Головуючий у суді першої інстанції І. П. Романишена
Суддя - доповідач у суді апеляційної інстанції Л. Д. Поливач
У Х В А Л А

20 листопада 2025 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Поливач Л. Д., розглянув заяву ОСОБА_1 про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду та перевірив виконання вимог статті 356 ЦПК України щодо апеляційної скарги ОСОБА_1 , поданої представником ОСОБА_2 , на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 30 вересня 2025 року, у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів,

у с т а н о в и в :

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 30 вересня 2025 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_3 .

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу із пропуском строку, передбаченого ст. 354 ЦПК України, який просить поновити посилаючись на те, що повне рішення суду було виготовлено 02.10.2025 та оприлюднено 06.10.2025. Проте копія рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 30 вересня 2025 року не була направлена на адресу апелянта, про ухвалене судом рішення йому стало відомо 06.10.2025 з Єдиного державного реєстру судових рішень.

Вирішуючи заяву відповідача про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 30 вересня 2025 року, суд дійшов наступного висновку.

Так, згідно ч. 1 ст. 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 354 ЦПК України учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу (ч. 3 ст. 354 ЦПК України).

Суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення - стаття 127 ЦПК України.

Як вбачається із матеріалів справи, 30.09.2025 за результатами розгляду справи по суті спору судом ухвалено рішення. Згідно протоколу судового засідання 30.09.2025 судовий розгляд справи здійснювався за участю позивача ОСОБА_3 та її представника Кізік А. М., а також представника відповідача Христич О. С. На проголошення рішення учасники справи (їх представники) не з`явилися. 30 вересня 2025 року судом було виготовлено вступну та резолютивну частини рішення.

Електронний примірник рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 30 вересня 2025 рокубуло доставлено до електронного кабінету системи «Електронний суд» представника відповідача - адвоката Христич О. С. (яка брала участь у розгляді справи на підставі ордера на надання правничої допомоги серії ВІ №1318884) 04.10.2025 00:51:01, що підтверджується довідкою про доставку електронного документа (а.с.178, т.ІІ).

Отже, з дня вручення 04.10.2025 представнику відповідача ОСОБА_1 - адвокату Христич О. С. копії рішення суду від 30.09.2025, у відповідності до вимог п. 1 ч. 2 ст. 354 ЦПК України, сторона відповідача мала право на апеляційне оскарження рішення суду протягом тридцяти днів з дня вручення рішення суду, тобто апеляційну скаргу на оскаржуване рішення суду необхідно було подати до 04.11.2025.

Разом з тим, апеляційну скаргу подано до апеляційного суду 05.11.2025 через електронний кабінет в системі «Електронний суд» представником ОСОБА_1 - адвокатом Заметою Н. О., яка діє на підставі ордеру на надання правничої допомоги серії АР №1272096, виданого 21.10.2025 згідно договору про надання правничої допомоги від 21.10.2025 б/н, тобто з пропуском строку, встановленого п. 1 ч. 2 ст. 354 ЦПК України.

Заявляючи клопотання про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 30 вересня 2025 року, як на поважність причин пропуску строку на подання апеляційної скарги відповідач вказує на те, що копія оскаржуваного рішення не була вручена йому особисто, про ухвалене судом рішення йому стало відомо 06.10.2025 із Єдиного державного реєстру судових рішень.

Однак апеляційний суд вважає, що наведене не може слугувати підставою для поновлення відповідачу пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, з огляду на таке.

Питання щодо вручення судового рішення врегульовано статтею 272 ЦПК України.

Так, відповідно до ч. 5 ст. 272 ЦПК України учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, а в разі відсутності електронного кабінету - рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси (ч. 6 ст. 272 ЦПК України).

Отже, надсилання судового рішення в той чи інший спосіб учаснику справи є процесуальним обов`язком суду.

Як вбачається із матеріалів справи електронний примірник рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 30 вересня 2025 року було доставлено до електронного кабінету системи «Електронний суд» представника відповідача адвоката Христич О. С. (яка брала участь у розгляді справи на підставі ордера на надання правничої допомоги серії ВІ №1318884) 04.10.2025 00:51:01, що підтверджується довідкою про доставку електронного документа (а.с.178, т.ІІ).

