ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2025 року м.Суми

Справа №582/862/22

Номер провадження 22-ц/816/1364/25

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),

суддів - Собини О. І. , Рунова В. Ю.

за участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.,

сторони:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Руденко Людмили Дмитрівни на рішення Сумського районного суду Сумської області від 03 лютого 2025 року в складі судді Гончаренко Л.М., ухваленого в м. Суми, повне рішення складене 04 лютого 2025 року, -

в с т а н о в и в :

25 листопада 2022 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_2 про проведення поділу наступного майна подружжя: грошових коштів у розмірі 23000 доларів США, визнання права власності на 1/2 частину цих коштів, тобто на 11500 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на день подання позову становить 420538,90 грн та стягнення вказаної суми з відповідача; поділити земельну ділянку загальною площею 0,815 га, кадастровий номер :01:002:1458, розташовану в с. Нижня Сироватка, Сумського району, Сумської області та визнати право власності на 1/2 частину цієї земельної ділянки; поділити грошові кошти у розмірі 1353142 грн, визнати право власності на 1/2 їх частину, тобто на 676571 грн, та стягнути цю суму з відповідача.

Позовні вимоги мотивовані тим, що з 12 вересня 2015 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який 25 листопада 2019 року був розірваний. Під час шлюбу подружжям було набуто готівкою 23000 доларів США та грошові кошти в сумі 1353142 грн як дохід від підприємницької діяльності відповідача, а також спірну земельну ділянку. Оскільки спірне майно належить сторонам на праві спільної сумісної власності, а відповідач відмовляється здійснити його поділ у добровільному порядку, позивачка просить поділити це майно у судовому порядку.

Рішенням Сумського районного суду Сумської області від 03 лютого 2025 року позов задоволений частково, проведено поділ грошових коштів у розмірі 23000 доларів США.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 11500 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на день подання позовної заяви становить 420538,90 грн та стягнуто їх з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 .

В іншій частині позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 4205,39 грн судового збору.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 - адвокат Руденко Л.Д. просить рішення в частині задоволених вимог скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у їх задоволенні. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що спірну суму коштів відповідач отримав від батьків, які ці кошти подарували йому у 2013 році. Спірні кошти дістались від продажу 15 листопада 2013 року будинку і земельної ділянки, які належали двоюрідній тітці батька відповідача. Батьки відповідача забрали тітку жити до себе через її похилий вік та потребу у сторонній допомозі, будинок із землею продали, а кошти за нерухомість подарували відповідачу. Ці обставини підтверджені письмовими доказами - договором купівлі-продажу будинку, довідками з реєстрів. Також зазначає, що у жовтні 2020 року відповідача було обрано головою Недригайлівської селищної ради і саме з того часу він почав декларувати спірні готівкові кошти. Накопичити спірну суму коштів подружжя не мало змоги, оскільки зайняття підприємницькою діяльністю потребувало значних витрат на закупівлю товарів, сплату податків, також були витрати на утримання майна, зокрема двох автомобілів, витрат на сім`ю, оренду житла, подорожі, харчування. Позивачка при цьому ніде не працювала та не довела, що спірна сума коштів була набута саме під час подружнього життя.

В іншій частині рішення суду не оскаржується, а тому в апеляційному порядку не переглядається.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 - адвокат Шаповал С.В. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін. Зазначає, що відповідачем не доведено набуття спірної суми коштів саме від продажу будинку у 2013 році, проте доказами підтверджено їх декларування за 2019 рік, тобто під час шлюбу.

Заслухавши суддю-доповідача, представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , представника ОСОБА_2 - ОСОБА_4 , дослідивши матеріали справи, перевіривши рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 12 вересня 2015 року сторони уклали шлюб (т. 1 а.с. 46).

Рішенням Недригайлівського районного суду Сумської області від 25 листопада 2019 року шлюб між сторонами розірвано (т. 1 а.с. 47-48).

Ухвалою Недригайлівського районного суду Сумської області від 20 січня 2023 року було затверджено мирову угоду по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя - автомобілів TOYOTA RAF4, 2016 року випуску та FORD TRANSIT, 2012 року випуску. Відповідно до п.4 даної угоди сторони засвідчують, що після виконання мирової угоди вони не будуть мати між собою будь-яких неврегульованих питань та претензій щодо поділу спільного сумісного майна подружжя, які є предметом позову та даної мирової угоди (т. 1 а.с. 100-103).

Як вбачається з копії декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2019 рік, поданої ОСОБА_2 до Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування та інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, ОСОБА_2 є власником готівкових коштів в розмірі 23000 доларів США, та земельної ділянки площею 0,815 га, кадастровий номер :01:002:1458, яка розташована в с. Нижня Сироватка Сумського району Сумської області, має дохід від зайняття підприємницькою діяльністю в розмірі 1353142 грн (т. 1 а.с. 53-54, 74-75).

Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 07.11.2025 земельна ділянка площею 0,0815 га, кадастровий номер :01:002:1458, яка розташована в с. Нижня Сироватка Сумського району Сумської області для індивідуального садівництва форма власності приватна належить ОСОБА_2 (т. 1 а.с. 142).

Відповідно до наказу Головного управління Держгеокадастру у Сумській області від 20 серпня 2015 року про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність було вирішено затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_2 для індивідуального садівництва, розташованої за межами населених пунктів на території Нижньосироватської сільської ради Сумського району Сумської області, надати у власність ОСОБА_2 земельну ділянку загальною площею 0,0815 га кадастровий номер :01:002:1458 (т. 2 а.с. 172).

Відповідно до Форми № Д5 (річна) за 2019 рік ФОП ОСОБА_2 перебуває на 2 групі єдиного податку(спрощена система оподаткування) (т. 1 а.с. 163-164).

На підтвердження факту існування спірної суми готівкових коштів в іноземній валюті у батьків відповідачем надана копія свідоцтва про смерть ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (т. 1 а.с. 105), копію свідоцтва про смерть ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (т. 1 а.с. 106), інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, відповідно до якого житловий будинок та земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 , був проданий 15 листопада 2013 року за договором купівлі-продажу ОСОБА_7 (т. 1 а.с. 141).

Допитана судом свідок ОСОБА_8 пояснила, що є матір`ю відповідача та свекрухою позивачки. Син до шлюбу був підприємцем у нього були робочі авто, мав земельну ділянку в с. Н.Сироватка, яку він приватизував. Вони доглядали за родиною тітки чоловіка і тітка зробила заповіт на свідка. По заповіту свідку залишився будинок в м. Суми. Будинок продали в грудні 2013 році за 23000 доларів США. Ці кошти вони віддали сину у 2014 році, який на той час розвивав бізнес. Під час шлюбу невістка навчалась, потім перебувала в декретній відпустці. Син з родиною проживали в Сумах. В період шлюбу вони проживали за кошти сина, який забезпечував сім`ю всім необхідним.

Вирішуючи спір в частині поділу 23000 доларів США, суд першої інстанції дійшов висновку про недоведення відповідачем того, що спірна сума коштів є його особистою власністю та були надані йому батьками в дар до укладення шлюбу, як і не довів, що у батьків була в розпорядженні спірна сума коштів. Суд критично оцінив покази свідка ОСОБА_8 , так як вона є матір`ю відповідача, а надані нею покази не підтверджені жодними доказами. Таким чином, суд вважав, що кошти в розмірі 23000 доларів США було набуто за час перебування сторін у шлюбі, тобто це майно є їх спільною сумісною власністю, де частки чоловіка та дружини є рівними, а тому позов в цій частині підлягає задоволенню.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Такі ж положення містить і ст. 368 ЦК України.

Конструкція норми ст. 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим, зазначена презумпція може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільності набутого майна щодо певного об`єкта в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її заперечує.

Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (ст. 63 СК України).

За нормами сімейного законодавства умовою належності майна, яке набуте одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета набуття цього майна інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані з сім`єю інтереси одного з подружжя. Тобто сімейне законодавство передбачає виникнення спільної сумісної власності на майно і рівні права подружжя щодо володіння, користування і розпорядження ним.

Право на майно виникає в обох із подружжя одночасно, в момент набуття його хоча б одним з них, і оформлення права власності на ім`я другого з подружжя юридичного значення не має, оскільки майно знаходиться у спільній сумісній власності подружжя без визначення часток.

За ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно з ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення (ч. 1 ст. 71 СК України).

Відповідно до ст. 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності.

За вказаних вище норм права та встановлених у справі обставин вбачається, що спірна сум грошових готівкових коштів набута сторонами під час шлюбу, є їх спільною сумісною власністю у рівних долях, а відтак при поділі цього майна кожен з подружжя має право на ? його частину.

Відповідачем не спростовано факт набуття коштів у дарунок поза шлюбом, як і не доведено, що цими коштами володіли батьки відповідача станом на 2013 чи 2014 роки. Жодного письмового доказу на підтвердження цих обставин відповідач ні суду першої інстанції, ні апеляційному суду не надав.

Апеляційний суд звертає увагу, що у спірних правовідносинах саме на відповідача покладено обов`язок спростування презумпції спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, тобто відповідач має надати суду докази, які спростовують доводи позивачки про набуття спірної суми коштів під час шлюбу.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, спрямовані на переоцінку доказів, яким суд дав належну правову оцінку, повно та всебічно встановивши обставини справи.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі в частині поділу 23000 доларів США, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідили наявні у справі докази і дав їм належну оцінку згідно зі ст. 89 ЦПК України правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення про задоволення позову в частині поділу 23000 доларів США. Підстав для скасування рішення суду за доводами апеляційної скарги немає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Руденко Людмили Дмитрівни залишити без задоволення, а рішення Сумського районного суду Сумської області від 03 лютого 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий - В. І. Криворотенко

Судді: О. І. Собина

В. Ю. Рунов