ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 687/620/25

Провадження № 22-ц/820/2255/25

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: П`єнти І.В. (суддя-доповідач), Корніюк А.П., Талалай О.І.,

розглянув в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» на рішення Чемеровецького районного суду Хмельницької області від 02 вересня 2025 року (суддя Борсук В.О.).

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд

в с т а н о в и в :

У липні 2025 року ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 10.01.2023 між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 було укладено електронний договір № 6260658 про надання споживчого кредиту, відповідно до умов якого відповідачу було видано кредит в сумі 6500 гривень строком на 351 день.

ТОВ «Авентус Україна» свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконало та надало йому кредит в сумі 6500 грн, шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача № НОМЕР_1 .

25.09.2023 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» укладено договір факторингу №25.09/23-Ф, відповідно до умов якого ТОВ «Авентус Україна» відступило права грошової вимоги за кредитним договором, укладеним із відповідачем, ТОВ «ФК «Фінтраст Україна». На момент укладення даного договору, заборгованість за кредитним договором відповідача склала: сума кредиту 6500 грн, сума процентів за користування кредитом 11253,45 грн, всього 17753,45 грн.

Відповідач зобов`язання за вказаним кредитним договором належним чином не виконав зв`язку з чим станом на дату звернення до суду виникла заборгованість в розмірі 29912,35 гривень, з яких: 6500 грн - сума кредиту; 11253,45 грн - сума процентів за користування кредитом, 12158,90 грн нараховані позивачем проценти за 94 календарних днів.

З врахуванням викладеного, ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором в розмірі 29912,35 гривень, з яких: 6500 грн - сума кредиту; 11253,45 грн - сума процентів за користування кредитом, 12158,90 грн нараховані позивачем проценти, а також нарахування органом ДВС в ході здійснення примусового виконання інфляційних втрат та 3% річних відповідно до 625 ЦПК України.

Рішенням Чемеровецького районного суду Хмельницької області від 02 вересня 2025 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» заборгованість за кредитним договором № 6260658 від 10.01.2023 в розмірі 17753,45 грн, що складається з заборгованості за основним боргом 6500,00 грн та заборгованості за нарахованими відсотками 11253,45 грн.

В решті позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» судові витрати, пов`язані з розглядом справи, а саме: судовий збір у розмірі 1437,69 грн, а також витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5935,00 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення процентів в розмірі 12158,90 грн, а також нарахування органом ДВС в ході здійснення примусового виконання інфляційних втрат та 3% річних, ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду в цій частині та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог. При цьому, посилається на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що до ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» відповідно до укладеного договору факторингу № 25.09/23-Ф від 25 вересня 2023 року перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором у розмірі 17753,45 грн, з яких: сума кредиту 6500 грн, сума процентів за користування кредитом 11253,45 грн. Зазначена сума, визначена у розрахунку заборгованості, який є беззаперечно належним та допустимим доказом, складається лише із заборгованості за тілом кредиту та процентів, нарахованих ще первісним кредитором у період з 10.01.2023 по 24.09.2023. В межах строку дії договору про надання споживчого кредиту №6260658 від 10.01.2023, укладеного між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 на 351 День, ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» у період з 25.09.2023 - 27.12.2023 року (94 дні) здійснено нарахування процентів за стандартною процентною ставкою, у сумі 6500 грн * 1,99% = 129,35 грн*94 календарних днів = 12158,90 грн. Звертає увагу, що в даному випадку, нараховані відсотки не носять штрафного характеру, а є процентами за користування кредитом, що нараховані в межах строку кредиту, тобто процентами за правомірне користування чужими коштами, розмір яких визначено умовами договору.

Вказує, що згідно із п. 1.1. Договору факторингу № 25.09/23-Ф від 25.09.2023 року, за цим договором фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту.

Стосовно вимог про зазначення в рішенні суду про нарахування в порядку частин десятої та одинадцятої статті 265 ЦПК України інфляційних втрат і 3% річних на суму основного боргу до моменту виконання рішення суду зазначає таке. Як передбачено частинами десятою, одинадцятою статті 265 ЦПК України, суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування. Остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), що здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VI цього Кодексу. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Великою Палати Верховного Суду від 05 червня 2024 року у справі № 910/14524/22.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначає про невизнання вимог апеляційної скарги та обґрунтованість рішення суду першої інстанції. Заперечує щодо витрат на правничу допомогу позивача на стадії апеляційного провадження.

Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до положень ст. 369 ЦПК України, за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

За змістом апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог не оскаржується, а тому апеляційним судом, відповідно до ст. 367 ЦПК України, не переглядається.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що 10.01.2023 між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Авентус Україна» було укладено електронний договір № 6262658 про надання споживчого кредиту. Зазначений кредитний договір було укладено відповідно до правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «Авентус Україна» затверджених наказом №205-ОД від 10.02.2022 та розміщених на сайті https://creditplus.ua/ru/documents. Сума кредиту складає 6500 грн, строк кредиту 351 день. (а.с. 14-18)

Договір підписаний електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер телефону позичальника, про що свідчить п. 10 договору - реквізити та підписи сторін.

Відповідно до п. 1.1-1.5 кредитного договору, сторони погодили, що укладення цього договору здійснюється сторонами за допомогою ITC Товариства, доступ до якої забезпечується споживачу через веб-сайт або мобільний додаток "CreditPlus". Електронна ідентифікація споживача здійснюється при вході споживача в особистий кабінет, в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», в тому числі шляхом перевірки Товариством правильності введення коду, направленого Товариством на номер мобільного телефону споживача, вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення пароля входу до особистого кабінету. При цьому, споживач самостійно і за свій рахунок забезпечує і оплачує технічні, програмні і комунікаційні ресурси, необхідні для організації каналів доступу і підключення до веб-сайту/ITC Товариства. На умовах, встановлених договором, Товариство надає споживачу кредит у гривні, а споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Сума кредиту 6500 грн, на строк 351 день. Стандартна процентна ставка становить 1,99%, знижена процентна ставка 1,493%.

Договір підписано в електронному вигляді електронним підписом з одноразовим ідентифікатором С 1472. Він містить РНОКПП відповідача, адресу, електронну адресу та номер мобільного телефону.

ТОВ «Авентус Україна» виконало умови договору та надало відповідачу грошові кошти за договором в сумі 6500 грн, а останній їх отримав, про що відповідач не заперечує.

25.09.2023 між ТОВ «Авентус Україна» (клієнтом) та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» (фактором), яке змінило найменування на ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал», укладено договір факторингу № 25.09/23-Ф, згідно з яким позивач набув статусу кредитора та отримав право грошової вимоги, строк виконання за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту (п 1.1 договору). Відповідно до Реєстру боржників право вимоги перейшло за кредитним договором, позичальником за яким є ОСОБА_1 . На момент укладення даного договору, заборгованість за кредитним договором відповідача становила: сума кредиту 11253,45 грн, сума процентів за користування кредитом - 6500 грн, а всього 17753,45 грн.

За розрахунком позивача, станом на дату звернення до суду, заборгованість відповідача за кредитним договором перед позивачем становить 6500 грн - тіло кредиту та 11253,45 грн - нараховані проценти та нараховані позивачем проценти за 94 календарні дні в сумі 12158,90 грн, а всього 29912,35 грн.

Дані обставини підтверджуються матеріалами справи.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині стягнення відсотків в розмірі 12158,90 грн, суд першої інстанції виходив з того, що до позивача перейшло право вимоги до відповідача за договором № 6260658 про надання споживчого кредиту у розмірі 17753,45 грн, однак право вимоги на нараховані відсотки за 94 календарні дні в сумі 12158,90 грн факторові не передавалось. Крім того, договір факторингу, укладений між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» не містить положень щодо придбання фактором права вимоги інфляційних втрат та 3 % річних та не містять положень щодо права фактора нарахування відповідальності за статтею 625 ЦПК України.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції не можна погодитись з таких підстав.

Відповідно до статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 629 ЦК України, договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Статтею 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (стаття 612 ЦК України).

В силу положень ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За змістом ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» № 675-VIII від 03.09.2015 (який набрав чинності 30.09.2015), на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.

У статті 3 вказаного Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до частини 3 статті 11 зазначеного Закону, електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина 4 статті 11 Закону).

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (частина 6 статті 11 вказаного Закону).

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі ( частина 12 статті 11 Закону № 675-VIII).

Статтею 12 вказаного Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України Про електронний цифровий підпис, за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.

Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі "логін-пароль", або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», платіжною картою є електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду карти, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором.

За приписами п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ч. 1 ст. 513 ЦК України).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України).

Отже, відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину.

Таким чином, у ЦК України встановлена можливість замінити кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги новому кредитору, вчинивши відповідний правочин у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким відступається.

Обсяг і зміст прав, що переходять до нового кредитора, залежать від зобов`язання, в якому здійснюється відступлення права вимоги.

Відступлення права вимоги за своєю суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення відповідного договору.

