Справа № 177/1211/25
Провадження № 2/177/861/25
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

17 листопада 2025 року Криворізький районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Лященко В.В.

за участю секретаря судового засідання Антонінок А.Д.,

позивача ОСОБА_1 ,

представників відповідача Щербачова А.П., Мануйленко А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Кривому Розі Дніпропетровської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу №177/2111/25 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Набережний» про стягнення грошових коштів невиплачених при звільненні та заробітної плати, зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

У травні 2025 року позивач звернулася до суду із вказаним позовом посилаючись на те, що з 23 липня 2024 року перебувала у трудових відносинах з ТОВ «Набережний». 20 лютого 2025 року з невідомих причин і без пояснень з боку роботодавця головний бухгалтер ТОВ «Набережний» запропонувала позивачу написати заяву про звільнення за власним бажанням, що остання і зробила. Позивачу повідомили, що наступного дня на роботу виходити не потрібно, а 21.02.2025 року о 16-08 надіслали у вайбер наказ про звільнення від 19 лютого 2025 року, тобто звільнили за день до того, як нею була подана заява про звільнення. Трудова книжка була заповнена бухгалтером по заробітній платі, але в порушення Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженій спільним наказом Мінпраці, Мін`юсту і Мінсоцзахисту населення від 29.07.93 р. № 58 запис не містить підпису керівника та печатки підприємства. 21.02.2025 року позивач приїхала на підприємство з проханням належним чином оформити мою трудову книжку та отримати накази, їй повідомили, що директора немає на робочому місці та документи не готові. Всупереч вимог законодавства про працю в день звільнення 20.02.2025 відповідач письмово не повідомив про нараховані суми, належні при звільненні та не здійснив виплату належних коштів, що є грубим порушенням ч. 1 ст. 116 КЗпП України,, звернення позивача до ТОВ «Набережний» щодо надання інформації про залишок заборгованості із заробітної плати ігноруються. Під час знаходження у трудових правовідносинах з відповідачем, з боку останнього нараховувалась позивачу заробітна плата, але виплачувалась не в повному обсязі. Для підтвердження факту та розміру заборгованості та виплати розрахункових позивач звернулась до головного бухгалтера підприємства з проханням надати довідку про заборгованість, на неодноразові запити відповіді не отримала. 01.04.2025 позивач звернулась до Південно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці. У відповіді від 02.05.2025 зазначено, що у період з 22.04.2025 по 23.04.2025 здійснено спробу проведення позапланового заходу зі здійснення державного нагляду (контролю) у формі перевірки у ТОВ «Набережний», складено акт про неможливість проведення заходу державного контролю у зв`язку з ненаданням для ознайомлення книг, реєстрів та документів, ведення яких передбачено законодавством про працю, відомості з питань, яких є предметом перевірки.

Такі дії відповідача ТОВ «Набережний» порушили законні права позивача, призвели до моральних страждань, змусили відчувати приниження, безправність та незахищеність та вже впродовж майже трьох місяців вимагають від неї додаткових зусиль для організації свого життя, пошуку підробіток, неможливості офіційного працевлаштування та гідної оплати праці.

В зв`язку з чим, позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 75 811, 33 грн, яка складається з невиплаченої заробітної плати в розмірі 63 995, 42 грн, компенсації за тимчасову непрацездатність у розмірі 10 881, 82 грн, компенсації за невикористану відпустку у розмірі 934, 09 грн.; стягнути моральну шкоду в розмірі 9 084, 00 грн; зобов`язати ТОВ «Набережний» оформити трудову книжку належним чином.

Ухвалою суду від 19.05.2025 було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву.

