Справа № 451/625/24 Головуючий у 1 інстанції: Семенишин О.З.
Провадження № 22-ц/811/408/25 Доповідач в 2-й інстанції: Крайник Н. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2025 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ в складі:

головуючої: Н.П. Крайник

суддів: Я.А. Левика, М.М. Шандри

при секретарі: Л.М. Чиж

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на заочне рішення Радехівського районного суду Львівської області від 26 листопада 2024 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и в:

10 травня 2024 року Акціонерне товариство «Сенс Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з відповідача в користь позивача заборгованість за кредитним договором №500751016 у розмірі 233 660,73 грн, з яких 228 202,19 грн - заборгованість по тілу кредиту, 4 310,14 грн - заборгованість по відсотках, 1 148,40 грн - заборгованість по комісії.

Позов обґрунтовував тим, що 23.02.2023 року між АТ «Сенс Банк» та ОСОБА_1 було укладено угоду про надання споживчого кредиту № 500751016, згідно якої банк зобов`язувався надати позичальнику кредит, а позичальник зобов`язувався в порядку та на умовах, визначених кредитним договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором. Надавши позичальнику у користування кредитні кошти, банк повністю виконав свої зобов`язання за кредитним договором. Разом з тим, внаслідок неналежного виконання позичальником зобов`язань щодо повернення кредитних коштів, в останнього виникла заборгованість, яка станом на 28.07.2023 року становить 233 660,73 грн, з яких 228 202,19 грн - заборгованість по тілу кредиту, 4 310,14 грн - заборгованість по відсотках, 1 148,40 грн - заборгованість по комісії. Просив позов задоволити.

Оскаржуваним рішенням позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк» заборгованість за кредитним договором 500751016 від 23.02.2023 року у розмірі 233 660 (двісті тридцять три тисячі шістсот шістдесят) гривень 73 (сімдесят три) копійки.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк» суму сплаченого судового збору в розмірі 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 (сорок) копійок.

Заочне рішення суду в частині стягнення 186948,21 грн заборгованості оскаржив представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 .

Вважає рішення суду в оскаржуваній частині незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушення норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що, постановляючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції не врахував, що спірні правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються положеннями Закону України «Про споживче кредитування», відповідно до ч.4 ст.16 якого у разі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - щонайменше на три календарні місяці кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит. При цьому, кредитодавець зобов`язаний у письмовій формі повідомити споживача про таку затримку зі зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені. Враховуючи наведене, кредитодавець має право вимагати дострокового повернення кредиту лише у випадку, якщо таке право кредитодавця передбачене договором. Зазначає, що позивачем не було додано до позовної заяви договору, який би містив положення про право банку на дострокове повернення коштів, а відтак і не доведено наявність відповідного права. Крім того, Законом України «Про споживче кредитування» передбачено обов`язковий досудовий порядок врегулювання спору, що полягає у направленні кредитодавцем повідомлення споживачеві. Зазначає, що позивач мав направити відповідачу повідомлення про усунення порушення, що полягло у затримці оплати, тобто про оплату простроченої частини заборгованості, а натомість, як вбачається з вимоги позивача, останній направив вимогу про повернення усієї суми кредиту. Відтак вважає, що обов`язок щодо досудового врегулювання спору позивачем не виконано.

Просить рішення суду в частині стягнення 186948,21 грн заборгованості скасувати та в цій частині постановити нове рішенням, яким у задоволенні цих позовних вимог відмовити.

У засіданні суду апеляційної інстанції представник АТ «Сенс Банк» - Рудницький Ю.І. проти скарги заперечив.

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, його представник ОСОБА_2 повторно подав клопотання про відкладення розгляду справи, однак, зважаючи на відсутність доказів на підтвердження неможливості адвоката взяти участь в судовому засіданні, суд прийшов до висновку проможливість розгляду справи у його відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника АТ «Сенс Банк» - Рудницького Ю.І., перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних мотивів.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У пункті 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до положень ст.ст. 12, 13 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 2 ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення закону щодо договору позики, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно до ч.ч. 1,3 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.

Таким чином, будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що відповідає письмовій формі правочину (ст.ст. 205, 207 ЦК України).

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію», згідно ст. 3 якого електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст.1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Судом встановлено, що 23.02.2023 року між АТ «Сенс Банк» та ОСОБА_1 було укладено угоду про надання споживчого кредиту №500751016, згідно якої позичальнику надано кредит для повернення заборгованості за кредитним договором 500721982 від 04.10.2022 року в сумі 229682,12 грн шляхом переказу коштів на рахунок № НОМЕР_1 , відкритий в АТ «Сенс Банк», процентна ставка 4,99% річних, строк кредиту 120 міс., дата повернення кредиту - 23.02.2033 року.