При цьому слід враховувати, що у зв`язку із заміною кредитора у зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад в частині кредитора.

Отже, відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (частина третя статті 656 ЦК України); (б) дарування (частина друга статті 718 ЦК України); (в) факторингу (глава 73 ЦК України).

За змістом частини першої статті 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором.

Статтею 1078 ЦК України визначено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У таких випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.

У справі, яка переглядається, відступлення права грошової вимоги за вищевказаним кредитним договором було здійснено шляхом укладення 25 вересня 2023 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» договору факторингу.

Відповідно до пункту 1.1 договору факторингу за цим договором позивач (фактор) зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «Авентус Україна» (клієнта) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту.

Згідно із пунктом 1.2 договору факторингу перехід від клієнта (ТОВ «Авентус Україна») до фактора (позивача) прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі реєстру боржників згідно Додатку № 2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому-передачі реєстру боржників підтверджує факт переходу від клієнта до фактора права вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього договору.

Таким чином, до ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» відповідно до укладеного договору факторингу від 25 вересня 2023 року перейшло право грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором не тільки у розмірі 17753,45 грн, яке виникло на момент укладення цього договору, а й на майбутні грошові вимоги, які можуть виникнути відповідно до умов кредитного договору.

Із змісту позовної заяви вбачається, що відповідно до умов договору про надання споживчого кредиту № 6260658 від 10 січня 2023 року укладеного між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 зі строком кредитування у 351 день, ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» в межах цього строку у період із 25 вересня 2023 року по 27 грудня 2023 року нарахувало проценти за стандартною процентною ставкою в сумі 12158,90 грн. (6500 грн. х 1,99% х 94 дні).

Відповідно, ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» правомірно нараховувало передбачені договором проценти за користування кредитом.

З огляду на викладене, рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні з ОСОБА_1 нарахованих відсотків за користування кредитом за період з 25.09.2023 по 27.12.2023 в розмірі 12158,90 грн слід скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення про стягнення зазначеної заборгованості по відсотках.

І з цього приводу є підставними доводи апеляційної скарги.

Щодо позовних вимог в частині нараховування трьох процентів річних та інфляційних втрат у порядку, передбаченому положеннями ч. 10 та 11 ст. 265 ЦПК України, до моменту виконання рішення в частині задоволеної суми заборгованості апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 10 ст. 265 ЦПК України,суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування.

Колегія суддів зазначає, що інфляційні втрати не відносяться до відсотків чи пені в розумінні ч. 10 ст. 265 ЦПК України.

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що нарахування відсотків чи пені у порядку, передбаченому ч. 10ст. 265 ЦПК України є правом суду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 червня 2024 року у справі № 910/14524/22 дійшла висновку, що норми процесуального права дають суду певний розсуд у вирішенні питання щодо задоволення або ж відмови в задоволенні відповідного клопотання позивача про продовження нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення, оскільки визначають не обов`язок суду зазначити в рішенні про таке нарахування, а можливість Відповідно суд на власний розсуд з урахуванням обставин, що мають істотне значення, як-от: майнового стану відповідача, на основі принципів розумності, справедливості та пропорційності, вирішує питання про можливість у конкретній справі застосовувати приписи частини десятої статті 238 ГПК України(частин десятої, одинадцятої статті 265 ЦПК України).

Крім того, у вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду виснувала, що можливість нарахування пені або відсотків до моменту виконання рішення суду нерозривно пов`язана із безпосереднім їх застосуванням у рішенні суду (розглядом та задоволенням таких вимог). Тобто якщо суд в рішенні по суті спору не стягував пеню або ж відсотки, то не може бути зазначено й про нарахування відсотків або пені до моменту виконання цього рішення суду. Нарахування пені або відсотків у порядку частини десятої статті 238 ГПК України, частин десятої, одинадцятої статті 265 ЦПК України ґрунтується на підставі тих самих норм матеріального права, які є й підставою для задоволення позову про стягнення відсотків або пені за порушення виконання грошового зобов`язання. Тобто це ті самі відсотки чи пеня, але продовжені на наступний період часу, протягом якого зобов`язання не виконується. Зазначені правові норми не визначають якоїсь іншої особливої правової природи відсотків чи пені, які нараховуються до моменту виконання судового рішення.

