, від 13 лютого 2025 року в справі № 309/4235/21.

Водночас відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За змістом зазначеної статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо:

1) спадкоємець пропустив строк для прийняття спадщини;

2) у спадкоємця були перешкоди для подання заяви для прийняття спадщини;

3) ці обставини визнані судом поважними.

Отже, лише якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на визначення в судовому порядку додаткового строку на подання такої заяви.

Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, суд досліджує поважність причини пропуску такого строку. Водночас необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, проживання у спадковому майні після відкриття спадщини, несприятливі погодні умови тощо.

Крім того, оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна, у першу чергу, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду.

Подібних висновків, дійшов Верховний Суд України у постановах від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1486цс15, від 23 серпня 2017 року в справі № 6-1320цс17 та Верховний Суд у постановах від 26 червня 2019 року в справі № 565/1145/17, від 17 жовтня 2019 року в справі № 766/14595/16, від 30 січня 2020 року в справі № 487/2375/18, від 31 січня 2020 року в справі №450/1383/18, від 31 січня 2020 року в справі № 450/1383/18, від 17 серпня 2023 року в справі № 626/274/22, від 10 липня 2024 року в справі №522/13476/23.

Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через власну пасивну поведінку, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній в постановах від 04 листопада 2015 року в справі № 6-1486цс15 та від 14 вересня 2016 року в справі № 6-1215цс16, а також правовій позиції Верховного Суду в постановах від 26 березня 2025 року в справі № 522/18483/21, від 09 жовтня 2024 року в справі № 619/2906/23.

Вирішуючи питання поважності причин пропуску шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України для прийняття спадщини, суд має враховувати, що такі причини визначаються індивідуально в кожному конкретному випадку з огляду на обставини кожної справи (див. постанову Верховного Суду від 07 грудня 2023 року в справі № 548/2415/21).

При цьому, поважними причинами пропуску строку, з урахуванням конкретних фактичних обставин справи, можуть визнаватись, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо (див. постанову Верховного Суду від 18 грудня 2024 року в справі № 154/3452/23).

Згідно з правовим висновком, викладеним Верховним Судом України у постанові від 06 вересня 2017 року в справі № 6-496цс17, під час вирішення питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права. Свобода заповіту охоплює особисте здійснення заповідачем права на заповіт шляхом вільного волевиявлення, яке, будучи належно вираженим, підлягає правовій охороні і після смерті заповідача. Свобода заповіту як принцип спадкового права включає, серед інших елементів, також неодмінність поваги до волі заповідача та обов`язковість її виконання. Тобто, складаючи заповіт, спадкодавець виражає свою волю на набуття спадкоємцем права на визначене в ньому майно. Водночас прийняття спадщини є правом, а не обов`язком спадкоємця, який, відмовляючись від прийняття спадщини, не порушує свободи заповіту, а діє у власних інтересах. Відмова від прийняття спадщини може бути виражена як у формі подання заяви про відмову від прийняття спадщини, так і шляхом невчинення спадкоємцем дій, потрібних для прийняття спадщини. Натомість, за загальним правилом, прийняття спадщини потребує активних дій спадкоємця. Враховуючи зазначене, дотриманням свободи заповіту в частині реалізації волі спадкодавця є забезпечення спадкоємцю можливості прийняти спадщину в порядку, встановленому чинним законодавством.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2024 року в справі № 686/5757/23 (провадження № 14-50цс24) зроблено такі висновки:

«Якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду із позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

За конкретних фактичних обставин кожної справи пропуск строку для прийняття спадщини суд має оцінювати з урахуванням тривалості такого пропуску та загальних засад цивільного законодавства, як-от розумність, добросовісність та справедливість. Головною ознакою поважних причин такого пропуску є те, що вони унеможливлюють своєчасне звернення із заявою про прийняття спадщини.

Неподання заяви умисно чи з необережності (недбалості) не може бути підставою для визначення спадкоємцю додаткового строку для прийняття спадщини. Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. Оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна, першорядно, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду.

Суди мають враховувати, що безпідставне надання додаткового строку для прийняття спадщини є порушенням правової визначеності як елемента правовладдя (верховенства права) та є незаконним втручанням у права спадкоємців, які прийняли спадщину, а у разі відсутності таких спадкоємців - в інтереси територіальної громади, яка має право на визнання спадщини відумерлою.