Всі відносини між позичальником та банком, що врегульовані цією угодою, регулюються договором. Договір визначає всі стотні умови надання та користування кредитом, права та обов`язки сторін, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору, додатково до тих, що вказані в угоді. Його чинна редакція розміщена за адресою www.sensebank.com.ua. Угода є невід`ємною частиною договору.

Графіком щомісячних платежів, що є додатком № 1 до угоди про надання кредиту №3 від 23.02.2023 року, передбачений щомісячний платіж на погашення кредитної заборгованості в розмірі 2664,70 грн з 1 по 12 міс., 4731,84 грн з 13 по 24 міс., 5880,25 грн з 25 по 120 міс., який позичальник зобов`язувався здійснювати до 23 числа кожного місяця.

Як убачається з довідки АТ «Сенс Банк» про ідентифікацію, ОСОБА_1 , з яким укладено договір про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Сенс Банк», ідентифікований банком (а. с. 25).

Встановлено, що позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі та надав відповідачу кредитні кошти в сумі, визначеній угодою, що підтверджується виписками по особовому рахунку з 23.02.2023 року по 28.07.2023 року та копією меморіального ордеру № від 23.02.2023 року (а. с. 28, 29 - 30).

Однак, відповідач свої зобов`язання за договором належним чином не виконував, що призвело до виникнення у нього заборгованості за цим договором.

У липні 2023 року, у зв`язку з неналежним виконанням умов кредитного договору №3 від 23.02.2023 року,банк надіслав ОСОБА_1 вимогу про усунення порушення кредитних зобов`язань, в якій вимагав протягом тридцяти календарних днів з моменту отримання письмової вимоги банку, але в будь-якому випадку не пізніше 35 календарних днів з моменту надсилання даної вимоги, усунути порушення умов кредитного договору та погасити заборгованість в розмірі простроченого боргу, у випадку невиконання - достроково повернути кредит у повній непогашеній сумі та сплатити всі нараховані і несплачені проценти за користування кредитом, комісії, а саме 231465,69 грн.

Як убачається з матеріалів справи, зазначена вимога залишилася без виконання позичальником.

Відповідно до наданого банком розрахунку заборгованості за кредитним договором №500751016 від 23.02.2023 року розмір заборгованості ОСОБА_1 станом на 28.07.2023 становить 233 660,73 грн, з яких заборгованість за кредитом - 228 202,19 грн, заборгованість за відсотками - 4 310,14 грн, заборгованість по комісії - 1 148,40 грн (а. с. 28).

Задовольняючи позов Акціонерного товариства «Сенс Банк», суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 користувався коштами, які банк надав йому у кредит, однак не повернув їх, порушивши умови кредитного договору, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість у розмірі 233 660,73 грн, яка підлягає стягненню на користь банку. При цьому, суд вважав, що відповідач, всупереч вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, не надав належних та допустимих доказів на підтвердження виконання ним зобов`язань за кредитним договором щодо повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування кредитними коштами, а також доказів відсутності у нього заборгованості за кредитним договором чи наявної заборгованості в іншому розмірі.

З таким висновком суду колегія суддів погоджується повністю, оскільки такий відповідає встановленим обставинам та зібраним у справі доказам.

Доводи апеляційної скарги про порушення банком умов кредитного договору, яким не передбачено право кредитодавця на дострокове повернення кредитних коштів, не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, оскільки не означають відсутність порушення його прав позичальником внаслідок неналежного виконання останнім покладених на нього зобов`язань, що відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 27 березня 2019 року у справі № 521/21255/13-ц. Враховуючи приписи статей 526, 527 і 530 ЦК України, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що направлення повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту стосується загального порядку досудового врегулювання відповідних спорів. Невиконання кредитором обов`язку з направлення такого повідомлення (вимоги) не означає відсутність порушення його прав, а тому він може вимагати у суді виконання боржником обов`язку з дострокового повернення кредиту.

Враховуючи, що вимоги кредитора й обов`язки боржника за договором про надання споживчого кредиту у добровільному порядку не були виконані на час ухвалення судового рішення, Велика Палата Верховного Суду у зазначеній постанові погодилася з аргументами суду апеляційної інстанції про наявність підстав для дострокового стягнення заборгованості.

При цьому, як убачається з матеріалів справи АТ «Сенс Банк» в порядку досудового врегулювання спору, виходячи з передбаченого законом права, надіслало на адресу ОСОБА_1 вимогу про дострокове повернення кредитних коштів за кредитним договором, який з часу його укладення позичальником не виконувався жодного разу, що підтверджено наданим банком розрахунком заборгованості та не спростовано відповідачем.

Інші доводи апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують, рішення суду відповідає нормам матеріального та процесуального права, підстав для задоволення скарги та скасування рішення суду колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 381, ст. 382, ст. 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Заочне рішення Радехівського районного суду Львівської області від 26 листопада 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 21 листопада 2025 року.

Головуючий: Н.П. Крайник

Судді: Я.А. Левик

М.М. Шандра