ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7925/25 Справа № 175/880/25 Суддя у 1-й інстанції - Васюченко О. Г. Суддя у 2-й інстанції - Новікова Г. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2025 року

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії:

головуючого судді: Новікової Г.В.

суддів: Гапонова А.В., Никифоряка Л.П.

за участю секретаря: Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро апеляційну скаргу представника Комунального підприємства «Дільниця по ремонту, утриманню автошляхів та споруджень на них» на рішення Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 22 травня 2025 року (повний текст складено 23 травня 2025 року у смт Слобожанське) у справі за позовом ОСОБА_1 до Краматорської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області, Комунального підприємства «Дільниця по ремонту, утриманню автошляхів та споруджень на них», треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування шкоди і витрат, -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2024 року ОСОБА_1 через свого представника звернувся до суду із зазначеним позовом, який обґрунтовував тим, що 15 квітня 2024 близько о 20.05 год. на перехресті доріг вул. Героїв Небесної сотні та вул. Героїв України в м. Краматорськ, Донецької області, сталося дорожньо-транспортна пригода за участю позивача ОСОБА_1 , який керував автомобілем Skoda Octavia A7 р.н. НОМЕР_1 , та третьої особи ОСОБА_2 , який керував автомобілем Geely CK р.н. НОМЕР_2 . За наслідками ДТП позивач зазнав тілесних ушкоджень, а його автомобіль Skoda Octavia A7 р.н. НОМЕР_1 значних пошкоджень. Під час досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000638 від 16.04.2024, було встановлено, що в ході огляду місця події, який здійснено 15.04.2024, за напрямком руху позивача ОСОБА_1 по вул. Героїв України в сторону перехрестя, утвореного дорогами вул. Героїв України та вул. Героїв Небесної сотні, були відсутні будь-які дорожні знаки, у тому числі дорожній знак 2.1 «Дати дорогу». Згідно висновку судової автотехнічної експертизи обставин подій від 28.06.2024 № СЕ-19/105-24/4484-ІТ, призначеної в межах зазначеного досудового розслідування, дії позивача та третьої особи не знаходяться в причинному зв`язку із настанням події ДТП. Постановою слідчого СВ Краматорського РУП ГУ НП в Донецькій області від 31.07.2024 кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000638 від 16.04.2024, було закрите у зв`язку із відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. Отже, провини позивача та третьої особи в скоєнні зазначеної дорожньо-транспортної пригоди не встановлено. При цьому, відсутність будь-яких дорожніх знаків, у тому числі дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу», знаходиться у причинно-наслідковому зв`язку між ДТП, що сталося 15.04.2024 на перехресті доріг вул. Героїв Небесної сотні та вул. Героїв України в м. Краматорськ, Донецької області. Листом батальйону патрульної поліції в містах Краматорськ та Слов`янськ управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції від 20.04.2024 №43аз/41/1/03-2024, з посиланням на ст. 6 та ст. 9 Закону України «Про дорожній рух», було повідомлено, що з питань організації дорожнього руху на перехресті, утвореного дорогами вул. Героїв України та вул. Героїв Небесної сотні в місті Краматорськ, слід звертатися до Краматорської міської військової адміністрації. 19.09.2024 року Виконавчим комітетом Краматорської міської ради було надано схему розташування дорожніх знаків на перехресті проїжджих частин вул. Героїв України та вул. Героїв Небесної сотні у м. Краматорськ, та копію відповіді КП «ДРУАС», що підтверджується листом від 19.09.2024 року № 01.01.01-25/1309. При цьому, КП «ДРУАС» у своєму листі від 19.09.2024 року № 443 вказало на те, що підприємству не відомі причини відсутності 15.04.2024 року дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу» на перехресті вулиць Героїв України та Героїв Небесної сотні у м. Краматорськ. Також, КП «ДРУАС» повідомило, що на підприємстві було призначено відповідальну особу за встановлення, ремонт, утримання та обслуговування технічних засобів регулювання дорожнім рухом (дорожні знаки, напрями, сигнальні та огороджувальні пристрої тощо). 17.04.2024 року КП «ДРУАС», тобто після ДТП, виконало відновлення відсутнього дорожнього знаку на зазначеному перехресті, що підтверджується листом батальйону патрульної поліції в містах Краматорськ та Слов`янськ управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції від 12.09.2024 року № 126аз/41/37/1/02-2024. Вартість матеріальної шкоди, заподіяної позивачу, як власнику автомобіля Skoda Octavia A7 р.н. НОМЕР_1 складає 582 872,00 грн.