30.05.2025 надійшли пояснення ТОВ «Набережний», згідно яких з позовними вимогами не згодні, вважають їх необґрунтованими, такими, що не відповідають дійсним обставинам справи. Так, наказом №17-к від 23.07.2024 про прийняття на роботу керівника ТОВ «Набережний» з 24.07.2024 прийнято на посаду бухгалтера ОСОБА_1 з окладом 12 000.00 грн. на підставі заяви від 23.07.2024, до якої додано копія паспорту, копія РНОКПП, копія трудової книжки. До посадових обов`язків бухгалтера ТОВ «Набережний» входить підготовка документів про доходи та витрати, облік та систематизація господарських операцій, заповнення податкової звітності як на папері, так і в електронних реєстрах. Позивач, перебуваючи на посаді бухгалтера систематично без поважних причин не виконувала обов`язків, покладених на неї трудовим договором та правилами внутрішнього трудового розпорядку, на підтвердження чого складено акт №15 від 20.02.2025, згідно з яким ОСОБА_1 з першого місяця, а саме 24.07.2025р. неналежно виконувала свої посадові обов`язки, не дотримувалась графіку роботи, часто виконувала роботу інших підприємств, на яких вона працювала підчас основної роботи (складання бухгалтерських документів фізичним особам-підприємцям, об`єднанням співвласників багатоквартирних будівель, страхові компанії), залишала робоче місце на час раніше закінчення робочого дня. Інколи відпрошувалась у керівника підприємства по телефону, але заяви про відпустку за власний рахунок не оформлювала, замовчувала факт не підписання документів, відмовлялась підписувати документи. Крім того, як зазначено позивачем у позовній заяві, остання майже кожного місяця з дати прийняття на посаду бухгалтера була тимчасово непрацездатна, у липні 2024р., у серпні 2024р., у жовтні 2024р., у грудні 2024р., у лютому 2025р. Зазначене систематичне неналежне виконання посадових обов`язків з боку ОСОБА_1 , покладених на неї трудовим договором, правилами внутрішнього трудового розпорядку стало наслідком домовленості між керівництвом ТОВ «Набережний» та ОСОБА_1 про негайне припинення трудових відносин, шляхом складання останньою заяви про звільнення з 20.02.2025р. за власним бажанням на підставі ст.ст.38, 39 КЗпП України. Наказ про звільнення ОСОБА_1 не підписаний, через те, що поки на підприємстві оформлювали документи, позивач покинула робоче місце, що підтверджується відповідним актом №2 від 20.02.2025р.

В період займання посади бухгалтера у ТОВ «Набережний» ОСОБА_1 з 24.07.2024 по 20.02.2025 скарги від позивача щодо невчасної і не в повному обсязі виплаченої заробітної плати, інших обов`язків платежів не надходили.

Посилання позивача у позовній заяві про заборгованість невиплаченої заробітної плати у розмірі 63 995,42 грн, загальної суми невиплаченої компенсації за тимчасову непрацездатність у розмірі 10 881,82 грн., компенсації за два дні щорічної основної відпустки та залишок боргу від виплаченої не в повному обсязі суми за 12 днів відпустки у загальному розмірі 934,09 грн. не відповідає дійсним обставинам справи. Так, відповідно до вимоги ОСОБА_1 на розрахунок, адресований керівництву ТОВ «Набережний», позивач зазначає про виплату їй за період роботи, саме з липня 2024р. по лютий 2025р. включно, суму у розмірі 128 000, 00 грн. Згідно даної вимоги позивач зазначає про наявність заборгованості підприємства зі сплати заробітної плати у розмірі 14 000,00 грн. станом на 21.02.2025р. та необхідністю перерахування сказаної суми на її картковий рахунок. Крім того, на підтвердження вищезазначеного є роздруківки платіжних інструкцій АТ КБ «Приватбанк», згідно з якими платником ОСОБА_2 (заступник директора ТОВ «Набережний») перераховано на картковий рахунок отримувача ОСОБА_1 грошові кошти на загальну суму 103 530,15 грн. Вважають, що вказані виплати здійснені в рахунок оплати ТОВ «Набережний» ОСОБА_1 заробітної плати, компенсації за тимчасову непрацездатність, компенсації за відпустку.

Таким чином, за усною домовленістю із ОСОБА_1 керівник ТОВ «Набережний» Єгізарян М.К. перерахував ОСОБА_1 грошові кошти, вважаючи, що ОСОБА_1 в подальшому оформить відповідні бухгалтерські документи, поставить підпис в відомостях про отримання заробітної плати. Але, позивач по даній справі такі дії не здійснив, що підтверджується також письмовими поясненнями бухгалтера ТОВ «Набережний» ОСОБА_3 .

Будь-яких інших договорів чи зобов`язань між керівником ТОВ «Набережний» ОСОБА_2 та ОСОБА_1 як фізичними особами не виникало. Ввважають, що діючи недобросовісно, ОСОБА_1 привласнила грошові кошти в сумі 128 000,00 грн. Між сторонами відсутні договірні відносини, оскільки відповідач в особі заступника директора ТОВ «Набережний» перераховував грошові кошти, які позивач погодилась отримати в рахунок оплати заробітної плати та інших платежів в межах виконання трудових обов`язків, однак не здійснила належним чином оформлення відповідних бухгалтерських документів, а саме розрахункові відомості.

