УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про закриття провадження у справі

18.11.2025

Справа № 522/18378/24

Провадження № 2-о/522/510/25

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Ярема Х.С.

при секретарі судового засідання Мельник І.А.

розглянув справу за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересована особа ОСОБА_2 .

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересована особа - ОСОБА_2 .

Заявник просить суд:

- "підтвердити наявність юридичного факту (заборони будь-яких юридичних дій з нерухомістю ОСОБА_1 ), а саме накладення арешту за заявою власника майна ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1 , який захистить її майнові права від будь-яких протиправних юридичних дій з її нерухомістю, форс-мажорних обставин воєнного стану, (тобто, купівлю-продаж, дарування, оренду) та на підставі Закону України «Про державну реєстрацію речових прав і нерухоме майно та їх обтяжень» вчинення будь-яких реєстраційних дій, будь-якими реєстраторами та нотаріусами без її згоди та відома, що має значення для охорони майнових прав, та інтересів ОСОБА_1 , та створення умов здійснення нею особистих майнових прав.

- на період до її особистого звернення до суду з проханням зняти накладений арешт - заборонити будь-які юридичні дії з її нерухомістю (тобто, купівлю-продаж, дарування, оренду, та вчинення будь-яких реєстраційних дій, будь-якими реєстраторами та нотаріусами) шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 ".

Ухвалою від 07.11.2024 відмовлено у відкритті провадження у справі з тих підстав, що факт який просить встановити заявник не існує взагалі, не встановлюється судом, а тому його встановлення в судовому порядку є неможливим.

Постановою від 03.07.2025 апеляційний суд скасував ухвалу від 07.11.2024 та направив справу до суду першої інстанції для продовження розгляду, посилаючись на те, що «зі змісту оскаржуваної ухвали суду першої інстанції не вбачається здійснення перевірки наведених заявником підстав встановлення юридичного факту, яким вона обґрунтовує подану заяву, в тому числі й обставини на які вона посилається, що свідчить про передчасність висновків суду про наявність підстав для відмови у відкритті провадження згідно наведених положень ч. 1 ст. 186 ЦПК України».

ОСОБА_1 звернення до суду з цією заявою пояснює тим, що збереження у її власності квартири знаходиться перебуває загрозою, у зв`язку з воєнними діями та можливою міграцією ОСОБА_1 . Самостійно забезпечити тривале збереження права власності на квартиру шляхом встановлення власником заборони на вчинення реєстраційних дій з майном вона не може, оскільки така заборона може встановлюватися лише на короткий строк (15 днів) та потребує постійного поновлення, а у разі міграції вона не зможе поновлювати цей строк за допомогою особистого звернення додержавного реєстратора. Тому з метою збереження свого права власності на квартиру, просить: підтвердити наявність юридичного факту (заборони будь-яких юридичних дій з нерухомістю ОСОБА_1 ), а саме накладення арешту за заявою власника майна ОСОБА_1 , на квартиру, та до її особистого звернення до суду з проханням зняти накладений арешт - заборонити будь-які юридичні дії з її нерухомістю шляхом накладення арешту на квартиру.

Судом встановлено такі обставини справи.

ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі Договору дарування від 16.02.2012.

04.09.2024 на підставі заяви власника ОСОБА_1 реєстратором юридичного департаменту Одеської міської ради встановлено заборону вчинення реєстраційних дій щодо квартири строком до 18.09.2024 включно.

23.09.2024 на підставі заяви власника встановлено заборону вчинення реєстраційних дій щодо квартири строком до 07.10.2024 включно.

16.10.2024 на підставі заяви власника встановлено заборону вчинення реєстраційних дій щодо квартири строком до 30.10.2024 включно.

06.11.2024 на підставі заяви власника встановлено заборону вчинення реєстраційних дій щодо квартири строком до 20.11.2024 включно.

26.11.2024 на підставі заяви власника встановлено заборону вчинення реєстраційних дій щодо квартири строком до 10.12.2024 включно.

16.12.2024 на підставі заяви власника встановлено заборону вчинення реєстраційних дій щодо квартири строком до 30.12.2024 включно.

31.01.2025 на підставі заяви власника встановлено заборону вчинення реєстраційних дій щодо квартири строком до 14.02.2025 включно.

20.02.2025 на підставі заяви власника державним реєстратором встановлено заборону вчинення реєстраційних дій щодо квартири строком до 06.03.2025 включно.

14.03.2025 на підставі заяви власника державним реєстратором встановлено заборону вчинення реєстраційних дій щодо квартири строком до 28.03.2025 включно.

03.04.2025 на підставі заяви власника державним реєстратором встановлено заборону вчинення реєстраційних дій щодо квартири строком до 17.04.2025 включно.

23.04.2025 на підставі заяви власника державним реєстратором встановлено заборону вчинення реєстраційних дій щодо квартири строком до 07.05.2025 включно.