Просив стягнути солідарно з відповідачів на його користь 582 872,00 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, 100 000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, 6828,72 грн. в рахунок відшкодування понесених витрат при сплаті судового збору, 4140,00 грн. в рахунок відшкодування витрат на проведення експертного автотоварознавчого дослідження, 50000,00 грн. в рахунок відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Рішенням Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 22 травня 2025 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто солідарно з Краматорської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області та Комунального підприємства «Дільниця по ремонту, утриманню автошляхів та споруджень на них» на користь ОСОБА_1 582 872,00 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, 20 000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, 4 140 грн. в рахунок відшкодування витрат на проведення експертного автотоварознавчого дослідження, 50 000 грн. в рахунок відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Стягнуто солідарно з Краматорської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області та Комунального підприємства «Дільниця по ремонту, утриманню автошляхів та споруджень на них» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 6 570,10 грн., іншу частину судового збору віднести за рахунок позивача.

В апеляційній скарзі представник Комунального підприємства «Дільниця по ремонту, утриманню автошляхів та споруджень на них» просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволені позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування посилався на порушення судом першої інстанції норм матеріального права та невідповідність висновків суду обставинам справи.

Зазначав, що суд першої інстанції не надав оцінку доводам відзиву з приводу відсутності їх вини у вищевказаній ДТП, оскільки вони при встановлені знаків дотримуються у своїй роботі Правил утримання технічних засобів регулювання дорожнього руху вулично-дорожньої мережі населених пунктів, затверджених Наказом Міністерства регіонального розвитку. Крім того судом не надано належної правової оцінки інформації, наведеній у листі Батальйону патрульної поліції в містах Слов`янськ та Краматорськ № 126ад/4137/1/02- 2024 від 12.09.2024 року, де прямо вказано про те, що в діях КП «ДРУАС» відсутній склад адміністративного правопорушення, передбачений ст. 140 КУпАП. Також звертає увагу, що органами Національної поліції України у відношенні посадових осіб КП «ДРУАС» не складався протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 140 КУпАП та відповідно жодна посадова особа підприємства не притягалась до адміністративної відповідальності за вказаною вище статтею КУпАП.

Також звертає увагу, що матеріали, справи не містять жодних доказів, якими обґрунтовується моральна шкода та описання моральних страждань, які викликані у позивача у результаті ДТП. Звертає увагу, що позивач міг і повинен був евакуюватись однак не здійснив цього, а тому наявність автомобілю жодним чином не впливає на його можливості щодо здійснення оперативної евакуації. Крім того матеріали справи не містять відомостей, які тілесні ушкодження отримав позивач в результаті ДТП.

З приводу витрат на правову допомогу зазначав, що вони не підтверджені належними та допустимими доказами.

Представником ОСОБА_1 надано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, як законне та обґрунтоване. Зазначав, що ними належними та допустимими доказами доведено, що саме бездіяльність апелянта з приводу не встановлення належних знаків та військової адміністрації перебуває в безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку із ДТП, яка відбулась 15.04.2024 року за участі позивача та якою останньому завдано матеріальну та моральну шкоду. При цьому згідно висновку судової автотехнічної експертизи обставин подій від 28.06.2024 року № СЕ-19/105-24/4484-ІТ, призначеної в межах досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000638 від 16.04.2024 року, дії позивача та третьої особи ОСОБА_2 не знаходяться в причинному зв`язку із настанням події ДТП. На думку позивача, суд першої інстанцій, з урахуванням принципів виваженості, розумності та справедливості, взяв до уваги тривалий період часу протягом якого позивач відчував негативні наслідки від тілесних ушкоджень та від пошкодження транспортного засобу, неможливості його використання, та дійшов обґрунтованого висновку про відшкодування на його користь моральної шкоди у розмірі 20 000 грн. Вказував на те, що позивачем надано належні та допустимі докази на підтвердження витрат на правову допомогу.