04.06.2025 надійшли пояснення позивача, згідно яких ОСОБА_1 заперечує будь-які порушення трудового договору. Так, в акті № 2 від 20.02.2025 вказано, що остання власноруч отримала від бухгалтера 8 000,00 грн і відмовилась від підписання розрахункової відомості. Однак, її просили підписати ордер про видачу заробітної плати на суму 9586 грн - суму, яку вона не отримувала. В цьому ж акті вказано, що 20.02.2025 позивач покинула робоче місце, не дочекавшись належним чином оформлених документів. Це твердження суперечить подальшим неодноразовим проханням позивача оформити належним чином трудову книжку та видати наказ про звільнення. Відповідач зазначає, що на її картковий рахунок були перераховані грошові кошти в сумі 103 530, 15 грн. та вважає їх здійсненими в рахунок оплати заробітної плати, компенсації за тимчасову непрацездатність, компенсації за відпустку. Так, грошові кошти дійсно були перераховані на її картковий рахунок, що підтверджується випискою з карток за період з 01.11.2024 по 20.02.2025, але сума їх більше 155 050 грн. Разом з тим, позивачем ці кошти одразу були перераховані як добові водіям ТОВ «Набережний», що підтверджується тією ж випискою з карток за період з 01.11.2024 по 20.02.2025 та аналізом виплат добових по водіям за відповідні періоди. Тож грошові кошти у сумі 155 050, 00 грн ніяк не можна вважати коштами, що були виплачені в рахунок оплати заробітної плати, компенсації за тимчасову непрацездатність, компенсації за відпустку.

Ці кошти були перераховані з карткового рахунку саме фізичної особи ОСОБА_2 , а не юридичної особи ТОВ «Набережний» на картковий рахунок фізичної особи ОСОБА_1 .

Крім того, між позивачем та директором ТОВ «Набережний» при прийомі на роботу були усні домовленості, які вона й зазначила у вимогі про розрахунок, а саме, директором були обіцяні грошові заохочення за контроль водіїв і попередження перевитрат палива. Також, дізнавшись, що чоловік позивача загинув під час виконання бойових завдань, директор пообіцяв підтримку. Була обумовлена сума у розмірі 20 000,00 грн. щомісячно. Ці премії вона частково отримувала готівкою, однак отримавши довідку ОК 5, побачила, що суми нарахованої заробітної плати не співпадають. Саме виплати готівкою, а не на картковий рахунок підтверджується вимогою про розрахунок та пояснювальною запискою ОСОБА_3 від 17.12.2024, в якій вказано «відомості про виплату готівки ОСОБА_1 не підписані». При цьому довідкою ОК-5 такі суми не підтверджуються, що свідчить про те, що відповідач не сплачує в ПФУ належні платежі, тому й відомості про виплату заробітної плати приховують від працівників.

В судовому засіданні позивач на задоволенні позовних вимог наполягала.

Представники відповідача в судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог.

Допитана як свідок ОСОБА_4 пояснила, що на підприємстві заробітну плату видають готівкою. Вона, як головний бухгалтер, отримує кошти в банку, керівник видає, а відомості підписують працівники коли зможуть, зважаючи на характер роботи. ОСОБА_1 працювала бухгалтером, вона знала порядок отримання заробітної плати, отримувала її, але у відомостях про отримування не розписувалася.

Вислухавши сторони, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідно до копії трудової книжки НОМЕР_1 ОСОБА_1 24.07.2024 прийнята до ТОВ «Набережний» на посаду бухгалтера (наказ№17-к від 23.07.2024). 20.02.2025 звільнена за власним бажанням (наказ №03 від 19.02.2025). Запис щодо звільнення підписом керівника та печаткою підприємства (т.1 а.с.7).

01.01.2024 затверджений і введений в дію штатний розклад ТОВ «Набережний», згідно якого затверджена одна штатна одиниця бухгалтер із окладом 11 000,00 грн (т.1 а.с. 281), наказом від 01.04.2024 бухгалтеру встановлений оклад 12 000,00 грн. (т. 1 а.с. 279), 01.01.2025 бухгалтеру встановлений оклад 15 000,00 грн (т.1 а.с. 275, 276).