Після закінчення строку, передбаченого ЦК України для подання заяви про прийняття спадщини, право спадкоємця на прийняття/відмову від прийняття спадщини є реалізованим, а його результат не підлягає зміні у зв`язку з обставинами, які залежали від самого спадкоємця, до яких, зокрема, входить пасивна поведінка спадкоємця, який усвідомлює чи повинен усвідомлювати (на підставі своєї спорідненості із спадкодавцем та відсутністю спадкоємців попередньої черги, закликаних до спадкування) наявність у нього права на спадкування…».

Принцип «пропорційності» пов`язаний із принципом верховенства права: принцип верховенства права є фундаментом, на якому базується принцип «пропорційності», натомість принцип «пропорційності» є умовою реалізації принципу верховенства права і водночас його необхідним наслідком. Судова практика Європейського суду з прав людини розглядає принцип «пропорційності» як невід`ємну складову та інструмент верховенства права, зокрема й у питаннях захисту права власності.

Дотримання принципу «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства.

Вжиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, необхідно визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети.

Зазначене узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеним у постановах від 17 жовтня 2018 року в справі № 681/203/17-ц, від 01 червня 2020 року в справі № 185/777/17.

У справі, що переглядається:

- позивач на момент смерті матері проживала з нею, незважаючи на інше місце реєстрації, яке є в межам одного і того самого населеного пункту, де проживала спадкодавець - с. Бабина, доглядала за нею, займалась її похоронами;

- усім спадкоємцям на час відкриття не було відомо про наявність у спадкодавця спадкового майна, зокрема, майна, право власності на яке підлягає державній реєстрації, що підтверджується, у тому числі, відсутністю заведеної спадкової справи після смерті ОСОБА_5 . Позивачці також не було відмово про наявність заповіту, складеного спадкодавцем в її користь

- одразу після отримання у жовтні 2024 року позивачкою інформації як про наявність заповіту, так і про наявність спадкового майна, остання звернулася до нотаріуса, а після відмови у прийнятті нею заяви позивачки про прийняття спадщини, вона у місячний строк подала заяву до суду, що підтверджує обставини того, що позивачка не втратила інтересу до спадкового майна;

- не встановлено, що наявне втручання у права інших спадкоємців (відповідачів у справі), адже такі не претендують на спадщину, що підтверджується визнання ними позову, а також в інтереси територіальної громади, яка на даний час, з огляду на час смерті ОСОБА_5 (2015 рік) до суду із заявою про визнання спадщини відумерлою не зверталась, під час розгляд справи в суді першої інстанції не висловлювала свою позицію щодо подання такої заяви, не висловлює таку і на даний час.

Із урахуванням викладеного, дотримуючись загальних засад цивільного законодавства, таких як справедливість, добросовісність та розумність, та на забезпечення виконання завдань цивільного судочинства щодо ефективного захисту порушених, невизнаних прав та інтересів особи, надавши належну оцінку поданим доказам, з урахуванням наявності поважних об`єктивних причин пропуску передбаченого законом строку на звернення із заявою про прийняття спадщини, а також враховуючи свободу заповіту, складеного в користь позивачки, колегія суддів доходить висновку про наявність підстав для визначення позивачці додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті її матері, який за даних обставин вважатиметься справедливим, та таким, що забезпечить баланс у спірних відносин та переслідуваною метою, якої прагне досягти позивач.

Відтак, доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду.

Відповідно до вимог пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення, або змінити рішення.

За приписами частини першої статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно частини другої статті 376 ЦПК України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню; порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Оскільки рішення ухвалено внаслідок неправильного застосування норм матеріального права, таке належить скасувати, з ухваленням нового про задоволення позову.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 376, 382 - 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана представником ОСОБА_2 , задовольнити.

Рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 29 травня 2025 року скасувати, ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Новокалинівської міської ради Самбірського району Львівської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини задовольнити.

Визначити ОСОБА_1 додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , тривалістю три місяці з моменту набрання законної сили рішенням суду.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена 18 листопада 2025 року.

Головуючий С.М. Копняк

Судді: С.М. Бойко

А.В. Ніткевич