ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 603/102/25Головуючий у 1-й інстанції Пасічник А.З.
Провадження № 22-ц/817/1121/25 Доповідач - Хома М.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 листопада 2025 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючої - Хома М.В.

суддів - Гірський Б. О., Костів О. З.,

секретар - Гичко К.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою Бучацької окружної прокуратури Тернопільської області в інтересах держави в особі Монастириської міської ради на ухвалу Монастириського районного суду Тернопільської області від 16 вересня 2025 року у цивільній справі №603/102/25 за позовом Бучацької окружної прокуратури Тернопільської області в інтересах держави в особі Монастириської міської ради до ОСОБА_1 , фермерського господарства «Калина Лошнівська», третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача: ОСОБА_2 , про витребування земельної ділянки із чужого незаконного володіння,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2025 року Бучацька окружна прокуратура Тернопільської області звернулась до суду із вказаним позовом, в якому просила витребувати на користь Монастириської міської територіальної громади в особі Монастириської міської ради Тернопільської області із незаконного володіння відповідачів земельну ділянку з кадастровим номером :01:004:0412, загальною площею 0,8524 га для ведення особистого селянського господарства розташовану в межах населеного пункту с. Лядське Чортківського району Тернопільської області.

Ухвалою Монастириського районного суду Тернопільської області від 5 вересня 2025 року позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків, шляхом подання суду позовної заяви із чітко визначеними підставами заявленого позову в частині кваліфікації володільця майна, до якого пред`явлений позов, добросовісним або недобросовісним набувачем, та у випадку посилання на те, що відповідач ОСОБА_1 є добросовісним набувачем спірного нерухомого майна, прокурору належить виконати вимоги абз.2 ч.4 ст.177 ЦПК України шляхом долучення до позову документів, що підтверджують внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості спірного майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви.

15 вересня 2025 року Бучацька окружна прокуратура Тернопільської області подала заяву про усунення недоліків, в якій висловила свою незгоду із ухвалою Монастириського районного суду від 5 вересня 2025 року та вказала, що норми абз. 2 ч. 4 ст. 177 ЦПК України не застосовуються до цієї позовної заяви з огляду на те, що позовна заява подана до суду до моменту набрання чинності Закону України «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача».

Ухвалою Монастириського районного суду Тернопільської області від 16 вересня 2025 року позовну заяву залишено без розгляду.

В апеляційній скарзі Бучацька окружна прокуратура Тернопільської області просить ухвалу Монастириського районного суду Тернопільської області від 16 вересня 2025 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Вказує, що суд першої інстанції помилково залишив позов без розгляду, неправильно застосувавши абз. 2 ч. 4 ст. 177 ЦПК України, оскільки ця норма не має зворотної дії в часі та не застосовується до позовів, поданих до набрання нею чинності. Позов прокурора поданий 26.02.2025 відповідно до редакції ст. 177 ЦПК, чинної на той момент, та був прийнятий судом, підготовче провадження закрито й справу призначено до розгляду, що підтверджує відповідність позову процесуальним вимогам. Суд безпідставно вимагав внесення коштів у розмірі вартості майна на депозит суду, хоча питання добросовісності набувача може бути вирішене лише під час розгляду справи по суті. Також суд помилково втрутився у вибір способу захисту та фактично змінив підстави позову, порушивши принцип диспозитивності. З огляду на це ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права і підлягає скасуванню, а справа направленню для продовження розгляду.

Відзиву на апеляційну скаргу не подано, що відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Сторони були належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи, однак у судове засідання не зявилися та не повідомили суд про причини неявки, що відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Залишаючи позов без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не усунув недоліків позовної заяви у встановлений строк, зокрема не визначив чітко, є відповідач добросовісним чи недобросовісним набувачем, що унеможливило застосування вимог абз. 2 ч. 4 ст. 177 ЦПК України та не дозволило суду оцінити підстави позову.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.

Форма та зміст позовної заяви, яка подається до суду, визначені у ст.ст. 175, 177 ЦПК України.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 3 ЦПК України, провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Закон, який встановлює нові обов`язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам судового процесу чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі.