Наказом № 17-к від 23.07.2024 ОСОБА_1 прийнята на роботу на посаду бухгалтера з 24.07.2024 з окладом (тарифна ставка) 12 000,00 грн (т.1 а.с. 212).

20.02.2025 ОСОБА_1 склала заяву про звільнення з роботи за власним бажанням згідно ст.ст.38,39 КЗпПУ (т.1 а.с.16).

Наказом №03-к від 19.02.2025 ОСОБА_1 звільнено з 20.02.2025 з посади бухгалтера за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпПУ (т.1 а.с. 195).

З листа Південно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці від 24.04.2025 вбачається, що за зверненням ОСОБА_1 про можливе порушення законодавства про працю за результатами спроби проведення перевірки ТОВ «Набережний» складено акт про неможливість проведення заходу державного контролю у зв`язку з ненаданням для ознайомлення книг, реєстрів та документів, ведення яких передбачено законодавством про працю, відомості з питань, які є предметом перевірки (т.1 а.с.10-11).

З заяви від 25.02.2025 вбачається, що ОСОБА_1 зверталася до ТОВ «Набережний» з проханням надати довідки про нараховану заробітну плату, про середню заробітну плату за 2024-2025 рок, про нараховану та невиплачену компенсацію за невикористану відпустку, про нараховану та невиплачену компенсацію за період тимчасової непрацездатності, оригінал наказу про прийняття на роботу та наказу про звільнення (т.1 а.с.12,14).

20.02.2025 працівниками ТОВ «Набережний» було складено акт №15, згідно якого ОСОБА_1 з 24.07.2024 неналежно виконувала свої посадові обов`язки, не дотримувалася графіку роботи, залишала робоче місце раніше, відмовилася підписувати документи (т.1 а.с. 44).

Також з Акту №2 від 20.02.2025 №15 слідує, що ОСОБА_1 20.02.2025 після написання заяви, отримавши кошти від головного бухгалтера в розмірі 8 000,00 грн, не дочекавшись керівника покинула робоче місце не оформивши документи, наказ на звільнення не підписано, розрахункові відомості за попередній період не підписані (т.1 а.с.46).

Згідно копії пояснювальної записки від 17.12.2024 бухгалтера по заробітній платі ОСОБА_3 відомості на виплату готівки ОСОБА_1 не підписані, вона часто хворіла, кошти перераховували на її картковий рахунок (т.1 а.с. 58).

Згідно з розрахунковими листками ТОВ «Набережний» (т.1 а.с. 253-255) ОСОБА_1 було нараховано, без вирахування податків та зборів: за липень 2024 року- 1846,15 грн; за серпень 2024 року- 13 984,61 грн, з них оплата лікарняних листів 1846,15 грн; за вересень 2024 року-12 500,00 грн; за жовтень 2024 року-8 307,69 грн; за листопад 2024 року-16 341, 70 грн, з них оплата лікарняних листів - 4341,70 грн; за грудень 2024 року-11 953,75 грн, з них оплата лікарняних листів 1873,75 грн; за січень 2025 року-16 226,45 грн, з них чергова відпустка -4 893,12 грн; за лютий 2025 року-9 141, 31 грн, з них оплата лікарняних листів 2 133, 30 грн., компенсація відпустки за 2 дні 854,72 грн. Всього за період з липня 2024 по лютий 2025 року нараховано 90 301,66 грн.

Згідно інформації ТОВ «Набережний» про нарахування коштів на оплату відпустки ОСОБА_1 за період перебування у відпустці з 01.01.2025 по 12.01.2025 нараховано 4 893,12 грн (т.1 а.с. 257).

Згідно інформації ТОВ «Набережний» про нарахування коштів ОСОБА_1 нарахована компенсація за невикористану відпустку за 2 дні у розмірі 854, 72 грн (т.1 а.с.258).

З повідомлень про виплату коштів застрахованим особам вбачається, що ТОВ «Набережний» виплатило застрахованій особі ОСОБА_1 07.11.2024 -868,34 грн та 1 302, 51 грн (т.1 а.с. 184); 07.03.2025-1706,64 грн та 1279,98 грн (т.1 а.с.188).

