Справа № 159/8709/24
(2/199/2113/25)
Рішення

Іменем України

14 листопада 2025 року м. Дніпро

Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпра, в складі:

головуючого судді - Кошлі А.О.,

за участі:

секретаря судового засідання Кахикало А.С.

представника позивача (здійснював представництво в судових засіданнях ) Павлуша Д.І.

відповідача ( брав участь особисто в судових засіданнях ) - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в м. Дніпро цивільну справу за позовом військової частини НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України до ОСОБА_1 про стягнення суми в розмірі 23 032,23 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

Військова частина НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України (далі-позивач) звернулося до Ковельського міськрайонного суду Волинської області з позовом до ОСОБА_1 (далі-відповідач) про стягнення суми в розмірі 23 032,23 грн.

Ухвалою суду від 30.12.2024 року цивільну справу №159/8709/24 передано за підсудністю до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська.

Ухвалою суду від 24.01.2025 року справи прийнята до провадження Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська (нині Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпра).

Позовні вимоги ґрунтуються на тому, що в ході роботи аудиторської групи ІНФОРМАЦІЯ_1 в НОМЕР_2 прикордонному загоні Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_1 ) було виявлено незаконно отримання коштів солдатом ОСОБА_1 , якому була виплачена додаткова грошова винагорода передбачена ПКМУ № 168 за час відрядження на навчання до в/с НОМЕР_3 з 11.07 по 19.07.2023 року, до в/ч НОМЕР_4 з 13.08 по 15.08.2023 року та до в/ч НОМЕР_5 з 01.01 по 09.01.2024 року. З метою реагування на вищевказане, комісією проведено службове розслідування, за результатами якого встановлено, що сержантом ОСОБА_1 було незаконно отримано додаткову грошову винагороду на загальну суму 23 032,23 грн. Вказана інформація була доведена до відповідача проте останній відмовився добровільно повертати грошові кошти, тому з урахуванням вимог ЗУ «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду державі» та вимог ст.. 1212 ЦК України просить стягнути з відповідача грошові кошти в розмірі 23 032,23 грн.

Представник позивача в судових засідання позовні вимоги підтримував, надавав пояснення щодо безпідставного нарахування та виплати відповідачу додаткової винагороди передбаченої ПКМУ № 168, тоді як він не перебував в тих районах на які розповсюджується її дія. Оскільки в добровільному порядку відповідач відмовляється повертати виплачену йому суму, її слід стягнути. В подальшому було подано заяву про розгляд справи без участі, на задоволенні позовних вимог наполягає.

Відповідач в судових засіданнях заперечував проти позову, зазначив, що перебував в нп поблизу Краматорськ, на виконання наказів керівництва відлучався для перевезення автомобілів, іноді в телефонному режимі повідомляли про необхідність повернутися в інше місце, у зв`язку з чим ночував на АЗС, жодних протиправних дій не вчиняв. Долучено до справи відомості, які підтверджують проходження ним військової служби у в/ч НОМЕР_1 з 25.02.2022 року, та відомості про виконання завдань в зоні ведення активних бойових дій в межах Харківської області. Долучено відомості про отримання відзнаки «За оборону України», отримання поранення пов`язаного із захистом Батьківщини. В подальшому подано заяву про розгляд справи без нього, проти позову заперечує.

Оскільки відповідач станом на час розгляду справи проходить військову службу, водночас йому забезпечена процесуальна можливість безпосередньо взяти участь в судових засіданнях, свою позицію він висловив як усно так і письмово перед судом, надав докази. З урахуванням положень ст. 6 Європейської конвенції з прав людини, яка гарантує право на справедливий суд, судом не застосовано до даної справи, підстав для зупинення провадження згідно п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України. В даному конкретному випадку таке зупинення провадження не відповідало б вимогам та принципам цивільного судочинства, гарантованих як національними так і міжнародними нормами права, оскільки забезпечено можливість сторонам повно та всебічно обстояти свою позицію.

Дослідивши матеріали справи, долучені учасниками справи письмові докази, встановлено наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 проходить військову службу в НОМЕР_2 прикордонному загоні Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_1 ) з 25.02.2022 року по теперішній час (долучено підтверджуючі накази та відомості). За місцем проходження служби характеризується нормально, до обману задля уникнення відповідальності за допущені порушення та їх приховування не схильний. Має державні відзнаки, мав поранення пов`язані із захистом Батьківщини.