Тож правила наведених норм процесуального права можна застосовувати для продовження на майбутнє нарахування будь-яких відсотків (як за правомірне користування чужими грошовими коштами, так і за неправомірне користування ними) або пені, які розраховуються за методикою, що враховує фактор часу, що передбачені законодавством або договором і які суд вирішив стягнути з боржника на користь кредитора за невиконання певного зобов`язання. Відтак передбачені частиною другою статті 625 ЦК України 3 % річних охоплюються приписами частини десятої статті 238 ГПК України(частин десятої, одинадцятої статті 265 ЦПК України), якщо позивач заявив позовну вимогу про стягнення 3 % річних за порушення виконання грошового зобов`язання, а суд задовольнив цю вимогу.

Ураховуючи, що позивач не заявляв позовну вимогу про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних за ч. 2 ст. 625 ЦК України та відповідно суд не задовольняв такої вимоги, а тому у суду відсутні підстави для застосування положень ч. 10 ст. 265 ЦПК України.

Враховуючи викладене, рішення першої інстанції в частині відмови у нарахуванні інфляційних втрат та 3 % річних відповідно до ч.ч. 10, 11 ст. 365 ЦПК України підлягає зміні, з викладенням його мотивувальної частини щодо відмови в їх задоволенні, у редакції цієї постанови.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Колегія суддів враховує, що після перегляду у суді апеляційної інстанції, позов підлягає задоволенню на 100%.

Таким чином, слід змінити розподіл судових витрат та з відповідача на користь позивача підлягають стягненню пропорційно до розміру задоволених позовних вимог судовий збір в розмірі 2422,40 грн, сплачений позивачем при подачі позову, та 10000 грн витрат на професійну правничу допомогу, понесених в суді першої інстанції.

Стосовно стягнення судових витрат в суді апеляційної інстанції.

При подачі апеляційної скарги ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» необхідно було сплатити 1477,06 грн, тому, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1477,06 грн судового збору, пропорційно розміру задоволених позовних вимог за результатами перегляду рішення суду першої інстанції.

Щодо витрат на правничу допомогу ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» в суді апеляційної інстанції, заявлених товариством в розмірі 8000 грн, слід зазначити наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).

Із положень ч.ч. 1-5 ст. 137 ЦПК України слідує, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Як вбачається із матеріалів справи, адвокат Крюкова М.В. на підставі договору № 07/07-2022 про надання правничої допомоги від 07.07.2022 та ордеру на надання правничої допомоги №1742393, представляє інтереси ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал», підготувала і подала апеляційну скаргу.

Згідно зі звітом про надання правової допомоги від 19 вересня 2025 року адвокатом надано наступну допомогу: збір та аналіз доказів і документів, складання апеляційної скарги та її подання до апеляційної інстанції, при цьому, вартість наданих послуг склала 8000 грн, сплату вказаної суми коштів товариством підтверджено відповідною платіжною інструкцією № 8068 від 19.09.2025.

Відповідач у відзиві заперечив проти заявленого розміру витрат на правничу допомогу позивачу у зв`язку з невідповідністю їх розміру критеріям співмірності.

Колегія суддів враховує, що такі послуги як збір та аналіз доказів і документів, складання апеляційної скарги та її подання до апеляційної інстанції охоплюється єдиною дією - поданням апеляційної скарги, вартість такої послуги становить 2500 грн.

Враховуючи те, що апеляційну скаргу задоволено, з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати на правничу допомогу, понесені в суді апеляційної інстанції, в розмірі 2500 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» задовольнити частково.

Рішення Чемеровецького районного суду Хмельницької області від 02 вересня 2025 року в частині відмови у стягненні з ОСОБА_1 нарахованих відсотків за користування кредитом за кредитним договором № 6260658 від 10.01.2023 за період з 25.09.2023 по 27.12.2023 в розмірі 12158,90 грн скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення про задоволення.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» заборгованість за відсотками за користування кредитом за кредитним договором № 6260658 від 10.01.2023 за період з 25.09.2023 по 27.12.2023 в розмірі 12158,90 грн.

Рішення Чемеровецького районного суду Хмельницької області від 02 вересня 2025 року в частині відмови у нарахуванні інфляційних втрат та 3 % річних змінити, виклавши мотивувальну частину рішення щодо відмови в задоволенні позовних вимог в редакції цієї постанови.

Змінити рішення Чемеровецького районного суду Хмельницької області від 02 вересня 2025 року в частині розподілу судових витрат, а саме збільшити розмір судового збору та витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають стягненню з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» до 2422,40 грн та 10000 грн відповідно.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» судовий збір у розмірі 1477,06 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2500 грн понесені позивачем на стадії апеляційного розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 20 листопада 2025 року.

Суддя-доповідач І.В. П`єнта

Судді: А.П. Корніюк

О.І. Талалай