Номер провадження 2/754/6277/25
Справа №754/9444/25
РІШЕННЯ

Іменем України

07 листопада 2025 року Деснянський районний суд міста Києва

у складі головуючої судді Гринчак О.І.,

за участю секретаря судових засідань Головач О.О.,

позивачки ОСОБА_1 , присутньої у судовому засіданні 30.10.2025,

представника позивачки ОСОБА_2 , присутнього у судовому засіданні 30.10.2025,

відповідача ОСОБА_3 , присутнього у судовому засіданні 30.10.2025,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа Служба у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав,

В С Т А Н О В И В:

Зміст позовних вимог

ОСОБА_1 звернулася до суду із позовною заявою до ОСОБА_3 , третя особа Служба у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації, в якій просить суд позбавити ОСОБА_3 батьківських прав щодо сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_1 (позивачка) та ОСОБА_3 (відповідач) знаходились в шлюбі з 19.01.2024.

20.04.2024 вони розірвали шлюб через Деснянський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Києві.

Станом на день розірвання шлюбу позивачка була вже вагітна та мала невеликий строк вагітності, про що позивачці було на той час невідомо.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у позивачки та відповідача народився син ОСОБА_4 .

Відповідач не вважав дитину своєю та після розлучення жодного разу не бачив сина та не цікавився ним. Він не відвідував позивачку в пологовому будинку, не забирав її з дитиною з пологового будинку. Жодного разу не відвідував сина та його життям взагалі не цікавиться.

Син проживає з позивачкою та знаходиться на вихованні та самостійному забезпеченні позивачки. Спору щодо проживання дитини з матір`ю між позивачкою та відповідачем немає.

Враховуючи позицію відповідача, позивачка звернулася із заявою до Служби у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації, щоб зареєструвати сина на своє прізвище - « ОСОБА_1 », а не на прізвище чоловіка - « ОСОБА_3 ».

Розпорядженням від 14.11.2024 № 932 «Про надання дозволу на присвоєння прізвища малолітній дитині» позивачці був наданий дозвіл на вказати прізвище - « ОСОБА_1 ». При цьому, представники Служби у справах дітей та сім`ї Деснянського району спілкувались із відповідачем, який не був проти цього, оскільки не вважає дитину своєю та не має бажання її виховувати. Під час вирішення питання щодо прізвища Службою у справах дітей та сім`ї Деснянського району був складений Акт обстеження умов проживання, в якому, зокрема, зазначено, що дитина проживає з матір`ю та бабусею за адресою: АДРЕСА_1 .

Невизнання батьком сина та його рішення жодним чином не брати участі у вихованні приводить до неможливості позивачки вирішувати важливі питання у житті дитини.

Так, відповідно до Правил реєстрації місця проживання, у разі реєстрації місця проживання батьків за різними адресами місце проживання дитини, яка не досягла 14 років, реєструється разом з одним із батьків за письмовою згодою другого з батьків у присутності особи, яка приймає заяву, або на підставі засвідченої в установленому порядку письмової згоди другого з батьків (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування).

Станом на сьогодні, позивачка не має змоги зареєструвати місце проживання сина, що вже веде до інших проблем (до прикладу, зареєструвати дитину в електронну чергу в дитячій садок).

Позивачка не перешкоджала та не перешкоджає відповідачу спілкуватися з дитиною, проводити час з сином, виховувати його. Але відповідач з перших днів життя усунувся від виховання сина, умисно та свідомо не бере участі в його вихованні та взагалі ним не цікавиться.

В уточненій позовній заяві представник позивачки додатково зазначив, що протиправна поведінка (самоусунення) відповідача полягає, зокрема, у такому:

- не бере участі у вихованні сина;

- не забезпечує його основні потреби;

- не надає дозволів на реєстрацію місця проживання дитини (фактично такий дозвіл було надано відповідачем лише після звернення позивача до суду);

- не надає дозволів на лікування (відпочинок) сина;

- не цікавиться взагалі станом здоров`я дитини та позивачки;

- не забезпечує матеріально;

- не сплачує аліменти (як наслідок позивачка змушена була звернутися до суду із відповідним позовом до Деснянського районного суду м. Києва, справа № 754/12319/25);

- не бере участі у додаткових витратах.