21.10.2024 року затверджено висновок службового розслідування за інформацією вказаною в аудиторському звіті від 20.08.2024 № 3 про незаконні виплати додаткової винагороди військовослужбовцям за період відряджень. Зазначено: солдат ОСОБА_1 відряджений отримання т/з до вч 2144 м.Львів з 11.07 по 16.07.2023, виплачена винагорода за липень 2023 року за 31 добу, переплата за 6 діб 5806,45 грн., порушення з урахуванням компенсованого податку 18% та нарахованого ЄСВ 22 %- 8129,03 грн.; солдат ОСОБА_1 відряджений до в/ч НОМЕР_4 АДРЕСА_1 отримання майна з 13.08 по 15.08.2023 року, виплачена винагорода за серпень 2023 року за 31 добу, переплата 3 доби 2903,22 грн., порушення з урахуванням компенсованого податку 18% та нарахованого ЄСВ 22% - 4064,51 грн.; солдат ОСОБА_1 відряджений до в/ч НОМЕР_5 АДРЕСА_2 переміщення т/з з 01.01 по 09.01.2024, виплачена винагорода за січень 2024 за 30 діб, переплата за 8 діб 7741,92 грн., порушення з урахуванням компенсованого податку 18 % та нарахованого ЄСВ 22% - 10837,53 грн. Солдат ОСОБА_1 відмовився добровільно повертати грошові кошти в розмірі 23 032, 23 грн.

Долучено пояснення начальника відділу озброєння та інженерно технічного забезпечення, повідомив що всіх обставини опрацювання рапортів про нарахування додаткової винагороди з липня 2023 по лютий 2024 року не пам`ятає, зазначив про те, що частина військовослужбовців добровільно погодилась повернути кошти, водночас солдат ОСОБА_1 відмовився повертати помилково нараховану додаткову винагороду.

З долучених до матеріалів справи відомостей про отримання грошової винагороди вбачається, що ОСОБА_1 отримував доплату згідно ПКМУ № 168 з березня 2022 року, лютий-грудень 2023, січень-серпень 2024, серпень-жовтень 2025 р.

Згідно долучених копій наказів солдат ОСОБА_1 відбував у відрядження з нп м. Краматорськ.

28.02.2022 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу…» (зі змінами), якою станом на 28.02.2022 року установити, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно (крім військовослужбовців строкової служби… В подальшому вносились зміни, так станом з 11.08.2023 року визначалось, що військовослужбовцям, які здійснюють бойові (спеціальні) завдання у період здійснення заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, щомісяця виплачується додаткова винагорода у розмірі 30000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу виконання таких завдань.

01.09.2023 року Міністерством внутрішніх справи України прийнято наказ № 726 «Про затвердження Особливостей виплати на період воєнного стану додаткової винагороди військовослужбовцям Державної прикордонної служби України», яким визначено, що на період воєнного стану додаткова винагорода виплачується: у розмірі 30 000 гривень військовослужбовцям, які здійснюють бойові (спеціальні) завдання в період здійснення заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, у розрахунку на місяць пропорційно часу виконання таких завдань; До бойових (спеціальних) завдань у період здійснення заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, виконання яких передбачає виплату додаткової винагороди, визначеної в підпункті 3 пункту 2 цих Особливостей, належать такі завдання, що виконуються відповідно до бойових наказів (розпоряджень) військовослужбовцями: 1) включеними до складу діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави: з усебічного забезпечення діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави безпосередньо в районах ведення воєнних (бойових) дій; з організації та ведення військового спостереження за суміжною територією, а також визначеними військовим командуванням об`єктами та окремими ділянками державного кордону прикордонними комендатурами, відділами прикордонної служби, прикордонними заставами, прикордонними комендатурами швидкого реагування (у тому числі зведеними органами та підрозділами) на ділянках відповідальності органів Держприкордонслужби; з польотів, пов`язаних із перевезенням (евакуацією) військовослужбовців, цивільного населення, озброєння та інших матеріальних засобів, що здійснюються екіпажами пілотованих повітряних суден; з бойового чергування або сприяння цивільному судноплавству відповідно до міжнародних зобов`язань України екіпажами кораблів, катерів, суден забезпечення Держприкордонслужби в морській та річковій акваторіях поза межами внутрішніх акваторій портів, пунктів базування, місць тимчасового перебування; з наземної охорони та оборони військових об`єктів (військових містечок, пунктів тимчасової дислокації, базових таборів, місць зосередження сил і засобів, об`єктів (пунктів) логістичного забезпечення, місць навантаження (розвантаження) військових вантажів, військово-медичних закладів, місць стоянок корабельно-катерного складу), що виконуються у межах областей, які межують з українсько-російською, українсько-білоруською ділянками державного кордону, узбережжям Чорного моря, а також українсько-молдовською ділянкою державного кордону, що межує з територією Придністровського регіону Республіки Молдова, а на іншій території - у разі безпосередньої оборони цих об`єктів від вогневих уражень противника, відбиття нападу, звільнення їх у разі захоплення; з керівництва реалізацією стабілізаційними та оборонними заходами, визначеними командувачами угруповань військ (сил) Збройних Сил України для управлінь прикордонних загонів, загонів морської охорони, органів забезпечення, регіональних управлінь, що перебувають поза районами ведення воєнних (бойових) дій; з проведення оперативно-розшукових і контррозвідувальних заходів, що виконуються в межах українсько-російської, українсько-білоруської ділянок державного кордону, узбережжя Чорного моря, а також українсько-молдовської ділянки державного кордону, що межує з територією Придністровського регіону Республіки Молдова; з обладнання вогневих позицій та опорних пунктів за замислом військового командування на ділянках відповідальності органів Держприкордонслужби; із безпосереднього забезпечення безперебійного функціонування систем зв`язку, які застосовуються на пунктах управління (в оперативних штабах) для обміну та захисту інформації в системі управління військами; з несення прикордонної служби (бойового чергування) у складі прикордонних нарядів або призначеного підрозділу з охорони та оборони державного кордону в межах українсько-російської, українсько-білоруської ділянок державного кордону, узбережжя Чорного моря, а також українсько-молдовської ділянки державного кордону, що межує з територією Придністровського регіону Республіки Молдова; з пошуку та ліквідації ворожих диверсійно-розвідувальних груп у взаємодії з підрозділами Збройних Сил України, Національної гвардії України або Сил територіальної оборони (під загальним керівництвом військового начальника);

