Справа № 203/1481/25
Провадження № 2-к/635/1/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2025 року сел. Покотилівка

Харківський районний суд Харківської області в складі:

головуючого судді Омельник М.М.,

при секретарі Сліпченко К.С.,

за участі представника ОСОБА_1 - адвоката Федосєєва Є.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в сел Покотилівка матеріали клопотання Естонського суду, направлені Південним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м. Одеса), про визнання та надання дозволу на виконання рішення Хар`юського повітового суду Естонської Республіки від 03 серпня 2021 року про стягнення аліментів з ОСОБА_1 , -

В С Т А Н О В И В:

16 червня 2025 року до Харківського районного суду Харківської області з Південного міжрегіонального управління Міністертва юстиції (м. Одеса) надійшло клопотання Естонського суду про визнання і виконання на території України рішення Хар`юського повітового суду Естонської Республіки від 03 серпня 2021 року у цивільній справі №2-21-4827 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів, яким визнаний обов`язок ОСОБА_1 сплачувати аліменти на користь ОСОБА_3 у розмірі 292 євро щомісячно з 27.03.2021 (але не менше половини встановленої ,,,

Стягнуто з віповідача ОСОБА_1 аліменти на користь позивача ОСОБА_3 за період з 25.03.20220 по 26.03.2021 3504 євро.

Ухвалою суду від 23 червня 2025 року заяву (клопотання) прийнято до розгляду, про надходження клопотання повідомлено боржника та запропоновано йому подати заперечення, також роз`яснено вимоги ст.473 ЦПК України.

Ухвалою суду від 30 липня 2025 року клопотання було призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні на 25 серпня 2025 року, про що повідомлено боржника.

Від представника ОСОБА_1 - адвоката Федосєєва Євгена Олександровича надійшли заперечення, в яких останній просить у задоволенні клопотання про визнання та надання дозволу на виконання рішення Хар`юського повітового суду Естонської Республіки від 03 серпня 2021 року про стягнення аліментів з ОСОБА_1 по цивільній справі №203/1481/25 відмовити. Зазначає, що в матеріалах справи відсутній документ, який засвідчує, що ОСОБА_1 , стосовно якого постановлено рішення іноземного суду і який не брав участі в судовому процесі, був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, як того вимагає ст. 466 ЦПК України. Крім того, Хар`юським повітовим судом Естонської Республіки не видавалось будь яких судових доручень про надання правової допомоги (вручення документів у справі та виконання інших процесуальних дій), в рамках виконання положень міжнародних договорів, укладених між Україною та Естонською Республікою. Також не надано доказів того, що ОСОБА_1 отримав рішення Хар`юського повітового суду Естонської Республіки від 03 серпня 2021 року. Відсутній офіційний документ про те, що рішення іноземного суду Хар`юського повітового суду Естонської Республіки від 03 серпня 2021 року набрало законної сили, оскільки це не зазначено в самому рішенні, що є підставою для залишення клопотання без розгляду. Пропущений строк звернення до примусового виконання в Україні рішення Хар`юського повітового суду Естонської Республіки від 03 серпня 2021 року, що є підставою для відмови у задоволенні клопотання.

Також зазначив, що на даний час на утриманні ОСОБА_1 також перебуває інша малолітня дитина, що свідчить про зміну сімейного стану ОСОБА_1 , що має значення для визначення розміру стягуваних аліментів. Рівень доходів ОСОБА_1 не дозволяє виконувати встановлений рішенням Хар`юського повітового суду Естонської Республіки аліментів у розмірі 292 євро, оскільки перевищує у двічі мінімальний розмір отриманої заробітної плати ОСОБА_1 в Україні.

Суд, заслухавши пояснення сторін, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується клопотання, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяви по суті, дійшов таких висновків.

Розділом ІХ ЦПК України передбачена процедура визнання та виконання рішення іноземних судів в Україні.