Судом досліджені відомості ТОВ «Набережний на виплату готівки (за кореспондуючим рахунком 661 «Розрахунки за заробітною платою»), з яких вбачається:

за липень 2024р. ОСОБА_1 до видачі 1 486,10 грн., підпис про одержання відсутній (відомість №61, т.2 а.с. 90-92);

за серпень 2024р. ОСОБА_1 до видачі 1 486,10 грн., підпис про одержання відсутній (відомість №64, т.2 а.с. 79);

за серпень 2024р. ОСОБА_1 до видачі 1 486,10 грн., підпис про одержання відсутній (відомість №65, т.2 а.с. 80);

за серпень 2024р. ОСОБА_1 до видачі 4 086,90 грн., підпис про одержання відсутній (відомість №66, т.2 а.с. 81-82);

за серпень 2024р. ОСОБА_1 до видачі 5 684,60 грн., підпис про одержання відсутній (відомість №74, т.2 а.с. 72-73);

за вересень 2024р. ОСОБА_1 до видачі 4 636,80 грн., підпис про одержання відсутній (відомість №79, т.2 а.с. 67-68);

за вересень 2024р. ОСОБА_1 до видачі 5 425,70 грн., підпис про одержання відсутній (відомість №81 т.2 а.с. 59-60);

за жовтень 2024р. ОСОБА_1 до видачі 4 830,00 грн., підпис про одержання відсутній (відомість №85 т.2 а.с. 53-54);

за жовтень 2024р. ОСОБА_1 до видачі 1 857, 70 грн., підпис про одержання відсутній (відомість №88 т.2 а.с. 40-41);

за листопад 2024р. ОСОБА_1 до видачі 1 747,50 грн., підпис про одержання відсутній (відомість №91 т.2 а.с. 46);

за листопад 2024р. ОСОБА_1 до видачі 1 747,50 грн., підпис про одержання відсутній (відомість №93 т.2 а.с. 42);

за листопад 2024р. ОСОБА_1 до видачі 4 830,00 грн., підпис про одержання відсутній (відомість №94 т.2 а.с. 32-35);

за листопад 2024р. ОСОБА_1 до видачі 3 961,70 грн., підпис про одержання відсутній (відомість №96 т.2 а.с. 27-28);

за грудень 2024р. ОСОБА_1 до видачі 4 435,20 грн., підпис про одержання відсутній (відомість №102 т.2 а.с. 12-13);

за грудень 2024р. ОСОБА_1 до видачі 3 326, 50 грн., підпис про одержання відсутній (відомість №106 т.2 а.с. 5-6);

за грудень 2024р. ОСОБА_1 до видачі 1 442,70 грн., підпис про одержання відсутній (відомість №107 т.2 а.с. 7);

за січень 2025р. ОСОБА_1 до видачі 7 186, 80 грн., підпис про одержання відсутній (відомість №8, т.1 а.с. 236-237);

за січень 2025р. ОСОБА_1 до видачі 3 767,70 грн., підпис про одержання відсутній (відомість №2 т.1 а.с. 241-242);

за січень 2025р. ОСОБА_1 до видачі 1 540, 00 грн., підпис про одержання відсутній (відомість №4 т.1 а.с. 243-244);

за лютий 2025р. ОСОБА_1 до видачі 2 999,70 грн підпис про отримання з відміткою 03.04.2025 (відомість №14, т.1 а.с. 238).

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Частиною четвертою статті 43 Конституції України передбачено право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про оплату праці», частиною першою статті 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

За положеннями статті 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Статтею 47 КЗпП України передбачено обов`язок власника або уповноваженого ним органу в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно статті 6 Закону України «Про відпустки» щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору.

За приписами статті 24 цього Закону у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки.

У рішенні від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013 у справі № 1-13/2013, щодо тлумачення положень частини другої статті 233 КЗпП України, статей 1, 12 Закону №108/95-ВР Конституційний Суд України зазначив, що поняття «заробітна плата» і «оплата праці», які використано в законах, що регулюють трудові правовідносини, є рівнозначними в аспекті наявності у сторін, які перебувають у трудових відносинах, прав і обов`язків щодо оплати праці, умов їх реалізації та наслідків, що мають настати у разі невиконання цих обов`язків, а також вказав, що під заробітною платою, що належить працівникові, необхідно розуміти всі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, установлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат.

