УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.11.2025 суддя Володимирського міського суду Волинської області Пустовойт Т.В., ознайомившись з матеріалами позовної заяви ОСОБА_1 , представник позивача ОСОБА_2 , до Володимирської міської ради, Релігійної організації "РЕЛІГІЙНА ГРОМАДА МУЧЕНИЦЬ ВІРИ, НАДІЇ, ЛЮБОВІ ТА МАТЕРІ ЇХ СОФІЇ УПЦ (ПЦУ) МІСТА ВОЛОДИМИР-ВОЛИНСЬКИЙ" про визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування та договору дарування,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 , як член Володимирської територіальної громади Волинської області, звернувся до суду із позовною заявою, в якій просить визнати недійсним рішення Володимир-Волинської міської ради від 28.02.2020 за №№37/21 «Про передачу у власність релігійній організації "РЕЛІГІЙНА ГРОМАДА МУЧЕНИЦЬ ВІРИ, НАДІЇ, ЛЮБОВІ ТА МАТЕРІ ЇХ СОФІЇ УПЦ (Православної церкви України) м.ВОЛОДИМИР-ВОЛИНСЬКИЙ житлового будинку АДРЕСА_1 ", а також визнати недійсним договір дарування між Володимир-Волинською міською радою та Релігійної організації "РЕЛІГІЙНА ГРОМАДА МУЧЕНИЦЬ ВІРИ, НАДІЇ, ЛЮБОВІ ТА МАТЕРІ ЇХ СОФІЇ УПЦ (ПЦУ) МІСТА ВОЛОДИМИР-ВОЛИНСЬКИЙ".

Статтею 1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що територіальна громада це жителі, об`єднані постійним проживанням у межах села, селища, міста, що є самостійними адміністративно-територіальними одиницями, або добровільне об`єднання жителів кількох сіл, селищ, міст, що мають єдиний адміністративний центр.

Пунктом 30 частини 1 статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (далі Закон) визначено, що виключною компетенцією сільських, селищних, міських рад є в тому числі прийняття рішень щодо відчуження відповідно до закону комунального майна; затвердження місцевих програм приватизації, а також переліку об`єктів комунальної власності, які не підлягають приватизації; визначення доцільності, порядку та умов приватизації об`єктів права комунальної власності; вирішення питань про придбання в установленому законом порядку приватизованого майна, про включення до об`єктів комунальної власності майна, відчуженого у процесі приватизації, договір купівлі-продажу якого в установленому порядку розірвано або визнано недійсним, прийняття рішення про здійснення публічно-приватного партнерства щодо об`єктів комунальної власності, у тому числі на умовах концесії, про передачу об`єктів права комунальної власності на праві узуфрукта комунального майна, про створення, ліквідацію, реорганізацію та перепрофілювання юридичних осіб комунальної власності відповідної територіальної громади.

Тим же Законом визначено право комунальної власності - право територіальної громади володіти, доцільно, економно, ефективно користуватися і розпоряджатися на свій розсуд і в своїх інтересах майном, що належить їй, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування.

Згідно із ч. 1 ст. 59 цього Закону рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

П.п..2 ч.1 ст.2 Бюджетного кодексу визначає, що бюджети місцевого самоврядування це бюджети сільських, селищних, міських територіальних громад, а також бюджети районів у містах (у разі утворення районних у місті рад). Бюджетною програмою є сукупність заходів, спрямованих на досягнення єдиної мети, завдань та очікуваного результату, визначення та реалізацію яких здійснює розпорядник бюджетних коштів відповідно до покладених на нього функцій.

В позовні заяві позивач наголошує на тому, що бюджетною програмою Володимир-Волинської міської ради на 2020-2021 роки не передбачалось включення Релігійній організації "РЕЛІГІЙНА ГРОМАДА МУЧЕНИЦЬ ВІРИ, НАДІЇ, ЛЮБОВІ ТА МАТЕРІ ЇХ СОФІЇ УПЦ (ПЦУ) МІСТА ВОЛОДИМИР-ВОЛИНСЬКИЙ" укладення договору дарування будинку за вказаною адресою. Враховуючи це, позивач вважає, що при укладення рішення міською радою були допущені порушення Бюджетного кодексу та ЗУ «Про місцеве самоврядування», а відтак воно є незаконним та підлягає скасуванню, оскільки порушує права територіальної громади на отримання максимального економічного ефекту від використання об`єкта комунальної власності.

Аналіз наведених норм права та наведених позивачем обставин, дає підстави вважати, що до справ адміністративної юрисдикції (у редакції КАС України, чинній на час звернення ОСОБА_1 до суду) процесуальний закон відніс публічно-правові спори, ознакою яких є не лише особливий суб`єктний склад (один суб`єкт законодавчо уповноважений владно керувати поведінкою іншого суб`єкта, а останній відповідно зобов`язаний виконувати вимоги та приписи такого суб`єкта владних повноважень), але й їх виникнення з приводу виконання чи невиконання суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій, крім спорів, для яких закон установив інший порядок судового вирішення. При цьому управлінські функції суб`єкт владних повноважень виконує та/ або не виконує у правовідносинах, у яких виник спір, а прийняте суб`єктом владних повноважень рішення, вчинені дії або бездіяльність безпосередньо стосуються правового статусу (прав, свобод, законних інтересів, обов`язків) особи, яка звертається до суду.

Згідно із ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За визначенням ч. 1 ст. 4 КАС України, адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - це спір, у якому, зокрема, хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Таким чином, згідно із положеннями ст. 4 КАС України, справою адміністративної юрисдикції, яку може бути передано на вирішення адміністративного суду, є спір, що виник між суб`єктами суспільних відносин стосовно їх прав і обов`язків у правовідносинах, в яких хоча б один суб`єкт законодавчо уповноважений керувати поведінкою іншого (інших) суб`єкта, а цей суб`єкт, відповідно, зобов`язаний виконувати вимоги та приписи такого суб`єкта владних повноважень.

