КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 листопада 2025 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Оніщук М.І.,

судді Шебуєва В.А., Кафідова О.В.,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану від його імені та в його інтересах адвокатом Хорошун Оксаною Володимирівною, на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 24 липня 2025 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення від сплати аліментів та відкликання наказу,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Броварського міськрайонного суду Київської області з позовом до ОСОБА_3 про звільнення від сплати аліментів та відкликання наказу, згідно з яким просив:

- звільнити ОСОБА_1 від сплати аліментів на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , призначених на підставі судового наказу Деснянського районного суду міста Києва від 21 серпня 2024 року з дня набрання рішенням законної сили;

- відкликати з Деснянського ВДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) судовий наказ № 754/11638/24 від 21 серпня 2024 року про стягнення на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі (однієї четвертої) частини заробітку (доходу) боржника щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку;

- стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати по справі.

В обґрунтування заявлених позовних вимог посилався на те, що 01.12.2018 між сторонами було зареєстровано шлюб, про що Шевченківським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві складено актовий запис № 2250, серії НОМЕР_1 . Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 23.09.2024 у справі №754/7703/24 шлюб між сторонами було розірвано.

Вказував, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у ОСОБА_3 народилась донька ОСОБА_4 , батьками якої зазначені сторони у справі, про що видано свідоцтво про її народження серії НОМЕР_1 , Броварським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області. Підставою для внесення запису про батька є спільна заява матері та батька про визнання батьківства.

При цьому, посилався на те, що ОСОБА_1 не є біологічним батьком дитини ОСОБА_4 , - та йому відомо, що її рідний батько повноцінно спілкується з нею та займається її вихованням та утриманням.

21.08.2024 Деснянським районним судом м. Києва видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі частини з усіх видів заробітку, починаючи з 16.08.2024 і до досягнення дитиною повноліття.

Вказував, що про існування судового наказу позивачу стало відомо 25.10.2024.

Також вказував, що йому стало відомо, що відповідач ОСОБА_3 з 16.09.2022 зарахована до списків особового складу військової частини НОМЕР_2 та перебуває на військовій службі, а дитиною ОСОБА_4 , опікується ОСОБА_5 , з якою вона на теперішній час мешкає за адресою: АДРЕСА_1 .

Враховуючи наведене зазначав, що оскільки одержувач аліментів ОСОБА_3 не проживає разом із дитиною ОСОБА_4 , у неї не виникає права на отримання аліментів, а тому просив звільнити його від сплати аліментів на утримання доньки ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , призначених на підставі наказу Деснянського районного суду м. Києва від 21.08.2024 та відкликати вищевказаний наказ з Деснянського ВДВС у м. Києві.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 24.07.2025 відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Не погоджуючись із рішенням суду, відповідач, звернувся із апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм процесуального та матеріального права, а також невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що з часу видачі судового наказу Деснянським районним судом м. Києва - 21.08.2024, яким стягнуто кошти з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 , яка користується коштами, не проживаючи з дитиною та не утримуючи її, а лише перераховує частково кошти, які отримує від позивача своїй матері ОСОБА_5 , з якою наразі проживає їх дитина ОСОБА_4 .

Посилається на те, що оскаржуване рішення не є належним чином вмотивованим, оскільки не надана оцінка всім доводам позивача та його представників, а позивач та його представники «не були почутими», що є порушенням ст. 6 Конвенції.

Разом з цим просив врахувати правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 04.09.2019 у справі № 711/8561/16-ц та у постанові від 28.09.2022 в справі № 686/18140/21.

Ухвалами Київського апеляційного суду від 16.09.2025 відкрито апеляційне провадження у справі, надано учасникам справи строк для подання відзиву та призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

02.10.2025 до Київського апеляційного суду від представника ОСОБА_2 - адвоката Тупчій І.В. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому остання просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Разом з цим вказує, що позивач добровільно надав нотаріальну згоду на те, що фактичний догляд за дитиною буде здійснювати баба дитини, що спростовує його позицію, а перебування матері - відповідача на військовій службі не є автоматичною підставою для звільнення від сплати аліментів, оскільки перебування на військовій службі жодним чином не обмежує у розпорядженні аліментами в інтересах дитини. Також зазначено, що позивачем не було надано докази на підтвердження нецільового використання аліментів до суду першої інстанції та останній не довів винятковість випадку, який би вказував на доцільність їх прийняття судом апеляційної інстанції. Поряд з цим вказує, що підстави звернення до суду з позовом прямо суперечать найкращим інтересам дитини.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановив суд першої інстанції, 01.12.2018 між сторонами було зареєстровано шлюб, про що Шевченківським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві складено актовий запис № 2250, серії НОМЕР_3 .

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 23.09.2024 у справі №754/7703/24 шлюб між сторонами було розірвано.

ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась донька ОСОБА_4 , батьками якої зазначені сторони у справі, про що видано свідоцтво про її народження серії НОМЕР_1 Броварським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області. Підставою для внесення запису про батька є спільна заява матері та батька про визнання батьківства.

Нотаріально засвідченою заявою ОСОБА_1 і ОСОБА_3 від 26.07.2022 надано згоду на здійснення ОСОБА_5 нагляду та фактичного догляду за дитиною ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на період тимчасового воєнного стану, заяву зареєстровано в реєстрі за №№1661,1662.

16.09.2022 ОСОБА_3 зарахована до списків особового складу військової частини НОМЕР_2 та перебуває на військовій службі.

Дитина ОСОБА_4 проживає разом із бабусею ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до свідоцтва про шлюб, серії НОМЕР_4 , зареєстрованого 15.05.2025 між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 - прізвище відповідача змінено на « ОСОБА_7 ».

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що під час судового розгляду не знайдено підстав для звільнення позивача батька дитини ОСОБА_4 - ОСОБА_1 від сплати аліментів на її утримання, оскільки доводи позовної заяви по суті є незгодою з діями відповідача ОСОБА_2 щодо її перебування на військовій службі, та не містять як доказів про її розпорядження аліментами не за цільовим призначенням та не в інтересах дитини, так і вимог щодо саме такого предмету доказування.

Разом з цим, судом зазначено, що доводи позивача про незгоду із проживанням малолітньої ОСОБА_4 з бабусею ОСОБА_5 не є підставою для звільнення його від сплати аліментів, оскільки такі дії відносно дитини були передбачені обома батьками та викладені у письмовій згоді, завіреній нотаріусом.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»).

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони в шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

У статті 180 СК України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Статтею 181 СК України встановлено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до частин першої та другої статті 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини.

Відповідно до статті 197 СК України, з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів суд може відстрочити або розстрочити сплату заборгованості за аліментами. За позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Згідно з частиною четвертою статті 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

З наведеного вбачається, що наведені норми не встановлюють вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення від сплати аліментів. При цьому, у кожній конкретній справі, суд виходячи із фактичних обставин справи, з`ясовує обставини, які можуть слугувати підставою для звільнення платника від сплати аліментів.

Водночас, у кожній справі слід дотримуватися балансу найкращих інтересів дитини.

Зміна фактичних обставин після ухвалення судом рішення про стягнення аліментів, може бути тією істотною обставиною, яка в розумінні ч. 2 ст. 197 СК України може стати підставою для звільнення від сплати заборгованості за аліментами платника аліментів.

Разом з тим, рішення про звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами повинно також відповідати найкращим інтересам дитини.

Висновки щодо застосування ст. 197 СК України викладені, зокрема, у постановах Верховного Суду від 21.07.2021 у справі № 477/1165/20, від 03.02.2021 у справі № 125/2525/18, від 26.12.2019 у справі № 219/6287/17, від 26.09.2019 у справі № 760/32225/18, від 27.02.2019 у справі № 307/1186/17.

Основний правовий висновок, який міститься в таких постановах, зводиться до того, що лише за наявності обставин, що мають істотне значення, платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати аліментів.

Проте практика застосування статті 197 СК України залежить від обставин кожної конкретної справи, з огляду на те, що «обставина, яка має істотне значення» у розумінні частини другої статті 197 СК України, у кожному випадку має індивідуальний характер, а питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд (постанова Верховного Суду від 29.06.2022 у справі №596/826/21-ц).

У справі, яка переглядається, сторонами не заперечується, що позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі з 01.12.2018, який було розірвано рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 23.09.2024.

При цьому, ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась ОСОБА_4 , батьками якої записані ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження від 13.06.2019 серії НОМЕР_1 (а.с. 36).

Разом з цим, сторони не заперечують, що 26.07.2022 ними, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , до компетентних органів, установ та організацій було складено заяву, яка була посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Легким В.В. та зареєстрована в реєстрі за № 1661, 1662.