Повідомлення учасників справи

Всі учасники справи повідомлялися судом належним чином про дату, час та місце судового засідання.

Під час розгляду справи по суті позивач та його представник підтримали позовні вимоги та просили суд їх задовольнити. Позивачка у судовому засіданні просила позбавити відповідача батьківських прав, оскільки він жодного разу дитини не бачив, всю вагітність і пологи вона була сама і досі сама; у дитини немає ніякого зв`язку з батьком; вона не могла зареєструвати дитину за місцем проживання, записати дитину до психіатра, допоки не подала цей позов, адже відповідач взагалі з нею не говорив з приводу дитини, потрібно було бігати до Служби у справах дітей, через засідання це робити, а на це немає часу, бо є робота, дитина, і ще батька шукати. Батьку дитина не треба, він навіть її ніколи не бачив і не виявляв бажання побачити.

Відповідач у судовому засіданні не заперечував щодо задоволення позовних вимог, підтвердив, що не брав участі у вихованні дитини, також підтвердив все наведене позивачкою, а також їхню домовленість про те, що у випадку, якщо вони розлучаються, то вона до нього нічого не матиме, а він - до неї та дитини. На запитання суду зазначив, що не бажає зберігати зв`язок з дитиною, вважає, що це дитина лише позивачки, ніколи не бачив дитину, не знає як вона виглядає.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

19.01.2024 між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 19.01.2024.

20.04.2024 сторони розірвали шлюб через Деснянський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу від 20.04.2024.

Станом на день розірвання шлюбу позивачка вже була вагітна.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у позивачки та відповідача народився син ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження від 15.11.2024.

Згідно з актом обстеження умов проживання від 05.11.2024 за адресою: АДРЕСА_1 : у квартирі чисто, зроблено сучасний ремонт, є всі необхідні меблі та побутова техніка для ведення господарства; для виховання та розвитку дитини створені такі умови: для дитини виділено спальне місце, колиска, дитяча коляска, речі відповідно до віку дитини; за цією адресою проживають: мати - ОСОБА_1 , баба - ОСОБА_7 ; стосунки, традиції сім`ї - доброзичливі.

Розпорядженням Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації від 14.11.2024 № 932 «Про надання дозволу на присвоєння прізвища малолітній дитині» на підставі заяви ОСОБА_1 та з урахуванням рішення комісії з питань захисту прав дитини Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації (протокол від 07 листопада 2024 року № 22) надано дозвіл ОСОБА_1 при реєстрації народження малолітньої дитини, ІНФОРМАЦІЯ_2 , вказати прізвище « ОСОБА_1 ».

Свідок - ОСОБА_7 , яка є матір`ю позивачки та бабою ОСОБА_4 , у судовому засіданні надала показання про те, що батько дитини не приймає ніякої участі у вихованні дитини, і взагалі від дня народження дитини вона ніколи не бачила, щоб він приходив до дитини. Наразі з дитиною постійно знаходиться вона, щодня з ранку до вечора, а дочка працює. Коли дочка народжувала у пологовому будинку, то теж з дочкою була вона, а батька дитини не було. Батько не зустрічав з пологового будинку, ніколи не приходив до дитини, не надавав фінансової допомоги. Дочка змушена була вийти на роботу, коли виповнився дитині місяць. На свою пенсію ОСОБА_7 не може утримувати дочку та онука, тому вона сидить з дитиною, а дочка пішла працювати. Відповідач навіть не телефонував з приводу дитини.

У висновку про доцільність позбавлення батьківських прав від 29.08.2025 № 102-4239 встановлено:

- відповідно до наданої інформації Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 4» Деснянського району міста Києва, малолітній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає у неповній сім`ї. На прийом до лікаря-педіатра з хлопчиком приходить мати, яка турбується про стан здоров`я дитини, та виконує всі медичні зобов`язання щодо неї.;

- ОСОБА_1 працює в ТОВ «ВК "Новий Стандарт"» на посаді інженера з охорони праці. За період роботи ОСОБА_1 показала, що гарно працює не тільки в звичайній, але і в стресовій ситуації, завжди зберігає оптимізм, витримку і позитивне відношення до роботи та колег. У порушенні трудової дисципліни не помічена. Судимості відсутні. Конфліктні ситуації відсутні. Не вживає алкогольні напої, сторониться конфліктних ситуацій;