Необхідною та єдиною ознакою суб`єкта владних повноважень є здійснення цим суб`єктом владних управлінських функцій, при цьому ці функції повинні здійснюватися суб`єктом саме у тих правовідносинах, у яких виник спір.

Отже, до справ адміністративної юрисдикції віднесені публічно-правові спори, ознакою яких є не лише спеціальний суб`єктний склад, але і підстава виникнення (з приводу виконання чи невиконання суб`єктом владних повноважень публічно-владних управлінських функцій, причому такі функції суб`єкт повинен виконувати саме у тих правовідносинах, в яких виник спір).

Згідно з частиною 1 статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: (1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; (2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; (3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; (4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; (5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; (6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

За правилами п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: 1) спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» означає орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг; (п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що суть спірних правовідносин полягає у оспорюванні правомірності прийнятих відповідачем рішень, а саме: про визнання недійсним рішення Володимир-Волинської міської ради від 28.02.2020 за №№37/21 «Про передачу у власність релігійній організації "РЕЛІГІЙНА ГРОМАДА МУЧЕНИЦЬ ВІРИ, НАДІЇ, ЛЮБОВІ ТА МАТЕРІ ЇХ СОФІЇ УПЦ (Православної церкви України) м.ВОЛОДИМИР-ВОЛИНСЬКИЙ житлового будинку АДРЕСА_1 ", а також визнати недійсним договір дарування між Володимир-Волинською міською радою та Релігійної організації "РЕЛІГІЙНА ГРОМАДА МУЧЕНИЦЬ ВІРИ, НАДІЇ, ЛЮБОВІ ТА МАТЕРІ ЇХ СОФІЇ УПЦ (ПЦУ) МІСТА ВОЛОДИМИР-ВОЛИНСЬКИЙ", при цьому допущені порушення Бюджетного кодексу та ЗУ «Про місцеве самоврядування» як суб`єктом владних повноважень.

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у п. 24 рішення від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» зазначив, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін «судом, встановленим законом» у п. 1 ст. 6 Конвенції передбачає всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що відповідач Володимир-Волинська міська рада Волинської області під час прийняття спірного рішення від 28.02.2020 року «Про передачу у власність релігійній організації "РЕЛІГІЙНА ГРОМАДА МУЧЕНИЦЬ ВІРИ, НАДІЇ, ЛЮБОВІ ТА МАТЕРІ ЇХ СОФІЇ УПЦ (Православної церкви України) м.ВОЛОДИМИР-ВОЛИНСЬКИЙ житлового будинку АДРЕСА_1 » здійснювала владні управлінські функції, оскільки в цих правовідносинах орган місцевого самоврядування реалізовував свої контрольні функції у сфері управління діяльності, що підпадає під юрисдикцію адміністративного суду.

Такі правові висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 січня 2019 року у справі № 371/957/16-а, від 06 лютого 2019 року у справі 346/2888/16-а, від 16 січня 2019 року у справі 361/2562/16-а.

Таким чином, у цій справі спір, який виникає з цивільних правовідносин - відсутній, а дослідженню підлягають виключно владні управлінські рішення Володимир-Волинської міської ради Волинської області, яка у межах спірних відносин діє як суб`єкт владних повноважень, що свідчить про поширення на цю справу юрисдикції адміністративного суду.

Відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

З огляду на вищевказане, вважаю, що у відповідності до п. 1. ч. 1 ст. 186 ЦПК України слід відмовити у відкритті провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , представник позивача Нагурний Є.П., до Володимирської міської ради, Релігійної організації "РЕЛІГІЙНА ГРОМАДА МУЧЕНИЦЬ ВІРИ, НАДІЇ, ЛЮБОВІ ТА МАТЕРІ ЇХ СОФІЇ УПЦ (ПЦУ) МІСТА ВОЛОДИМИР-ВОЛИНСЬКИЙ" про визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування та договору дарування.

Крім того, суддя звертає увагу на ряд недоліків допущених позивачем при подачі позову до суду. Зокрема, назва суду, якого в наявності не існує, оскільки з 25.04.2025 суд перейменовано у Володимирський міський суду Волинської області, у позовні заяві вказано представника позивача ОСОБА_2 , в той час як саму позовну заяву підписано самим ОСОБА_1 , при цьому до позовної заяви не додано ані повноважень представника позивача а ні документу, що посвідчує особу позивача.

Також у відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» ОСОБА_1 , який зазначений платником судового збору у квитанції №2.388011073.1 від 06.11.2025, слід повернути сплачену ним суму судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 186, 260-261, 353-355 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити у відкритті провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , представник позивача ОСОБА_2 , до Володимирської міської ради, Релігійної організації "РЕЛІГІЙНА ГРОМАДА МУЧЕНИЦЬ ВІРИ, НАДІЇ, ЛЮБОВІ ТА МАТЕРІ ЇХ СОФІЇ УПЦ (ПЦУ) МІСТА ВОЛОДИМИР-ВОЛИНСЬКИЙ" про визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування та договору дарування.

Позовну заяву з додатками повернути ОСОБА_1 , в порядку ч. 3 ст. 186 ЦПК України.

Повернути з державного бюджету ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , сплачений ним по квитанції №2.388011073.1 від 06.11.2025 судовий збір в розмірі 2423 (дві тисячі чотириста двадцять три),60 гривень.

Роз`яснити позивачу, що він має право звернутися до суду з позовом в порядку адміністративного судочинства.

Ухвала може бути оскаржена до Волинського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення, що є датою її ухвалення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Тетяна Пустовойт