У частині першій статті 116 КЗпП України визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Обов`язок здійснювати нарахування та виплату заробітної плати, інших виплат, належних працівникові, а так само вести бухгалтерський, податковий облік тощо, лежить на працедавцеві, а не на працівникові. За цих обставин, втрата підприємством первинних документів не позбавляє його обов`язку здійснювати нарахування та виплату заробітної плати. Відповідно до висновку Верховного Суду, який викладено у постановах від 28 березня 2018 року у справі № 243/5469/17, від 08 лютого 2023 року у справі № 757/23764/20-ц, відомості щодо виплати заробітної плати не обмежуються лише первинною документацією.

Відповідно до частини другої статті 30 Закону України «Про оплату праці» роботодавець зобов`язаний забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку.

Згідно з частинами другою, третьою статті 8 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» питання організації бухгалтерського обліку на підприємстві належать до компетенції його власника (власників) або уповноваженого органу (посадової особи) відповідно до законодавства та установчих документів. Відповідальність за організацію бухгалтерського обліку та забезпечення фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій у первинних документах, збереження оброблених документів, регістрів і звітності протягом встановленого терміну, але не менше трьох років, несе власник (власники) або уповноважений орган (посадова особа), який здійснює керівництво підприємством відповідно до законодавства та установчих документів.

Відповідно до частин першої, сьомої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Підприємство вживає всіх необхідних заходів для запобігання несанкціонованому та непомітному виправленню записів у первинних документах і регістрах бухгалтерського обліку та забезпечує їх належне зберігання протягом встановленого строку.

Враховуючи, що трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства або уповноваженим ним органом, за якою власник підприємства або уповноважений ним орган зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату (частина перша статті 21 КЗпП України), що обов`язок організувати бухгалтерський облік на підприємстві покладено на власника або уповноважений ним орган, саме відповідач має довести, що він виплатив позивачу заробітну плату.

Відповідно до підпункту 14.1.180 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (далі - ПК України) податковий агент щодо податку на доходи фізичних осіб - юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ), самозайнята особа, представництво нерезидента - юридичної особи, інвестор (оператор) за угодою про розподіл продукції, які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) зобов`язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність контролюючим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18 та розділом IV цього Кодексу.

Згідно з пунктом 51.1 статті 51 ПК України платники податків, в тому числі податкові агенти, зобов`язані подавати контролюючим органам у строки, встановлені цим Кодексом для податкового кварталу, податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків.

Підпункт «б» пункту 176.2 статті 176 ПК України визначає, що особи, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів, зобов`язані подавати у строки, встановлені цим Кодексом для податкового кварталу, податковий розрахунок суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, а також суми утриманого з них податку до контролюючого органу за місцем свого розташування.

Крім того, відповідно до пункту 2 розділу ІІІ Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 18 червня 2014 року №10-1, індивідуальні відомості про застраховану особу з реєстру застрахованих осіб надаються страхувальникам та/або застрахованій особі на паперових носіях за формою згідно з додатком 1 (ОК-5) або додатком 2 (ОК-7) до цього Положення.

У постановах Верховного Суду від 23 листопада 2022 року в справі № 757/58583/19-ц, від 08 лютого 2023 року в справі № 757/23764/20-ц, від 24 квітня 2024 року в справі № 757/56163/19-ц, від 30 жовтня 2024 року в справі № 219/4691/21 викладено правовий висновок, що згідно з положеннями статей 115, 116 КЗпП України відсутність заборгованості перед позивачем має довести саме роботодавець, але це не звільняє позивача від процесуального обов`язку доведення наявності права на отримання відповідних сум.

Працівник є слабшою ніж роботодавець стороною у трудових правовідносинах. Водночас у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця (така позиція викладена в пунктах 67, 69, 70, 72 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц (провадження № 14-623цс18)).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19), сформульовано висновки про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони.

Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину потрібно доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний.

Статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

У відповідності до ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст.89 ЦПК України).

Так, з розрахункових листів ТОВ «Набережний» вбачається, що за період з липня 2024 по лютий 2025 року ОСОБА_1 нараховано 90 301, 66 грн без вирахування податків та зборів, 71 386,59 грн після відрахування податків.

Крім того з наданої позивачем виписки з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (форма ОК-5) слідує, що з липня 2024 року по лютий 2025 року ОСОБА_1 було нараховано заробітну плату та було сплачено страхові внески.