Відповідно до вимог ст. 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Статтею 59 Конституції України кожному гарантується право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно ч. 7 ст. 272 ЦПК України, якщо копію судового рішення вручено представникові, вважається, що її вручено й особі, яку він представляє.

Таким чином, відповідно до вимог статті 272 ЦПК України рішення суду від 30.09.2025 було належним чином вручено стороні відповідача, оскільки електронний примірник рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 30 вересня 2025 року було доставлено до електронного кабінету системи «Електронний суд» представника відповідача адвоката Христич О. С., а відтак воно вважається врученим і відповідачу ОСОБА_1 .

З урахуванням наведеного, право на апеляційне оскарження рішення суду на підставі закону могло бути використане стороною відповідача з урахуванням положень п. 1 ч. 2 ст. 354 ЦПК України у строк до 04.11.2025. Таким правом сторона відповідача не скористалась.

Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

При цьому, як наголошує в своїх рішеннях Європейський суд, позивач як сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

У силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнова проти України»)

Відповідно до приписів ч. 1 статті 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь у всіх етапах розгляду, що мають безпосередній стосунок до нього, утримуватися від використання прийомів для затягування процесу, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухань.

Отже, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правам та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Цивільний процесуальний закон покладає на сторони обов`язок щодо добросовісності їх дій, оскільки вона сприяє встановленню дійсних прав та обов`язків сторін у спірних правовідносинах. Лише здійснення сторонами своїх процесуальних прав для досягнення тих процесуальних цілей, які визначені законом, та сумлінне виконання сторонами своїх процесуальних обов`язків може забезпечити справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільної справи, у межах якого будуть встановлені дійсні права та обов`язки сторін. Добросовісність у відповідному контексті слід розуміти як використання правових важелів процесуального статусу сторони виключно для досягнення встановленої законом процесуальної мети.

Так, виходячи з принципу змагальності в цивільному процесі, прав та обов`язав сторін у справі, визначених ЦПК України, суд виключно з ініціативи та в межах доводів сторін може поновити строк на звернення до суду за обґрунтованим їх зверненням.

У разі пропущення строку звернення до суду належить обґрунтувати поважність причин пропущення такого строку.

Частиною 1 статті 127 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження повинно містити обґрунтування причин поважності пропуску цього строку та зазначення доказів на підтвердження таких причин.

Причини пропуску строку є поважними, якщо обставини, які зумовили такі причини, є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

Отже, поважними причинами пропуску процесуального строку вважаються такі обставини, за яких своєчасне пред`явлення скарги стає неможливим або утрудненим, якщо вони пов`язані з непереборними та об`єктивними перешкодами, труднощами, що не залежать від волі особи.

Лише наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо оскарження судового рішення у строк, встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск строку з поважних причин.

Саме на скаржника покладено обов`язок доведення наявності в нього об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав на оскарження судового рішення.

З огляду на встановлені обставини, суд приходить до висновку, що посилання відповідача як на поважну причину неможливості подання до суду апеляційної скарги на рішення суду від 30.09.2025 у визначений п. 1 ч. 2 ст. 354 ЦПК України строк, тобто до 04.11.2025, у зв`язку із тим, що копія оскаржуваного судового рішення не була вручена відповідачу, апеляційний суд прийняти не може, оскільки матеріалами справи підтверджено, що електронний примірник рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 30 вересня 2025 рокубуло доставлено до електронного кабінету системи «Електронний суд» представника відповідача - адвоката Христич О. В. 04.10.2025, що не спростовано ОСОБА_1 .

При цьому матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що між ОСОБА_1 та адвокатом Христич О. В. були припинені договірні відносини, та що станом на 04.10.2025 адвокат Христич О. В. не мала повноважень представляти інтереси відповідача ОСОБА_1 у даній справі.