Відповідно до ч.1 ст. 462 ЦПК України рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних справ) визнаються та виконуються в Україні, якщо їх визнання та виконання передбачено міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності.

Статтею 463 ЦПК України передбачено, що рішення іноземного суду може бути пред`явлено до примусового виконання в Україні протягом трьох років з дня набрання ним законної сили, за винятком рішення про стягнення періодичних платежів, яке може бути пред`явлено до примусового виконання протягом усього строку проведення стягнення з погашенням заборгованості за останні три роки.

Відповідно до ч.1 ст. 464 ЦПК України питання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду розглядається судом за місцем проживання (перебування) або місцезнаходженням боржника.

Судом встановлено, що рішенням Хар`юського повітового суду Естонської Республіки від 03 серпня 2021 року у цивільній справі №2-21-4827 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 позов задоволено, а саме:

-стягнуто з відповідача ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти починаючи з 27.03.2021у розмірі 292 євро щомісячно, не менше половини встановленої урядом Республіки мінімальної місячної ставки заробітної плати до досягнення ОСОБА_3 повноліття;

-стягнуто з віповідача ОСОБА_1 аліменти на користь позивача ОСОБА_3 за період з 25.03.2020 по 26.03.2021 3504 євро;

Також ОСОБА_1 зобов`язано щомісяця до 1-го числа перераховувати аліменти на утримання ОСОБА_3 на банківський рахунок ОСОБА_7 НОМЕР_1 з призначенням платежу «Аліменти на ОСОБА_3 ».

Із доданих до клопотання документів, а саме заяви Хар`юського повітового суду за вих. №2-21-4827 від 16.04.2024, вбачається, що рішення Хар`юського повітового суду Естонської Республіки від 03 серпня 2021 року у цивільній справі № 2-21-4827 набуло чинності 21.09.2021 та не виконане на території Естонської Республіки. Матеріали позову були доставлені ОСОБА_1 своєчасно та в належному вигляді. ОСОБА_1 отримав документи 08.07.2021 через видання Ametlikud Teadaanded (Офіційні звітски».

Визнання рішення іноземного суду - поширення законної сили рішення іноземного суду на територію України в порядку, встановленому законом (пункт 10 частини першої статті 1 Закону України "Про міжнародне приватне право").

Відповідно до ст. 81 Закону України «Про міжнародне приватне право», в Україні можуть бути визнані та виконані рішення іноземних судів у справах, що виникають з цивільних, трудових, сімейних та господарських правовідносин, вирок іноземних судів у кримінальних провадженнях у частині, що стосується відшкодування шкоди та заподіяних збитків, а також рішення іноземних арбітражів та інших органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних і господарських справ, що набрали законної сили.

Згідно зі статтею 82 Закону України "Про міжнародне приватне право" визнання та виконання рішень, визначених у статті 81 цього Закону, здійснюється у порядку, встановленому законом України.

Між Україною та Естонською Республікою укладено «Договір між Україною та Естонською Республікою про правову допомогу та правові відносини у цивільних та кримінальних справах», який ратифіковано Законом №450/95-ВР від 22.11.1995 року (надалі Договір).

Відповідно до ч.1 ст. 40 Договору Договірні сторони взаємно визнають та виконують рішення установ юстиції у цивільних справах, що набули чинності, а також вироки в частині відшкодування шкоди, заподіяної злочином.

Порядок примусового виконання визначається за законодавством Договірної Сторони, на території якої повинне бути здійснене примусове виконання.

Статтею 466 ЦПК України визначено вимоги до клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду.

Усі документи, які необхідні для додавання до клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду, заявником додані до матеріалів справи.