13.05.2025 на підставі заяви власника державним реєстратором встановлено заборону вчинення реєстраційних дій щодо квартири строком до 27.05.2025 включно.

02.06.2025 на підставі заяви власника державним реєстратором встановлено заборону вчинення реєстраційних дій щодо квартири строком до 16.06.2025 включно.

23.06.2025 на підставі заяви власника державним реєстратором встановлено заборону вчинення реєстраційних дій щодо квартири строком до 07.07.2025 включно.

14.07.2025 на підставі заяви власника про заборону вчинення реєстраційних дій державним реєстратором встановлено заборону вчинення реєстраційних дій щодо квартири строком до 28.07.2025 включно.

05.08.2025 на підставі заяви власника державним реєстратором встановлено заборону вчинення реєстраційних дій щодо квартири строком до 19.08.2025 включно.

26.08.2025 на підставі заяви власника державним реєстратором встановлено заборону вчинення реєстраційних дій щодо квартири строком до 10.10.2025 включно.

22.09.2025 на підставі заяви власника державним реєстратором встановлено заборону вчинення реєстраційних дій щодо квартири строком до 06.10.2025 включно.

14.10.2025 на підставі заяви власника державним реєстратором встановлено заборону вчинення реєстраційних дій щодо квартири строком до 28.10.2025 включно.

04.11.2025 на підставі заяви власника державним реєстратором встановлено заборону вчинення реєстраційних дій щодо квартири строком до 18.11.2025 включно.

Висновки суду.

Статтею 25 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що проведення реєстраційних дій зупиняється на підставі, зокрема, заяви власника об`єкта нерухомого майна про заборону вчинення реєстраційних дій щодо власного об`єкта нерухомого майна. Державний реєстратор приймає рішення про відновлення реєстраційних дій, якщо власником об`єкта нерухомого майна, яким подано заяву про заборону вчинення реєстраційних дій, у строк, що не перевищує п`ятнадцяти календарних днів, не подано судового рішення про заборону вчинення реєстраційних дій, що набрало законної сили. При цьому повторне подання власником об`єкта нерухомого майна заяви про заборону вчинення реєстраційних дій щодо одного і того самого об`єкта нерухомого майна можливе через п`ять календарних днів з дня завершення строку, передбаченого абзацом другим частини третьої цієї статті, а в разі відкликання попередньої заяви - через п`ять календарних днів з дня такого відкликання.

Отже, заява власника про заборону вчинення реєстраційних дій має обмежений термін дії. Така заява є чинною протягом п`ятнадцяти робочих днів з моменту її реєстрації в Державному реєстрі прав, а повторне звернення власника об`єкта нерухомого майна з заявою про заборону вчинення реєстраційних дій щодо одного і того самого об`єкта нерухомого майна можливе лише через п`ять календарних днів з дня вказаного строку.

Судом за участю заявника та заінтересованої особи з`ясовано, що ОСОБА_1 називає юридичним фактом (який треба зараз підтвердити, а потім, колись лише за її особистим зверненням суд має зняти накладений арешт) - накладення арешту (заборони) на квартиру, який вона продовжує кожних 15 днів через державного реєстратора. Метою підтвердження арешту, який накладає державний реєстратор, називає свої переживання втратити квартиру, якщо вона виїде закордон, побоювання, що в період воєнного стану її квартиру передадуть під юридичну охорону держави, вона може втратити фізично контроль над своєю квартирою. Тому, вважає, слід захистити її право власності. Заявник передбачає підстави можливого порушення її права власності іншою, наразі їй невідомою особою.

Стаття 124 Конституції України передбачає, що юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Це означає, що суди розглядають не просто будь-які спори та заяви, а лише юридичні. І вчинюване, і вимога мають існувати саме в правовому полі, а не будь-якому іншому, тобто регулюватись нормами права.

Велика Палата Верховного Суду також звертала увагу на те, що висловлювання «заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства» (пункт 1 частини першої статті 186 ЦПК України), «справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства» (пункт 1 частини першої статті 255 ЦПК України) стосуються як позовних вимог, які не можуть розглядатися за правилами цивільного судочинства, так і тих вимог, які взагалі не можуть розглядатися судами (близькі за змістом висновки Велика Палата Верховного Суду сформулювала, зокрема, у пункті 66 постанови від 21.11.2018 у справі № 757/43355/16-ц, у пункті 59 постанови від 13.06.2018 у справі № 454/143/17-ц, у пункті 37 постанови від 13.03.2019 у справі № 331/6927/16-ц).

Частиною 1 ст. 293 ЦПК України передбачено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Перелік фактів, що мають юридичне значення та які встановлюються в судовому порядку передбаченому у частинами 1, 2 статті 315 ЦПК України. Так, суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. У судовому порядку можуть бути встановлені й інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (частина 2 статті 315 ЦПК України).

Згідно з статтею 319 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт.