- ОСОБА_1 у своїх письмових поясненнях до Служби у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації від 27.06.2025 повідомила, що звернулася до суду з позовною заявою про позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 щодо малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки батько дитини не був присутній ні під час вагітності, ні на пологах, ні при виписці сина з пологового будинку. ОСОБА_3 жодного разу не бачив сина і нічого взагалі не робив для піклування про дитину та спілкування з нею;

- батько дитини, ОСОБА_3 , у своїй письмовій заяві до Служби у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації від 18.08.2025 повідомив, що не заперечує щодо позбавлення його батьківських прав щодо малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- 21.08.2025 до розгляду на засідання комісії з питань захисту прав дитини Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації винесено питання щодо надання до суду висновку органу опіки та піклування про доцільність/недоцільність позбавлення батьківських прав батька дитини, батька, ОСОБА_3 , щодо малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . На засіданні комісії з питань захисту прав дитини Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації були присутні: ОСОБА_1 та ОСОБА_3 ;

- ОСОБА_1 повідомила, що підтримує свої позовні вимоги та просила надати висновок до суду про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 щодо малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . ОСОБА_3 повідомив, що згоден, щоб його позбавили батьківських прав щодо малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- одноголосним рішенням комісії з питань захисту прав дитини Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації було рекомендовано органу опіки та піклування надати висновок до суду про доцільність позбавлення батьківських прав батька, ОСОБА_3 щодо малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- на підставі вищевикладеного, керуючись статтею, 164 Сімейного кодексу України, враховуючи рішення комісії з питань захисту прав дитини Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації (протокол від 21.08.2025 № 15), діючи виключно в найкращих інтересах дитини, Деснянська районна в місті Києві державна адміністрація, на яку покладені повноваження органу опіки та піклування, вважає за доцільне позбавити батьківських прав батька, ОСОБА_3 щодо малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Норми права та мотиви суду

Частинами другою, третьою статті 51 Конституції України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї (частина восьма статті 7 СК України).

Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СК України).

В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів (частини перша та друга статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини)).

Стаття 9 Конвенції про права дитини зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до абзацу четвертого частини першої статті 1 Закону України «Про охорону дитинства» забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити.

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Згідно з частинами першою, другою статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Статтею 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Положеннями статті 155 СК України визначено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.

Невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, встановлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін (частина четверта статті 15 СК України).

Частиною першою статті 164 ЦК України встановлено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він:

1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування;

2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти;

3) жорстоко поводяться з дитиною;

4) є хронічними алкоголіками або наркоманами;

5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва;

6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

У постанові Верховного Суду від 19 січня 2022 року в справі № 711/679/21 (провадження № 61-18434св21) зазначено, що учасники сімейних правовідносин можуть мати особисті та майнові суб`єктивні сімейні обов`язки. Свої обов`язки учасники сімейних відносин здійснюють різними способами: здійснення активних дій; утримання від здійснення активних дій. Якщо невиконання особистих обов`язків учасників сімейних відносин у випадках, передбачених в законі, може припинятися або не зумовлювати відповідних наслідків, то невиконання сімейного обов`язку майнового характеру не допускається. Оскільки на відміну від особистих, майнові обов`язки можуть виконуватися незалежно від самого носія такого обов`язку за допомогою інших суб`єктів. Невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування відповідних правових наслідків, що можуть визначатися в: нормах СК України; домовленості (договорі) сторін. Наслідки невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку можуть мати: особистий характер, коли негативний вплив відбувається на особисту сферу зобов`язаної особи; майновий характер, якщо такий вплив здійснюється на майнову сферу зобов`язаної особи.

У пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Зазначена позиція підтримана Верховним Судом, зокрема, у постановах від 13 липня 2022 року в справі № 366/2047/18, від 23 жовтня 2024 року в справі № 361/2014/22.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України свідчить про те, що ухилення від виконання своїх обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками (див. постанову Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 553/2563/15-ц (провадження № 61-12305св18)).