У зазначеній заяві ОСОБА_1 та ОСОБА_3 надали згоду, заявили та підтвердили, що нагляд та фактичний догляд за їх малолітньою донькою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , під час воєнного стану буде здійснювати ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що обиратиме засіб та спосіб пересування, маршрут і місце перебування (місце тимчасового проживання) дитини, вживатиме усіх залежних від неї заходів для безпечного проживання їх дитини, вирішуватиме будь-які інші питання стосовно дитини, які можуть виникнути, вирішуватиме будь-які інші питання стосовно дитини, у тому числі, але не виключно, вирішуватиме питання щодо реєстрації їх дитини за місцем тимчасового перебування (проживання), відвідування нею медичних, лікувальних та інших закладів для забезпечення належного стану здоров`я дитини, загальноосвітніх та інших навчальних закладів системи початкової, загальної середньої, вищої освіти, спортивних, позашкільних навчальних закладів тощо для забезпечення навчання та розвитку дитини, здійснюватиме вжиття заходів для оформлення та отримання будь-яких документів на ім`я їх дитини, оформлення та отримання спеціального статусу особи, яка перебуває під тимчасовим захистом, або біженця, внутрішньо переміщеної особи, подаватиме заяви, петиції, запити тощо, отримуватиме правові та інші консультації, здійснюватиме замовлення та отримання документів про присвоєння дитині ідентифікаційних, облікових, податкових, фінансових, персональних номерів (в тому числі номера PESEL), паспорта, посвідчення особи, інших документів, страхування, отримання соціальних, страхових виплат, допомог, тощо (а.с. 82).

Посилаючись на зміну обставин, як на підставу для звільнення від сплати аліментів, ОСОБА_1 вказує на те, що відповідачка ОСОБА_3 , користується коштами, які ним сплачуються як аліменти, не проживаючи з дитиною та не утримуючи її, а лише перераховує частково кошти своїй матері ОСОБА_5 , з якою наразі проживає їх дитина ОСОБА_4 . При цьому посилається на те, що відповідачка перебуває на військовій службі, а тому аліменти не використовуються за призначенням.

Так, з матеріалів справи убачається, що 16.07.2025 ОСОБА_8 було зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_5 (а.с.24).

Згідно з ч. 1-3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

З огляду на викладене, за результатами перегляду справи в апеляційному порядку, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог та, як наслідок, для звільнення ОСОБА_1 від сплати аліментів, оскільки між сторонами у добровільному порядку було погоджено те, що на час воєнного стану нагляд та фактичний догляд за їх малолітньою донькою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , буде здійснювати ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

При цьому, порушуючи питання про звільнення від сплати аліментів, позивач не надає до суду належних та допустимих доказів на підтвердження використання відповідачкою аліментів не за цільовим призначенням. Факт проходження відповідачкою військової служби не вказує на те, що остання позбавлена можливості використовувати сплачені аліменти в інтересах спільної дитини.

Разом з цим, як убачається з матеріалів справи, аліменти, сплачені позивачем, відповідачкою перераховувались особі за заявою, яка здійснює фактичний нагляд та догляд їх донькою - ОСОБА_5 .

Апеляційний суд враховує, що в судовому порядку місце проживання дитини не визначалося, а позивач, звертаючись до суду і посилаючись на те, що донька ОСОБА_9 проживає зі своїм рідним батьком, доказів на підтвердження таких обставин не надає, як і не надає доказів оспорювання ним батьківства відносно доньки ОСОБА_9 .

З врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що ОСОБА_1 не доведено факту нецільового використання ОСОБА_2 аліментів, а також не приймаються апеляційним судом доводи ОСОБА_1 щодо проживання дитини з ОСОБА_5 , яка здійснює фактичний догляд та нагляд за дитиною, як обставина, що звільняє останнього від сплати аліментів, оскільки місце проживання дитини із ОСОБА_5 було погоджено сторонами у добровільному порядку та викладено у заяві, яка посвідчена нотаріально.

Посилання скаржника в апеляційній скарзі на висновки, викладені Верховним Судом у постановах від 04.09.2019 у справі № 711/8561/16-ц та від 28.09.2022 в справі № 686/18140/21 колегія суддів не бере до уваги, оскільки останні не є релевантним до спірних правовідносин, так як спірні правовідносини у даній справі та справах, на які посилається скаржник не є подібними, а також обставини, які підлягали доказуванню у зазначених справах.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про звільнення від сплати аліментів, оскільки не встановив підстав для звільнення позивача - батька дитини від сплати аліментів, а зважаючи на обов`язок батька утримувати дитину до досягнення нею повноліття та взявши до уваги найкращі інтереси дитини, постановив законне та правильне по суті рішення.

З вищенаведеного вбачається, що доводи апелянта щодо незаконності оскаржуваного рішення не ґрунтуються на вимогах закону, а отже не спростовують та не впливають на законність і обґрунтованість ухваленого судом рішення.

Таким чином, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам позивача належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та постановив законне, та правильне по суті і справедливе рішення.

При апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування рішення, в справі не виявлено.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду вищевикладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.

Також слід зауважити, що дана справа віднесена процесуальним законом до категорії малозначних справ, а тому, в силу положень ч. 6 ст. 19 та ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 372, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану від його імені та в його інтересах адвокатом Хорошун Оксаною Володимирівною - залишити без задоволення.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 24 липня 2025 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення від сплати аліментів та відкликання наказу - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач М.І. Оніщук

Судді В.А. Шебуєва

О.В. Кафідова