9 квітня 2025 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача» №4292-ІХ від 12.03.2025 року, згідно з яким ст. 390 ЦК України доповнено частиною 5 наступного змісту: «Суд одночасно із задоволенням позову органу державної влади, органу місцевого самоврядування або прокурора про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади вирішує питання про здійснення органом державної влади або органом місцевого самоврядування компенсації вартості такого майна добросовісному набувачеві.

Суд постановляє рішення про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади, за умови попереднього внесення органом державної влади, органом місцевого самоврядування або прокурором вартості такого майна на депозитний рахунок суду. Перерахування грошових коштів як компенсації вартості нерухомого майна з депозитного рахунку суду здійснюється без пред`явлення добросовісним набувачем окремого позову до держави чи територіальної громади.

Держава чи територіальна громада, яка на підставі рішення суду компенсувала добросовісному набувачеві вартість майна, набуває право вимоги про стягнення виплачених грошових коштів як компенсації вартості майна до особи, з вини якої таке майно незаконно вибуло з володіння власника. Порядок компенсації, передбачений цією частиною, не застосовується щодо об`єктів приватизації, визначених Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Для цілей цієї статті під вартістю майна розуміється вартість майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви».

Частину 4 статті 177 ЦПК України доповнено абзацом 2 такого змісту: «У разі подання органом державної влади, органом місцевого самоврядування або прокурором позовної заяви про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади до позову додаються документи, що підтверджують внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості спірного майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви».

У зв`язку із набранням чинності Закону України «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача» ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 29 травня 2025 року позов керівника Обухівської окружної прокуратури Київської області, що діє в інтересах держави в особі Обухівської районної державної адміністрації залишено без руху та надано час для усунення недоліків шляхом внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми в розмірі оцінки (експертно-грошова оцінка земельних ділянок) здійсненої в порядку, визначеному Законом України «Про оцінку земель», чинної на дату подання позовної заяви.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

З матеріалів справи убачається, що позовна заява, подана прокурором 26 лютого 2025 року, відповідала вимогам ст. ст. 175, 177 ЦПК України, в редакції, чинній на дату звернення до суду.

Нова редакція ч. 4 ст. 177 ЦПК України, як зазначалось вище набула чинності 9 квітня 2025 року, тобто після подачі позовної заяви.

Апеляційний суд зазначає, що хоча позов подано прокурором до набрання чинності вищезгаданими змінами, однак внесення суми компенсації на депозитний рахунок суду є обов`язковим у справах, в яких суд першої інстанції ще не ухвалив рішення про витребування майна у добросовісного набувача на день набрання чинності Законом №4292-ІХ.

Враховуючи вищевикладене, внесення органом державної влади, органом місцевого самоврядування або прокурором вартості такого майна на депозитний рахунок суду є обов`язковою умовою для вирішення спору.

Законом України «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача» також було внесено зміни, зокрема, до ч. 4 ст. 177 і ч. 2 ст. 185 ЦПК України, доповнивши їх наступним змістом: «У разі подання органом державної влади, органом місцевого самоврядування або прокурором позовної заяви про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади до позову додаються документи, що підтверджують внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості спірного майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви»; «якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави невнесення у визначених законом випадках на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості спірного майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви, суд у такій ухвалі зазначає про обов`язок позивача внести відповідну грошову суму».

Так, вищевказані зміни до норм процесуального закону внесені після відкриття провадження у справі, водночас норми вищевказаних статтей ЦК України, підлягатимуть застосування судом під час ухвалення судового рішення у даній справі, оскільки мають зворотню дію в часі в частині умов та порядку компенсації органом державної влади або органом місцевого самоврядування добросовісному набувачеві вартості нерухомого майна, добросовісність якого, в свою чергу, може бути спростована виключно в ході розгляду справи.