У частинах четвертій, шостій статті 19 СК України встановлено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання. Попри це в першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім - права батьків.

Наведене узгоджується з висновками щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, сформульованими Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц та Верховним Судом у постановах від 02 грудня 2020 року у справі № 180/1954/19, від 13 листопада 2020 року у справі № 760/6835/18, від 09 листопада 2020 року у справі № 753/9433/17, від 02 листопада 2020 року у справі № 552/2947/19, від 13 березня 2019 року у справі № 631/2406/15-ц та у постанові від 24 квітня 2019 року у справі № 300/908/17.

Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини. Тому, у кожному випадку треба виявити і оцінити позитивний результат у долі дитини, який має настати.

Згідно з ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні у справі «Хант проти України» від 07.12.2006 (заява № 31111/04), Європейський суд з прав людини висловлює таку правову позицію, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.

Разом з тим у рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76).

Враховуючи вищезазначені норми Закону, обов`язок нести відповідальність за дитину, її фізичний і моральний розвиток, її соціальне буття, здійснення прав щодо її захисту покладено на батьків.

Згідно з вимогами ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Верховний Суд у постанові від 31 березня 2021 року в справі № 562/1686/18 (провадження № 61-16928св20) наголосив, що під час вирішення спору, що стосується вкрай чутливої сфери правовідносин, а дитина потребує уваги, підтримки і любові обох батьків, суди повинні ґрунтовно дослідити та оцінити всі обставини справи, надати належну правову оцінку доказам: кожному конкретно взятому та їх сукупності.

У цій справі судом встановлено, що батьки дитини перебували у шлюбі з 19.01.2024 по 20.04.2024, причому розірвали шлюб під час вагітності позивачки. Відповідач не відвідував позивачку у пологовому будинку, не забирав дитину з пологового будинку, взагалі ніколи не бачив дитину та не знає, як вона виглядає, не надавав фінансової допомоги дитині.

Жодних доказів того, що батько бере участь у житті сина, займається його вихованням, несе відповідальність за його фізичний і моральний розвиток, усвідомлює інтереси та потреби дитини, а також виконував свій батьківський обов`язок з його утримання матеріали справи не містять.

З моменту подання цього позову не встановлено обставин, які б свідчили про позитивну зміну ставлення батька до дитини.

Натомість, матеріалами справи підтверджується, що вихованням, утриманням, розвитком сина займається виключно позивачка - ОСОБА_1 .

Позивачка як матір здатна забезпечити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , гармонійний розвиток в безпечному середовищі, яке є благонадійним, що відповідає інтересам дитини.

Позбавлення відповідача батьківських прав не буде негативно впливати на дитину, оскільки батько з моменту народження дитини відсутній в житті дитини, не цікавиться сином та не виконує жодних своїх батьківських обов`язків щодо дитини.

Навпаки, збереження за відповідачем батьківських прав щодо його сина, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є таким, що суперечить найкращим інтересам дитини, з огляду на те, що він повністю самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків: не бере жодної участі у вихованні дитини, не забезпечує його матеріально, не підтримує з ним зв`язку та не виявляє зацікавленості в його житті та розвитку.

У висновку про доцільність позбавлення батьківських прав від 29.08.2025 № 102-4239 Деснянська районна в місті Києві державна адміністрація, на яку покладені повноваження органу опіки та піклування, вважає за доцільне позбавити батьківських прав батька, ОСОБА_3 щодо малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Підстав для неврахування висновку органу опіки та піклування судом не встановлено (частина шоста статті 19 СК України).

У зв`язку з викладеним суд вважає доведеною необхідність застосування до відповідача такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа Служба у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав.

Щодо судового збору

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на те, що позовні вимоги задоволені судом, тому судові витрати покладаються на відповідача в повному обсязі.

Керуючись ст. 2-13, 76-83, 141, 263, 265, 273, 352, 354, 355 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа Служба у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав задовольнити.

Позбавити ОСОБА_3 батьківських прав щодо малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1211,20 грн.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .

Третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в м. Києві, , місцезнаходження: м. Київ, пр. Червоної Калини, 21-Г.

Повний текст рішення складено та підписано 17.11.2025.

Суддя Деснянського

районного суду міста Києва Оксана Гринчак