Про час та дату розгляду справи сторони повідомлені належним чином, про що свідчить довідка про отримання судових повісток сторонами в системі Електронний суд. Також від представника апелянта та ОСОБА_3 надійшли заяви про розгляд справи без їх участі.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України за наявними в ній доказами в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 15 квітня 2024 року близько о 20.05 год. на перехресті доріг вул. Героїв Небесної сотні та вул. Героїв України в м. Краматорськ, Донецької області, сталося дорожньо-транспортна пригода за участю позивача ОСОБА_1 , який керував автомобілем Skoda Octavia A7 р.н. НОМЕР_1 , та третьої особи ОСОБА_2 , який керував автомобілем Geely CK р.н. НОМЕР_2 . За наслідками ДТП позивач зазнав тілесних ушкоджень, а його автомобіль Skoda Octavia A7 р.н. НОМЕР_1 значних пошкоджень.

З постанови слідчого СВ Краматорського РУП ГУНП в Донецькій області про закриття кримінального провадження від 31 липня 2024 року вбачається, що під час досудового розслідування було встановлено, що в ході огляду місця події, який здійснено 15.04.2024 року за напрямком руху позивача ОСОБА_1 по вул. Героїв України в сторону перехрестя, утвореного дорогами вул. Героїв України та вул. Героїв Небесної сотні були відсутні будь-які дорожні знаки, у тому числі дорожній знак 2.1 «Дати дорогу». Згідно висновку судової автотехнічної експертизи обставин подій від 28.06.2024 року № СЕ-19/105-24/4484-ІТ, призначеної в межах зазначеного досудового розслідування, дії позивача та третьої особи не знаходяться в причинному зв`язку із настанням події ДТП. Постановою слідчого СВ Краматорського РУП ГУ НП в Донецькій області від 31.07.2024 року кримінальне провадження закрите у зв`язку із відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Листом батальйону патрульної поліції в містах Краматорськ та Слов`янськ управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції від 20.04.2024 року №43аз/41/1/03-2024, з посиланням на ст. 6 та ст. 9 Закону України «Про дорожній рух», було повідомлено, що з питань організації дорожнього руху на перехресті, утвореного дорогами вул. Героїв України та вул. Героїв Небесної сотні в місті Краматорськ, слід звертатися до Краматорської міської військової адміністрації.

19.09.2024 року Виконавчим комітетом Краматорської міської ради було надано схему розташування дорожніх знаків на перехресті проїжджих частин вул. Героїв України та вул.Героїв Небесної сотні у м. Краматорськ, та копію відповіді КП «ДРУАС», що підтверджується листом від 19.09.2024 року № 01.01.01-25/1309.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що відсутність будь-яких дорожніх знаків, у тому числі дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу», знаходиться у причинно-наслідковому зв`язку між ДТП, що сталося 15.04.2024 року на перехресті доріг вул. Героїв Небесної сотні та вул. Героїв України в м. Краматорськ, Донецької області, в результаті якого позивачу була завдана матеріальна та моральна шкода. При цьому провини позивача ОСОБА_1 та третьої особи ОСОБА_2 в скоєнні зазначеної дорожньо-транспортної пригоди не встановлено.

Проте такі висновки зроблено передчасно, без встановлення всіх обставин дорожньо-транспортної пригоди.

Згідно ч.ч.1, 2 та 3 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є, зокрема, втрати, яких особи зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відповідно до загальних підстав відповідальності за завдану майнову шкоду, що містяться уст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом.

Положеннямист.1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухово - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до положень ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала:

1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки;

2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт;

3) в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до ч. 2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки,

відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно з ч.1ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме:

1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою;

2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується;

3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Проте із вказаних правил є винятки, передбачені законом. Одним з таких винятків є страхування особою цивільно-правової відповідальності.

Відносини у цій сфері регламентує, зокрема Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»(далі - Закон №1961-IV).

Відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про страхування», страховий випадок - це подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулась і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України «Про страхування». До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Згідно зі ст. 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, за якою страховик бере на себе зобов`язання в разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Згідно зі ст.979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Пунктами 2, 3 частини першої статті 988 ЦК України передбачено, що страховик зобов`язаний протягом двох робочих днів, як тільки стане відомо про настання страхового випадку, вжити заходів щодо оформлення всіх необхідних документів для своєчасного здійснення страхової виплати страхувальникові; у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Порядок та умови здійснення страхового відшкодування за договорами (полісами) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів регламентується Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до статті 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до положень п.40.1 ст.40 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ є гарантом відшкодування шкоди.

Страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. Страхова виплата за договором майнового страхування здійснюється страховиком у межах страхової суми, яка встановлюється у межах вартості майна на момент укладення договору.

Страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Страховий акт (аварійний сертифікат) складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що встановлюється страховиком. (стаття 990 ЦК України).

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Велика Палата Верховного Суду вважає, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди (див. пункт 35 цієї постанови). Такі правові висновки містяться в постанові Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц Провадження № 14-176 цс 18.

В позовній заяві позивач просить стягнути з відповідачів 582 872 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, спричиненої пошкодженням належного йому автомобіля Skoda Octavia A7 р.н. НОМЕР_1 в результаті ДТП. При цьому в якості відповідача не зазначає страховика, який виплатив чи мав би виплатити матеріальну шкоду у межах суми страхового відшкодування відповідно до положень діючого законодавства.

Звертаючись із позовом, ОСОБА_1 зазначав, що матеріальна та моральна шкода, спричинені йому в результаті ДТП були завдані йому в результаті винних дій військово-цивільної адміністрації та комунальним підприємством, які не встановили відповідний знак на перехресті.

Суд першої інстанції вважав доведеною вину відповідачів у ДТП та стягнув матеріальну шкоду, спричинену пошкодженням автомобіля. Однак не перевірив факт відшкодування такої шкоди страховиком і не вирішив питання щодо можливості притягнення до участі в справі в якості співвідповідача страховика.

Крім того, у постанові слідчого слідчого відділу Краматорського районного управління поліції про закриття кримінального провадження від 31 липня 2024 року зазначено, що досудовим розслідуванням встановлено, що з технічної точки зору в діях водія автомобіля GEELI CK ОСОБА_2 , який керував автомобілем у населеному пункті зі швидкістю бульш ніж 50 км/год вбачаються невідповідності з вимогами п.12.4;п.12.9(б) Правил

дорожнього руху, тобто в його діях вбачається склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП.

Проте водій автомобіля GEELI CK ОСОБА_2 зазначений в позові в якості третьої особи. Питання щодо залучення останнього в якості співвідповідача не вирішувалося.

За таких обставин, суд першої інстанції був позбавлений можливості з`ясувати всі обставини дорожньо-транспортної пригоди, винних в ній осіб та визначити частку вини та відповідальності кожного з учасників ДТП у спричиненні позивачеві матеріальної та моральної шкоди.

Визначення відповідачів, предмета і підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Такий правовий висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц.

Велика Палата Верховного Суду звертала увагу, що поняття «сторона у спорі» може не бути тотожним за змістом поняттю «сторона у процесі»: сторонами в процесі є такі її учасники, як позивач і відповідач; тоді як сторонами у спорі є належний позивач і той належний відповідач, до якого звернута чи має бути звернута відповідна матеріально-правова вимога позивача. Такі висновки сформульовані у постановах від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (пункт 70), від 29 травня 2019 року у справі № 367/2022/15-ц (пункт 66), від 07 липня 2020 року у справі № 712/8916/17 (пункт 27), від 09 лютого 2021 року у справі № 635/4741/17 (пункт 33.2).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 травня 2024 року в справі № 755/10537/21 вказано, що: «належними сторонами в цивільному процесі є суб`єкти переданих на розгляд суду спірних матеріально-правових відносин. При цьому, належний позивач особа, якій належить право вимоги; належний відповідач особа, котра повинна відповідати за позовом. Відповідно, неналежними сторонами у справі є ті особи, які не є суб`єктами права вимоги чи несення обов`язку. Обґрунтування належності у осіб процесуальної правосуб`єктності позивача і відповідача покладається на позивача та осіб, які порушують процес на захист прав та інтересів позивача. Разом із тим, суд, розглядаючи справу, повинен вирішити питання про правильність визначення процесуальної правосуб`єктності сторін, зокрема, що позивач дійсно є суб`єктом тих прав, законних інтересів та юридичних обов`язків, які становлять зміст спірних правовідносин і з приводу яких суд повинен ухвалити судове рішення.