З приводу твердження прокурора про незастосування положень Закону №4292-ІХ від 12.03.2025 року щодо його зворотності дії в часі слід зазначити, що дійсно в Конституції України закріплено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Колегія суддів зауважує, що згідно з висновками щодо тлумачення змісту ст. 58 Конституції України, викладеними у рішеннях Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року №1-зп, від 9 лютого 1999року №1-рп/99, від 5 квітня 2001 року № 3-рп/2001, від 13 березня 2012 року № 6-рп/2012, закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом. Єдиний виняток з даного правила, закріплений у ч. 1 ст. 58 Конституції України, складають випадки, закони та інші нормативно-правові акти пом`якшують або скасовують відповідальність особи, але це положення стосується людини і громадянина (фізичної особи). Крім того, положення Закону №4292-ІХ від 12.03.2025 року пом`якшують цивільно-правову відповідальність добросовісних набувачів, яким у даній справі за результатами її розгляду може бути встановлено відповідачу - фізичній особі, звільняючи її від обов`язку пред`явлення окремого позову до держави чи територіальної громади в разі задоволення позову вищевказаної категорії та захищають такого добросовісного набувача шляхом перерахування грошових коштів як компенсації вартості нерухомого майна з депозитного рахунку суду. Тому цей Закон має зворотню дію в часі, в тому числі і абз. 2 ч. 4 ст. 177 ЦПК України та ст. 390, 391 ЦК України, якими врегульовано порядок компенсації органом державної влади або органом місцевого самоврядування добросовісному набувачеві вартості нерухомого майна.

З огляду на вказані норми закону колегія суддів дійшла висновку, що прокурор, звернувшись з даним позовом до суду, зобов`язаний внести на депозитний рахунок суду грошові кошти у розмірі вартості спірного майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого має бути здійснена в порядку, визначеному законом, станом на дату подання позовної заяви, тобто 26 лютого 2025 року.

Разом із тим, колегія суддів зазначає, що наведені прокуратурою у заяві про усунення недоліків доводи фактично зводяться до незгоди з ухвалою суду від 05 вересня 2025 року, однак не усувають установлені судом недоліки позовної заяви. Зокрема, прокурор не уточнив матеріально-правові підстави позову в частині визначення статусу відповідача як добросовісного чи недобросовісного набувача, хоча саме від цього залежить обсяг процесуальних обов`язків позивача, передбачених оновленою редакцією ст.177 ЦПК України.

Колегія суддів наголошує, що припис абз. 2 ч. 4 ст. 177 ЦПК України встановлює додаткові вимоги саме для позовів про витребування майна від добросовісного набувача, а тому для визначення можливості застосування цієї норми суд першої інстанції мав встановити, до якої категорії добросовісного чи недобросовісного прокурор відносить відповідача. Без цього з`ясувати обсяг процесуальних обов`язків позивача та забезпечити дотримання принципу правової визначеності неможливо.

Суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що питання добросовісності чи недобросовісності набувача є оцінювальною категорією, яка у подальшому підлягатиме встановленню під час розгляду справи по суті, однак початкове визначення прокурором матеріально-правової підстави позову є обов`язковим для забезпечення коректної процесуальної форми позову. Саме від цього залежить дотримання чи недотримання вимог ст.177 ЦПК України у редакції, чинній на час ухвалення відповідної ухвали.

Таким чином, враховуючи, що прокурор у встановлений строк не виконав вимоги суду та не уточнив підстави позову, а також не надав документів, обов`язкових для випадку звернення з позовом до добросовісного набувача, суд першої інстанції правомірно застосував ч.13 ст.187 ЦПК України й залишив позов без розгляду.

Слід зазначити, що залишення заяви без розгляду не перешкоджає позивачу після усунення обставин, що були підставою залишення позову без розгляду, звернутися до суду повторно.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалена з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасована з підстав, викладених в апеляційній скарзі прокурора.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 141, 367, 375, 382-384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Бучацької окружної прокуратури Тернопільської області в інтересах держави в особі Монастириської міської ради залишити без задоволення.

Ухвалу Монастириського районного суду Тернопільської області від 16 вересня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 25 листопада 2025 року.

Головуюча Хома М.В.

Судді Гірський Б.О.

Костів О.З.