Відповідно до ч. 7 ст. 473 ЦПК України у визнанні в Україні рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню, може бути відмовлено з підстав, встановлених статтею 468 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 468 ЦПК України якщо міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, такі випадки не передбачено, у задоволенні клопотання може бути відмовлено:

1) якщо рішення іноземного суду за законодавством держави, на території якої воно постановлено, не набрало законної сили;

2) якщо сторона, стосовно якої постановлено рішення іноземного суду, була позбавлена можливості взяти участь у судовому процесі через те, що їй не було належним чином і вчасно повідомлено про розгляд справи;

3) якщо рішення ухвалене у справі, розгляд якої належить виключно до компетенції суду або іншого уповноваженого відповідно до закону органу України;

4) якщо раніше ухвалене рішення суду України у спорі між тими самими сторонами, з того самого предмета і на тих самих підставах, що набрало законної сили, або якщо у провадженні суду України є справа у спорі між тими самими сторонами, з того самого предмета і на тих самих підставах, яка порушена до часу відкриття провадження у справі в іноземному суді;

5) якщо пропущений встановлений міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та цим Кодексом строк пред`явлення рішення іноземного суду до примусового виконання в Україні;

6) якщо предмет спору за законами України не підлягає судовому розгляду;

7) якщо виконання рішення загрожувало б інтересам України;

8) якщо раніше в Україні було визнано та надано дозвіл на виконання рішення суду іноземної держави у спорі між тими самими сторонами, з того самого предмета і на тих самих підставах, що і рішення, що запитується до виконання;

9) в інших випадках, встановлених законами України.

Отже, заявник зобов`язаний надати разом із клопотанням про визнання та надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду документ, який засвідчує, що сторона, стосовно якої постановлено рішення іноземного суду і яка не брала участі в судовому процесі, була належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи.

Судом встановлено, що відповідно до інформації Державної прикордонної служби України №19/60899-25 від 28 липня 2025 року ОСОБА_1 , в період з 01.01.2020 по 01.01.2025, перетинав державний кордон України у пункті пропуску Гоптівка 17 березня 2021 року о 14 год. 26хв. 24 сек., напрямок перетину кордону - в`їзд. Інша інформація щодо перетину кордону відсутня.

Відповідно до клопотання Хар`юського повітового суду Естонської Республіки від 16 квітня 2024 року щодо виконання рішення Хар`юського повітового суду Естонської Республіки від 03 серпня 2021 року про стягнення аліментів з ОСОБА_1 , зазначено, що матеріали даного позову були доставлені ОСОБА_1 в належному вигляді, оскільки останній отримав документи 08.07.2021 року через видання Ametlikud Teadaanded («Офіційні оголошення»). Однак, в матеріалах справи відсутній даний документ, який підтверджує дану обставину.

Крім того, в клопотанні від 16 квітня 2024 року зазначені дані про особу та місце проживання ОСОБА_1 , а саме: особистий код в Естонії НОМЕР_2 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, місце проживання в Україні: АДРЕСА_1 , електронна пошта: ІНФОРМАЦІЯ_2

Документ, яким було б засвідчено факт того, що сторона боржника, котрий не брав участі у судовому процесі, була належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи, до клопотання про визнання і надання дозволу на примусове виконання в Україні рішення іноземного суду не долучено, серед додатків не зазначено і у матеріалах відповідно не міститься.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в своїй постанові «Про практику розгляду судами клопотань про визнання й виконання рішень іноземних судів та арбітражів і про скасування рішень, постановлених у порядку міжнародного комерційного арбітражу на території України» № 12 від 24.12.1999 року, виклик у судове засідання може підтверджуватись оригіналом або засвідченою копією документа, за допомогою якого мав здійснюватися виклик згідно з міжнародним договором або законодавством держави, де розглядалася справа.