Так, з вказаної виписки слідує, що ОСОБА_1 було нараховано такі суми: липень 2024 року 2 953,84 грн, серпень 2024 року 12 876, 92 грн, вересень 2024 року 12 500,00 грн, жовтень 2024 року 12 649,39 грн, листопад 2024 року 12 000,00 грн, грудень 2024 року 11 953,75 грн, січень 2025 року 16 226, 45 грн, лютий 20025 року 9 786, 59 грн. Всього за період з липня 2024 по лютий 2025 року нараховано 90 946,94 грн (т.1 а.с. 17-19).

Тобто, за вказаний період ТОВ «Набережний» нараховувало доходи ОСОБА_1 та сплачувало страхові внески за неї.

Згідно відомостей ТОВ «Набережний на виплату готівки (за кореспондуючим рахунком 661 «Розрахунки за заробітною платою») за період з липня 2024 року по лютий 2025 року ОСОБА_1 до видачі належали суми заробітної плати в розмірі 67 965,30 грн, після відрахування належних податків та зборів. Зазначені відомості не містять підпису позивача, окрім відомості за лютий 2025 року про отримання 2 999, 70 грн.

Відповідачем надано суду копію вимоги на розрахунок, адресований керівництву ТОВ «Набережний», де Яшина Л. зазначає про виплату їй за період роботи, саме з липня 2024 р. по лютий 2025 р. включно, суму у розмірі 128 000, 00 грн. Згідно даної вимоги остання зазначає про наявність заборгованості підприємства зі сплати заробітної плати у розмірі 14 000,00 грн. станом на 21.02.2025р. та необхідністю перерахування сказаної суми на її картковий рахунок (т.1 а.с.47).

З наданих відповідачем копій платіжних інструкцій (т.1 а.с.48-56) вбачається, що платником ОСОБА_2 на рахунок отримувача ОСОБА_1 в період з 01.11.2024 по 05.02.2025 було перераховано 103 530, 15 грн, призначення платежу переказ власних коштів.

Відповідач вважає, що ці виплати були здійснені в рахунок оплати ТОВ «Набережний» ОСОБА_1 заробітної плати, компенсації за тимчасову непрацездатність, компенсації за відпустку.

Позивач не заперечувала отримання зазначених коштів, проте зазначила, що за вказаний період на її картку було перераховано кошти у розмірі 155 050,00 грн. В свою чергу, вказує, що ці кошти одразу були перераховані як добові водіям ТОВ «Набережний» що підтверджується випискою з карток позивача за період з 01.11.2024 по 20.02.2025 (т.1 а.с. 65-92). Зазначає, що кошти були перераховані фізичною особою ОСОБА_2 , а не юридичною особою ТОВ «Набережний».

Суд не погоджується з твердженням відповідача про відсутність заборгованості по виплаті заробітної плати зважаючи на виплати, які були здійснені фізичною особою ОСОБА_2 на картку позивача.

Так, відповідачем не доведено, що вказані виплати є саме виплатою заробітної плати, оскільки відомості про те, що з вказаних сум сплачувались ПДВ, військовий збір та профспілковий збір в матеріалах справи відсутні.

Сама позивач в ході розгляду справи заперечувала ту обставину, що зазначені кошти виплачувались їй відповідно саме з метою погашення боргу по заробітній платі, мова про яку йде в позові.

Крім того, з виписки з банківського рахунку позивача (т.1 а.с.90-92) вбачається, що позивачем вказані кошти перераховувалися на рахунки водіям ТОВ «Набережний».

Таким чином, вказані вище докази в їх сукупності підтверджують ту обставину, що в ТОВ «Набережний» є заборгованість щодо нарахованої, але не виплаченої заробітної плати перед ОСОБА_1 .

Позивачем було заявлено вимогу про стягнення заборгованості у розмірі 75 811, 33 грн, яка складається з невиплаченої заробітної плати в розмірі 63 995, 42 грн, компенсації за тимчасову непрацездатність у розмірі 10 881, 82 грн, компенсації за невикористану відпустку у розмірі 934, 09 грн.

