ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2025 року м.Суми

Справа №585/3993/24

Номер провадження 22-ц/816/1412/25

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),

суддів - Собини О. І. , Рунова В. Ю.

сторони:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 28 січня 2025 року, у складі судді Цвєлодуб Г.О., ухвалене у м. Ромни,

в с т а н о в и в :

18 вересня 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу. Свої вимоги мотивувала тим, що 21 квітня 2023 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб, вони мають спільного малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . На даний час вони не підтримують шлюбних стосунків, втратили почуття любові, взаємоповаги та порозуміння один до одного. Примирення та подальше збереження шлюбу вважає неможливим.

Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 28 січня 2025 року позов задоволено. Розірвано шлюб між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який зареєстрований 21.04.2023 року Печерським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 439.

Після розірвання шлюбу ОСОБА_1 залишено прізвище « ОСОБА_4 ».

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду про розірвання шлюбу скасувати та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Вказує, що не міг бути присутнім під час розгляду справи у зв`язку з перебуванням на військовій службі.

У поясненнях до апеляційної скарги зазначає про порушення правил підсудності справи, оскільки він значиться зареєстрованим у Чернігівській області.

Доводить невідповідність позовної заяви вимогам ст. 175 ЦПК України, утруднення її прочитання через написання від руки, не зазначення про вжиття заходів досудового врегулювання спору.

Повідомляє суд що вони будуть намагатися розірвати шлюб у порядку ст. 109 СК України з укладення договору між батьками щодо прав дитини.

Правом на подання відзиву на апеляційну скаргу позивачка не скористалася.

Позивачка у своїй заяві, вказуючи про неможливість примирення з відповідачем, просила апеляційний суд рішення суду про розірвання шлюбу залишити без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи те, що справа відноситься до категорії малозначних, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно з ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Відповідно до ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Відповідно ст.ст. 110, 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя і якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного із них, що мають істотне значення, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними у пункті 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рішення суду у справі про розірвання шлюбу повинно відповідати вимогам статті 215 ЦПК України. У ньому, зокрема, має бути зазначено дату й місце реєстрації шлюбу, час та причини фактичного його припинення, мотиви, з яких суд визнав збереження сім`ї можливим чи неможливим, обґрунтовані висновки з приводу інших заявлених вимог. У резолютивній частині рішення слід навести відомості, необхідні для реєстрації розірвання шлюбу в органах РАЦС.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу.

Із матеріалів справи убачається, що з 21 квітня 2023 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, мають спільного сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 6).

Також встановлено, що між сторонами припинені шлюбні відносини, їх сім`я фактично розпалася, внаслідок чого подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їхнім інтересам.

Зокрема, у позовній заяві ОСОБА_1 вказала, що сімейні відносини з ОСОБА_2 припинені вже тривалий час, живуть окремо, між ним виникають постійні сварки та непорозуміння.

Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу.

Судом не здобуто, а стороною відповідача не доведено, що сторони підтримують шлюбні стосунки, а тому формальне існування реєстрації шлюбу суперечить інтересам сторін.

Ураховуючи особливий характер сімейних відносин та їх об`єктивну недоступність для оточуючих, суд не вправі покладати в рішенні обов`язку збереження сім`ї на одного з подружжя. Оскільки шлюб між сторонами носить формальний характер, позивачка не має наміру продовжувати подальші шлюбні відносини, збереження шлюбу суперечать її інтересам, ураховуючи конституційне право особи на шлюб за вільною згодою (ст. 51 Конституції України), суд першої інстанції зробив правильний висновок про наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.

Щодо доводів апеляційної скарги про розгляд справи без участі відповідача, колегія суддів зазначає, що при зверненні до суду позивачка вказала адресою місця проживання відповідача ОСОБА_2 АДРЕСА_1 .

За інформацією Городянської міської ради від 13 листопада 2021 року № 951 ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 13).

Відповідно, судові виклики і повідомлення направлялись відповідачу за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем його проживання, у тому числі і в судове засідання на 28 січня 2025 року, що він засвідчив особистим підписом у рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення (а.с. 23, 24).

За встановлених обставин, відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду даної справи, однак в судове засідання повторно не з`явився, не повідомив суд про причини неявки та не подав відзив на позовну заяву.

У матеріалах справи відсутні будь-яке документальне підтвердження перебування відповідача ОСОБА_2 на військовій службі та наявність через це обмежень брати участь у справі особисто чи через представника.

Посилання в апеляційній скарзі на недотримання судом першої інстанції правил підсудності справи, оскільки відповідач значиться зареєстрованим у Чернігівській області, є безпідставними.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Згідно з ч. 2 ст. 28 ЦПК України позови про розірвання шлюбу можуть пред`являтися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача також у разі, якщо на його утриманні є малолітні або неповнолітні діти або якщо він не може за станом здоров`я чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача.

Із матеріалів справи вбачається, що сторони мають малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 6), тому скориставшись передбаченим ч. 2 ст. 28 ЦПК України правом, позивачка звернулася з позовом про розірвання шлюбу за місцем свого проживання.

Згідно із ч. 2 ст. 175 ЦПК України позовна заява подається до суду в письмовій формі і підписується позивачем або його представником, або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.

Тобто, діючий Цивільний процесуальний кодекс України не містить обмеження щодо подання позовної заяви написаної рукописним текстом.

Крім того, колегія суддів зазначає, що у заявах, адресованих апеляційному суду відповідач не вказує про своє бажання зберегти сім`ю, а лише повідомляє про намір розірвати шлюб із позивачкою у порядку ст. 109 СК України з укладення письмового договору між батьками щодо прав дитини.

За таких обставин, ухвалюючи рішення про розірвання шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на підставі ст.ст. 104, 102, 110, 112 СК України, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивачки.

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, дотримуючись принципу змагальності, на підставі наданих сторонами доказів та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Враховуючи те, що справа є малозначною (п. 4 ч. 6 ст. 19 ЦПК України), відповідно до приписів п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст.ст. 367-369, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 28 січня 2025 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий - В. І. Криворотенко

Судді: О. І. Собина

В. Ю. Рунов