При цьому Порядок вручення документів та підтвердження вручення документів передбачений статтями 10, 11 Договору. Так, установа юстиції запитуваної Договірної Сторони здійснює вручення документів відповідно до прохання та правил, діючих на території цієї Договірної Сторони, якщо документи, що вручаються, складені мовою цієї держави чи російською мовою або забезпечені належно завіреним перекладом. В протилежному випадку вона передає документи одержувачу, якщо він згоден добровільно їх прийняти. Підтвердження для вручення, вірності перекладу документів здійснює установа юстиції, від якої виходить прохання, або дипломатичний чи консульський представник однієї з Договірних Сторін. Якщо документи не можуть бути вручені за адресою, вказаною у проханні, запитувана установа юстиції вживає відповідно до законодавства своєї держави заходів, необхідних для встановлення адреси. В разі, коли встановлення адреси виявиться неможливим, запитувана установа юстиції повідомляє про це запитуючу установу юстиції та повертає їй документи, що підлягають врученню. Підтвердження вручення документів оформлюється відповідно до правил, що діють на території запитуваної Договірної Сторони.

У підтвердженні повинні бути зазначені спосіб, місце і час вручення, а також особа, якій вручені документи. Підтвердження вручення документів направляється запитуваній установі юстиції.

В свою чергу, судові доручення на вручення процесуальних документів відповідачу ОСОБА_1 на території України в матеріалах клопотання відсутні, які і відсутні посилання на дані обставини в мотивувальних частинах рішення Естонського суду, які просить визнати та виконати стягувач.

Відповідно до інформації Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 24 липня 2025 року за №30759/11 4-23 судові доручення на вручення процесуальних документів ОСОБА_1 не надходили.

Згідно інформації яка міститься в листі Міністерства юстиції України від 28 липня 2025 року за №106396//12-2 судове доручення Хар`юського повітового суду Естонської Республіки чи іншого іноземного суду про вручення судових документів або проведення процесуальних дій відносно ОСОБА_1 у якості відповідача у справі за позовом ОСОБА_3 про стягнення аліментів до Міністерства юстиції України не надходило.

Суд також вказує, що під визначеними міжнародними договорами України судовим порядком розгляду клопотань про визнання й виконання рішень іноземних судів (арбітражів) розуміється також порядок провадження в цивільних справах, встановлений ЦПК України. Тому при розгляді зазначених клопотань повинні застосовуватися відповідні інститути ЦПК, які згідно із засадами цивільного судочинства забезпечили б права стягувана та боржника, об`єктивне, правильне і своєчасне вирішення питання.

За таких обставин, суд доходить до висновку, що у наданих іноземним судом матеріалах відсутні належні та допустимі докази того, що відповідач у встановленому порядку був повідомлений про розгляд справи у вказаних судах.

У відповідності до вимог ч. 6 ст. 467 ЦПК України, розглянувши подані документи та вислухавши пояснення сторін, суд постановляє ухвалу про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду або про відмову у задоволенні клопотання з цього питання. Копія ухвали надсилається судом сторонам у триденний строк з дня постановлення ухвали.

При цьому також суд вказує, що згідно із п.12 вищезазначеної Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 р. за № 12 «Про практику розгляду судами клопотань про визнання й виконання рішень іноземних судів та арбітражі і про скасування рішень, постановлених у порядку міжнародного комерційного арбітражу на території України» клопотання про визнання й виконання рішень іноземних судів (арбітражів) суд розглядає у визначених ними межах і не може входити в обговорення правильності цих рішень по суті, вносити до останніх будь-які зміни.

На підставі вищезазначеного, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, аналізуючи наведені норми законодавства, враховуючи те, що боржник не був належним чином повідомлений про розгляд справи іноземним судом, а також відсутність доказів протилежного, судом не встановлено правових підстав для задоволення клопотання про визнання та надання дозволу на виконання на території України рішення Хар`юського повітового суду про стягнення заборгованості по аліментам з ОСОБА_1 .

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.255 ч.1 п.3, 462-467, 468, 469 ЦПК України, суд

постановив:

У задоволенні клопотання про визнання та надання дозволу на виконання на території України рішення Хар`юського повітового суду від 03 серпня 2021 року за № 2-21-4827 про стягнення заборгованості по аліментам з ОСОБА_1 - відмовити.

Ухвалу суду може бути оскаржено до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги, протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст ухвали складено 18 листопада 2025 року.

Суддя М.М.Омельник