При вирішення питання щодо розміру заборгованості відповідача щодо нарахованої, але не виплаченої заробітної плати суд бере за основу розрахункові листи ТОВ «Набережний», з яких вбачається, що за період з липня 2024 по лютий 2025 року ОСОБА_1 нараховано 90 301, 66 грн без вирахування податків та зборів. Також суд бере до уваги, що зазначені нарахування містять у собі нарахування за оплату лікарняних листів (серпень 2024 року 1846,15 грн; листопад 2024 року - 4341,70 грн; грудень 2024 року 1873,75 грн; лютий 2025 року - 2 133, 30 грн.), нарахування відпустки у січні 2025 року - 4 893,12 грн; нарахування компенсації відпустки за 2 дні 854,72 грн у лютому 2025 року.

Відповідачем не надано суду доказів отримання позивачем заробітної плати за період роботи з липня 2024 року по лютий 2025 року.

З наданих суду відомостей ТОВ «Набережний на виплату готівки (за кореспондуючим рахунком 661 «Розрахунки за заробітною платою») вбачається, що ОСОБА_1 отримала виплату лише у лютому 2025 року в розмірі 2 999,70 грн, що підтверджується підписом про отримання з відміткою 03.04.2025 у відомості №14 ( т.1 а.с. 238).

Позивач в судовому засіданні зазначала, що отримала кошти в розмірі 10 000,00 грн як аванс, також отримувала кошти в розмірі 2 299,70 грн лікарняних.

Оцінюючи докази у їх сукупності, суд вважає доведеною ту обставину, що у відповідача перед позивача наявна заборгованість із заробітної плати, а тому зважаючи на принцип диспозитивності суд вважає за необхідне задовольнити вимогу про стягнення заборгованості по заробітній платі в межах заявлених вимог, а саме 75 811, 33 грн без урахування обов`язкових податків і зборів.

Щодо позовних вимог про зобов`язання зобов`язати ТОВ «Набережний» оформити трудову книжку належним чином суд зазначає наступне.

Згідно з п.2.26 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України, Міністерства праці України та Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58 (далі-Інструкція) - записи про причини звільнення у трудовій книжці повинні проводитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства із посиланням на відповідну статтю, пункт закону.

Згідно п. 4.1. у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Враховуючи, що представником відповідача під час судового розгляду справи не оспорювались такі обставити як відсутність засвідчення підписом керівника та печатки підприємства, то позов в цій частині підлягає задоволенню.

Щодо вимог про відшкодування моральної шкоди.

Обґрунтовуючи позовну вимогу про відшкодування моральної шкоди ОСОБА_1 зазначила, що дії відповідача порушили її законні права, призвели до моральних страждань, змусили відчувати приниження, безправність та незахищеність та вже впродовж майже трьох місяців вимагають від неї додаткових зусиль для організації свого життя, пошуку підробіток, неможливості офіційного працевлаштування та гідної оплати праці. Моральну шкоду оцінила в розмірі 9 084, 00 грн.

Відповідно до статті 237-1 КЗпП України відшкодування роботодавцем моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав, у тому числі внаслідок дискримінації, мобінгу (цькування), факт якого підтверджено судовим рішенням, що набрало законної сили, призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно ч.3ст.23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей позивача або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Враховуючи встановлені в судовому засіданні причини невиплати заробітної плати, невнесення відповідних відміток в трудову книжку, характер правовідносин, глибину фізичних і душевних страждань позивача, ступінь вини відповідача, враховуючи вимоги розумності і справедливості, дійшов висновку, що завдана моральна шкода підлягає компенсації в сумі 1 000,00 грн.

Враховуючи, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору, з відповідача згідно ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню судовий збір на користь держави.

Судові витрати у виді витрат на професійну правничу допомогу, які просив стягнути представник відповідача, слід залишити за відповідачем.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 263-265 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Стягнути товариства з обмеженою відповідальністю «Набережний» на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , заборгованість по невиплаченій заробітній платі в розмірі 75 811, 33(сімдесят п`ять тисяч вісімсот одинадцять грн тридцять три коп.) гривень , моральну шкоду в розмірі 1 000,00 (одна тисяча) гривень.

Зобов`язати ТОВ «Набережний» засвідчити запис у трудовій книжці ОСОБА_1 щодо звільнення підписом керівника та печаткою підприємства .

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Набережний» на користь держави судовий збір у розмірі 1 211, 20 гривень.

На підставі п.2 ч.1 ст.430 ЦПК України допустити до негайного виконання рішення в частині присудження ОСОБА_1 виплати заробітної плати, за один місяць.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення протягом тридцяти днів з дня його проголошення, може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя В.В.Лященко