Жодного доказу з приводу об`єктивної неможливості подання до суду апеляційної скарги у визначений законом строк (до 04.11.2025), відповідачем надано не було.

Поновлення пропущенного процесуального строку є правом суду, яке він використовує виходячи із поважності причин пропуску строку на оскарження.

Апеляційний суд при вирішенні питання про поновлення строку на апеляційне оскарження має мотивувати свій висновок про наявність поважних причин на поновлення строку на апеляційне оскарження. Сама по собі вказівка про те, що є поважні причини для поновлення строку для апеляційного оскарженні не є належним мотивуванням поновлення строку на апеляційне оскарження. Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, зокрема у разі вказівки тільки про наявність поважних причин, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод».

Європейський Суд з прав людини у своїй практиці зазначає, що обов`язок заявника полягає у тому, щоб проявляти особливу сумлінність у захисті своїх інтересів та вживати необхідних дій для ознайомлення з ходом провадження (рішення у справі «Сухорубченко проти Росії» (Sukhorubchenkov. Russia), заява № 69315/01, пункт 48, від 10 лютого 2005 року; ухвала щодо прийнятності у справі «Гуржий проти України» (Gurzhyyv. Ukraine), заява № 326/03, від 01 квітня 2008 року).

Практикою Європейського суду з прав людини встановлено, що якщо сторони у визначений законом термін не виявили належної зацікавленості у розгляді їхньої справи та своєчасно не звертались до суду за інформацією щодо стану розгляду справи, їх права на доступ до правосуддя не є порушеними (рішення у справі «Каракуця проти України» (Karakutsyav. Ukraine), заява № 18986/06, пункт 57, від 16 лютого 2017 року).

Європейський суд з прав людини зауважив, що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Разом з тим, якщо строк на оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності. Вирішенняпитання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагаєтьсявказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (Пономарьов проти України, № 3236/03, § 41, ЄСПЛ, від 03 квітня 2008 року).

Норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійсненняправосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи маютьрозраховувати на те, що ці норми будутьзастосовані (Перетяка та Шереметьев проти України, № 17160/06 та № 35548/06, § 34, від 21 грудня 2010 року).

З огляду на встановлені обставини, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 30 вересня 2025 року подано стороною відповідача до апеляційного суду 05.11.2025 із пропуском строку, визначеного положеннями статті 354 ЦПК України, а вказані причини пропуску скаржником строку на апеляційне оскарження рішення суду, зазначені в заяві про поновлення такого строку, не можуть бути визнані судом поважними з наведених вище підстав.

Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 357 ЦПК України апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 354 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 358 цього Кодексу.

Оскільки, апеляційна скарга на рішення суду подана відповідачем з пропуском строку на апеляційне оскарження, а підстави пропуску, вказані апелянтом в заяві про поновлення, визнані судом неповажними, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без руху для надання строку особі, яка подала апеляційну скаргу подати заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду із зазначенням інших підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 30 вересня 2025 року. До заяви необхідно додати докази на підтвердження поважності причин пропуску строку на апеляційне осркаженнярішення суду, на які апелянт буде посилатися у заяві.

Відповідно до ч. 2 ст. 357 ЦПК України до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 356 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, а саме суддя постановляє ухвалу про залишення заяви без руху, в якій зазначаються недоліки останньої.

За таких обставин, апеляційна скарга сторони відповідача підлягає залишенню без руху, а особі, яка подала апеляційну скаргу надається строк для подання заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду із зазначенням інших підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 30 вересня 2025 року протягом десяти днів з дня вручення ухвали апеляційного суду.

Керуючись статтями354, 356, 357 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 30 вересня 2025 року, залишити без руху, надавши особі, яка подала апеляційну скаргу, строк для подання заяви, в якій необхідно вказати інші підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду протягом десяти днів з дня вручення ухвали суду.

Роз`яснити, якщо заяву із зазначенням інших підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду не буде подано особою у зазначений строк або вказані нею підстави будуть визнані неповажними, їй буде відмовлено у відкритті апеляційного провадження.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею, оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Суддя Л. Д. Поливач