2) бойової служби на блокпостах або контрольних постах органами, включеними до складу діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави, а також у межах операційних зон угруповань військ (Сил оборони держави), залучених до заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, областей, які межують з українсько-російською, українсько-білоруською ділянками державного кордону, узбережжям Чорного моря, а також українсько-молдовською ділянкою державного кордону, що межує з територією Придністровського регіону Республіки Молдова, а на іншій території - у разі безпосередньої оборони цих об`єктів від вогневих уражень противника, відбиття нападу, звільнення їх у разі захоплення;

3) без обов`язкової умови включення до складу діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави з виявлення повітряних цілей та інших об`єктів противника.

З долучених до матеріалів справи наказів про відрядження відповідача, відомостей про отримання доплати згідно ПКМУ № 168 та наданих відповідачем пояснень встановлено, що він перебував в місцевості на якою розповсюджується дії вищевказаного нормативного акту, отримував доплати 30000 грн. З огляду на специфіку проходження військової служби, обов`язковості наказів та дотримання Статутів, його відношення до проходження служби ним виконувались накази щодо вибуття для переміщення т/з, отримання майна. Тобто не дивлячись на майновий інтерес, який додаткового захищається статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, так як відповідач розраховував на отримання додаткової доплати навіть перебуваючи у відрядженні.

Щодо наявності підстав для повернення вищевказаної суми на які посилається позивач та поведінки відповідача щодо її отримання, виходжу з такого.

Суд під час розгляду справи керується принципом верховенства права та розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Відповідно до ст. 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Тлумачення цієї норми свідчить, що законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності зі сторони набувача виплати.

Вказаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 02.07.2014 у справі № 6-91цс14 та у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06.02.2019 у справі № 545/163/17 (провадження № 61-33727сво18).

Тягар доведення обґрунтованості вимог позову за загальними правилами процесуального закону покладається саме на позивача, а не реалізовується у спосіб спростування доводів пред`явлених вимог стороною відповідача, як беззаперечних. Якщо позивач, розпоряджаючись своїми правами на власний розсуд, доведе суду обґрунтованість пред`явлених вимог, то у випадку їх неспростування стороною відповідача у спосіб, визначений законом, такі вимоги підлягають задоволенню.

Враховуючи, що виплата відповідачу була проведена добровільно, при цьому фактів недобросовісності з боку відповідача судом не встановлено, а тому передбачені законом підстави для повернення безпідставно виплаченої додаткової винагороди відсутні.

Окремо суд хоче звернути увагу на інший аспект даної справи.

Правовідносини та умови пред`явлення позову виникли в результаті проведеного аудиту, тобто встановлено певну юридичну невідповідність дії уповноваженої особи (підстави для виплати додаткової винагороди) яка трансформувалась в обов`язок відповідача виправити її за рахунок власних грошових коштів. Чи може вважатись виконання такого обов`язку саме зі сторони відповідача справедливим, та чи матиме негативні наслідки відсутність такого виконання для позивача. Враховуючи суму позову вважаю, що негативних насідків для позивача не настане, водночас пред`явлена до стягнення сума є значною для фізичної особи, яка проходить військову службу, здійснює захист Батьківщини з 25.02.2022 року і по цей час.

З урахуванням вищевикладеного приходжу до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Керуючись ст. 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позовних вимог військової частини НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України до ОСОБА_1 про стягнення суми в розмірі 23 032,23 грн. відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений 19.11.2025 року.

Суддя А.О. Кошля

19.11.2025