Під юридичними фактами розуміють обставини, з якими норми права пов`язують настання правових наслідків - установлення, зміну, припинення або інші трансформації правовідносин. Встановлені й зафіксовані належним чином юридичні факти набувають відповідного значення - правовстановлюючого, правозмінюючого і правоприпиняючого. Отже, факти багатоманітної дійсності стають юридичними за умови, що вони породжують певні правові відносини або приводять їх у рух.

Життєві обставини, перш ніж вони набудуть юридичного значення, мають бути належним чином встановлені.

Встановити юридичний факт означає підтвердити або з`ясувати істину. Під істиною розуміється те саме, що й правда. Це достовірне знання, яке об`єктивно відображає реальну дійсність.

Отже, надаючи життєвій обставині чи явищу юридичного значення, суд або інший уповноважений на це орган підтверджує правдивість конкретної обставини чи явища, доводить, що вона насправді відбулася або реально існує. Юридичні факти повинні обов`язково бути зафіксованими, оформленими у встановленому порядку, викликати передбачені законом правові наслідки. Оформлення фактів означає не тільки реєстрацію, а й їх встановлення за передбаченою законом процедурою чи процесуальною формою.

Юридичними фактами можуть виступати лише такі соціальні обставини, наявність чи відсутність яких можна з точністю встановити і закріпити формально.

Справи про встановлення юридичних фактів можуть бути предметом розгляду суду в порядку окремого провадження за таких умов: факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону викликати юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав громадян або організацій. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети - ні.

В порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо встановлення таких фактів не пов`язується із наступним вирішенням спору про право, і чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення. Хоча зазначений у частині 1 статті 315 ЦПК України перелік справ, не є вичерпним, проте за змістом вищенаведених норм процесуального права суд може встановлювати факти, які тягнуть для заявника певні правові наслідки, а відтак їх можна визнати юридичними.

Отже, і факт, який просить визнати заявник має уже існувати як правовий (потрібне лише його підтвердження), заявник повинен мати певну мету, а не будь-яку абстрактну (породжує виникнення, зміну чи припинення особистих чи майнових прав громадян або організацій), і заявник має бути належним.

Встановлення фактів у суді необхідне для надання офіційного значення обставини, яку неможливо підтвердити документально. Це дозволяє врегулювати правові наслідки, забезпечити захист прав осіб та уникнути правової невизначеності.

Як вбачається, заборона на вчинення реєстраційних дій щодо квартири ОСОБА_1 існує у вигляді рішень державного реєстратора за заявою власника. Те, що ці рішення є короткостроковими та потребують постійного поновлення за заявою власника не означає, що суд повинен додатково підтвердити цей арешт, а далі без рішень державного реєстратора взагалі накласти на мабутнє арешт. Ці рішення є самостійними юридичнозначимим фактом, які немають суперечностей, не породжують для заявника непорозумінь, не становить для неї жодної неможливості виникнення, зміни чи припинення особистих чи майнових прав.

Накладення арешту на майно за заявою власника житла взагалі не належить до фактів, які мають підтверджуватись судом лише тому, що власник так бажає. В цьому немає обставин, які суд має підтвердити, а потім ще й відмінити. Тому що факт або є, або немає. Недопустимо, щоб заявник сьогодні просив щось встановити як юридичний факт, а потім відмінити. Юридичний факт є незмінюваним.

Крім того, як видно, проблемою для заявника є те, що рішення державного реєстратора є короткостроковим, а вона хоче, щоб це мало тривалий характер (до того моменту, поки не зміниться її воля). Проте суд не може встановити на майбутнє обставини, яких немає (майбутніх арештів немає, тож і немає такого факту).

Суд встановлює факт, який існував на момент звернення, але з урахуванням того, що він повинен існувати на момент ухвалення рішення, оскільки законність та обґрунтованість рішення залежить від фактичних обставин на момент його розгляду.

Наразі, факт який простить встановити заявник не існує взагалі, а тому його встановлення в судовому порядку є неможливим.

Також заборона вчинення реєстраційних дій, яка існувала на момент звернення заявника до суду, має присічний термін своєї дії (15 днів), який встановлений законом, та особливий порядок поновлення такої заборони (не раніше 5 днів з моменту закінчення попереднього строку), а тому встановлення цієї заборони судом, як юридичного факту, який має необмежений та безперервний строк дії, суперечить закону та неможливо в судовому порядку.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що такий факт взагалі не підлягає встановленню в порядку окремого провадження, а тому закриває у справі підлягає закриттю.

Керуючись ст. 255 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Провадження у справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересована особа ОСОБА_2 закрити.

Роз`яснити, що дана заява не підлягає розгляду в судовому порядку.

Ухвалу може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом п`ятнадцяти днів із дня проголошення ухвали. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст ухвали складено 20.11.2025.

Суддя Ярема Х.С.