В свою чергу, неналежний відповідач це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі належному відповідачеві (див. постанову Верховного Суду 07 жовтня 2020 року в справі № 705/3876/18).

У постанові від 26 червня 2019 року у справі № 910/17792/17 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що підставою для вступу (залучення) в судовий процес третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, є її заінтересованість у результатах вирішення спору ймовірність виникнення у майбутньому в неї права на позов або пред`явлення до неї позовних вимог зі сторони позивача чи відповідача. Водночас предмет спору повинен перебувати за межами цих правовідносин, інакше така особа може мати самостійні вимоги на предмет спору. Для таких третіх осіб неможливий спір про право з протилежною стороною в зазначеному процесі. Якщо такий спір допускається, то ця особа повинна мати становище співвідповідача у справі, а не третьої особи.

Якщо позивач не заявляє клопотання про залучення інших співвідповідачів у справах, в яких наявна обов`язкова співучасть, тобто коли неможливо вирішити питання про обов`язки відповідача, одночасно не вирішивши питання про обов`язки особи, не залученої до участі у справі як співвідповідача, суд відмовляє у задоволенні позову (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 січня 2022 року в справі № 457/726/17).

Основною засадою (принципом) цивільного судочинства є, зокрема, диспозитивність (пункт 5 частини 3 статті 2 ЦПК України).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина 1, 3 статті 13 ЦПК України).

Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог (частина 1, 2 статті 264 ЦПК України).

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина 1 статті 367 ЦПК України).

У постановах Верховного Суду від 30 січня 2020 року в справі № 761/30025/16-ц, від 10 березня 2021 року в справі № 226/817/19 зазначено, що пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

При цьому суд не надає оцінку обґрунтованості позовних вимог по суті спору, оскільки питання про їх обґрунтованість у такому випадку мало б вирішуватися судом під час вирішення справи по суті за належного складу учасників справи, питання про права та обов`язки яких підлягає вирішенню за результатами розгляду позовних вимог.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 21 квітня 2021 року в справі №659/954/18.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про наявність підстав для покладання обов`язку з відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої в результаті ДТП ОСОБА_1 , лише на Краматорську міську війську адміністрацію Краматорського району Донецької області та КП «Дільниця по ремонту, утриманню автошляхів та споруджень на них».

При цьому судом першої інстанції не вирішувалося питання щодо можливості залучення в якості співвідповідачів ОСОБА_2 та страховика.

Таким чином, за встановлених судом обставин, пред`явлення позову до неналежного відповідача є окремою підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

На зазначене суд першої інстанції не звернув уваги та прийшов до передчасних висновків про задоволення позовних вимог.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення у відповідності з вимогами ч.1ст. 376 ЦПК України є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. При цьому зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин (ч.4 ст. 376 ЦПК України).

Враховуючи те, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та вимогам закону, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з відмовою у задоволенні позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч. 13 ст. 141 ЦПК України).

Згідно ч.ч. 1, 2, ст 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача.

Враховуючи те, що апеляційна скарга КП «Дільниця по ремонту, утриманню автошляхів та споруджень на них» підлягає задоволенню, витрати відповідача по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 8 194,46 грн. відшкодовуються за рахунок позивача.

Відповідно до частини 3 статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, ціна позову у яких не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Так як ціна позову складає 682 872 грн., що менше двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то судове рішення не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст.368, 369, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника Комунального підприємства «Дільниця по ремонту, утриманню автошляхів та споруджень на них» задовольнити.

Рішення Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 22 травня 2025 року скасувати.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Краматорської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області, Комунального підприємства «Дільниця по ремонту, утриманню автошляхів та споруджень на них», треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування шкоди і витрат, відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Дільниця по ремонту, утриманню автошляхів та споруджень на них» витрати зі сплати судового збору у розмірі 8 194,46 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 19 листопада 2025 року.

Судді: