Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/8036/25
Провадження № 2/711/3575/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

заочне

30 жовтня 2025 року м. Черкаси

Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого судді Позарецької С.М.,

за участю секретаря судового засідання Кобилка Є.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси цивільну справу за позовом Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів, -

в с т а н о в и в :

Позивач Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 13.12.2020 сталася ДТП за участю транспортних засобів Мазда 6, днз НОМЕР_1 під керуванням відповідача та Шевроле Авео, днз НОМЕР_2 . Внаслідок ДТП транспортні засобі отримали механічні пошкодження і їх володільцям було завдано матеріальних збитків.

Зазначено, що відповідача в судовому порядку було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, зокрема і у скоєнні ДТП.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 станом на дату настання ДТП була забезпечена в ТДВ «СГ «Оберіг» за полісом обов`язкового страхування цивільно правової- відповідальності власників наземних транспортних засобів ЕР-202035134.

Позивач вказує, що ринкова вартість транспортного засобу Шевроле Авео, днз НОМЕР_2 на дату ДТП складала 126988грн. 30коп.; ринкова вартість цього транспортного засобу у пошкодженому стані становить 15500грн. 00коп.; франшиза по договору 2500грн. 00коп.; розмір страхового відшкодування 108988грн. 30коп. (126988,30-15500-2500).

Відповідно до заяви на виплату страхового відшкодування від 28.07.2021 між потерпілою особою та ТДВ «СГ «Оберіг» було узгоджено розмір страхового відшкодування в сумі 108988грн. 30коп. і ці кошти сплачені потерпілій особі.

В ході розслідування страхового випадку, позивачем встановлено, що ТЗ Мазда 6, днз НОМЕР_1 використовувався для надання послуг із перевезення пасажирів в вантажів автомобільним транспортом загального користування або для надання послуг із перевезення пасажирів та їх багажу на таксі (на ТЗ наявний логотип служби таксі «ON Taxi».

Полісом щодо ТЗ Мазда 6, днз НОМЕР_3 було застосовано коригуючий коефіцієнт КЗ=1 замість КЗ=1.1-1.4, тобто зазначено менший, ніж передбачено чинними нормативно- правовими актами.

Враховуючи винність відповідача у настанні ДТП, а також здійснення виплати страхового відшкодування, позивач вказує, що ТДВ «СГ «Оберіг» має право на компенсацію 50% виплаченого страхового відшкодування у розмірі 108988,30 50% = 54494грн. 15коп.

Також позивач вказує, що 27.03.2024 відповідачу позивачем була направлена вимога про виплату коштів, яка залишилася без реагування.

Крім того, позивачем нараховані відповідачу штрафні санкції за період з 20.04.2024 по 14.08.2025, які становлять: розмір основного боргу 54494 грн. 15коп., інфляційні втрати 9443грн. 95коп., пеня 20235грн. 36коп., 3% річних 2155грн. 73коп., що загалом становить 86329грн. 20коп.

Позивачем у позовній заяві зазначено про орієнтовний розмір судових витрат: 2422грн. 40коп. судовий збір, 7300грн. 00коп. витрати на правничу допомогу.

Таким чином, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь 86329грн., судові витрати.

Відповідачем відзив на позов подано не було.

Ухвалою суду від 11.09.2025 прийнято, відкрито провадження по справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Проти такого порядку розгляду справи сторони не заперечували.

В судове засідання позивач не з`явився, будучи належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи. Представником за довіреністю Крендельовою О.С. подано заяву про розгляд справи за відсутності представника, просить позовні вимоги задовольнити, проводити заочний розгляд справи.

В судове засідання відповідач не з`явився, будучи належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи. шляхом направлення судових повісток за зареєстрованим місцем проживання. Адресована кореспонденція повернулась до суду без вручення, з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що у контексті положень п. 3 ч. 8 ст. 128, ст.ст. 223, 131 ЦПК України, суд вважає, як повідомлення відповідача належним чином. Слід також зазначити, що згідно з положеннями ст. 8 ЦПК України, інформація про рух справи є відкритою, оприлюдненою на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою можливо дізнатися необхідну інформацію щодо справи. Відзив на позовну заяву не подано.

Справу розглянуто за правилами заочного розгляду, передбаченими ст.ст. 280-282 ЦПК України, за відсутності відповідача, який повідомлявся судом у встановленому законом порядку про дату, час і місце розгляду справи та не з`явився у судове засідання без повідомлення причин, не подав відзиву проти позову, а представник позивача не заперечував проти такого порядку розгляду справи.

Врахувавши думку представника позивача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи в їх сукупності, всебічно, повно та об`єктивно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд встановив такі обставини та дійшов до відповідних висновків.

Так, встановлено, що 13.12.2020 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів Мазда 6, днз НОМЕР_1 під керуванням відповідача ОСОБА_1 та Шевроле Авео, днз НОМЕР_2 . Внаслідок ДТП транспортні засобі отримали механічні пошкодження і їх володільцям було завдано матеріальних збитків.

Власником ТЗ Шевроле Авео є ОСОБА_2 , про що свідчить свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 .

Відповідача в судовому порядку було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, зокрема і у скоєнні 13.12.2020 ДТП, про що свідчить вирок Придніпровського районного суду м. Черкаси від 28.04.2021 (справа №711/861/21), який набрав чинності 31.05.2021.

Суд звертає увагу на те, що вказані обставини не доказуються при розгляді цієї справи, враховуючи положення ч. ч. 4, 6 ст. 82 ЦПК України, якими визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 станом на 13.12.2020 - дату настання ДТП була забезпечена в ТДВ «СГ «Оберіг» за полісом обов`язкового страхування цивільно правової- відповідальності власників наземних транспортних засобів ЕР-202035134.

Ринкова вартість транспортного засобу Шевроле Авео, днз НОМЕР_2 на дату ДТП складала 126988грн. 30коп. (дані Бюлетня авто-товарознавця №116); ринкова вартість цього транспортного засобу у пошкодженому стані становить 15500грн. 00коп. (дані проведеного аукціону за допомогою Autoonline компанія Audatex; франшиза по договору 2500грн. 00коп.; розмір страхового відшкодування 108988грн. 30коп. (126988,30-15500-2500), про що свідчить акт огляду ТЗ, страховий акт №24761/1 від 18.10.2021.

Відповідно до заяви на виплату страхового відшкодування від 28.07.2021 між потерпілою особою та ТДВ «СГ «Оберіг» було узгоджено розмір страхового відшкодування в сумі 108988грн. 30коп. і ці кошти сплачені потерпілій особі, про що свідчить платіжне доручення №9364 від 18.10.2021.

В ході розслідування страхового випадку, встановлено, що ТЗ Мазда 6, днз НОМЕР_1 використовувався для надання послуг із перевезення пасажирів і вантажів автомобільним транспортом загального користування або для надання послуг із перевезення пасажирів та їх багажу на таксі (на ТЗ наявний логотип служби таксі «ON Taxi».

Полісом щодо ТЗ Мазда 6, днз НОМЕР_3 було застосовано коригуючий коефіцієнт КЗ=1 замість КЗ=1.1-1.4, тобто зазначено менший, ніж передбачено чинними нормативно -правовими актами.

Судом також встановлено, що ТДВ «СГ «Оберіг» 27.03.2021 було направлено ОСОБА_1 досудову вимогу про виплату грошових коштів у розмірі 54494грн. 15коп., відповідно до списку згрупованих відправлень, фіскального чеку, яка повернулася до ТДВ «за закінченням терміну зберігання» (код Укрпошта 810), що підтверджує доводи позивача про її невиконання відповідачем.

Як визначено ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).

Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).

Цивільне процесуальне законодавство закріплює положення щодо того, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. При цьому жодні докази для суду не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Як визначено статтею 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У ч. 2 ст. 16 ЦК України визначені способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом. До них належать: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8)відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

За нормами статті 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право. На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо), якщо інше не встановлено законом.

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені та упущену вигоду. При цьому, такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою (постанова ВС від 22.01.2019 у справі №676/518/17).

Відповідно до положень статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом. Частина друга статті 1166 ЦК встановлює презумпцію вини завдавача шкоди, тобто особа, яка завдала шкоду, буде вважатися винною, якщо вона сама не доведе відсутність своєї вини.

Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч. ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України).

Частиною першою статті 1188 ЦК України визначено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Згідно з положеннями статті 11 ЦК України, заподіяння внаслідок ДТП шкоди зумовлює виникнення правовідносин, у яких право потерпілого на отримання відшкодування завданої шкоди кореспондується з обов`язком винуватця відшкодувати таку шкоду, а за наявності у винуватця договору (полісу) ОСЦПВВНТЗ, яким застраховано його цивільно-правову відповідальність за завдання шкоди майну третіх осіб внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу, такий обов`язок покладається також і на страховика у визначених законодавством межах його відповідальності, адже між винуватцем та його страховиком у такому випадку існують договірні відносини, в яких останній узяв на себе зобов`язання відшкодувати у визначених межах за винуватця завдану потерпілому шкоду з настанням обумовлених страхових випадків.

Слід зазначити, що Закон України № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції, чинній на час виниклих правовідносин) - є спеціальним законом, що регулює правовідносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

За вимогами статті 3 Закону № 1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст. 5 цього Закону).

Відповідно до ст. 6 Закону, страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

У разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи (п. 22.1 ст. 22 цього Закону).

Шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого- це шкода, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу (п.п. 1 п. 1 ст. 28 цього Закону).

Статтею 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. У разі оформлення документів про дорожньо-транспортну пригоду без участі уповноважених на те працівників відповідних підрозділів Національної поліції розмір страхової виплати за шкоду, заподіяну майну потерпілих, не може перевищувати максимальних розмірів, затверджених Уповноваженим органом за поданням МТСБУ (п. 36.1 ст. 36 цього Закону).

Відповідно до п. 36.2 ст. 36 згаданого Закону, страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний:

у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна;

у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Якщо дорожньо-транспортна пригода розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг цього строку припиняється до дати, коли страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили. У разі якщо заява про здійснення страхового відшкодування чи інші документи, необхідні для прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), подані з порушенням строку, встановленого цим Законом, строк прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та його виплату збільшується на кількість днів такого прострочення. Протягом трьох робочих днів з дня прийняття відповідного рішення страховик (МТСБУ) зобов`язаний направити заявнику письмове повідомлення про прийняте рішення.

Як передбачено ч. 1 ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Термін «регрес» (протилежний «прогресу» руху вперед) за буквальним значенням виражає «рух назад». Тому, наприклад, вираз «регресна вимога» нерідко заміняють на термін «зворотна вимога» як синонім. Отже, регрес це право зворотної вимоги страховика до особи, яка є винною у спричиненні шкоди. Регресна вимога має похідний характер. Вона виникає тільки на основі виконання якогось іншого зобов`язання, що стосовно регресного може бути названо основним. Регресне зобов`язання завжди є похідним від основного, оскільки, коли припиняє дію основне, виникає регресне зобов`язання.

Регрес (regres) право відповідальної особи, яка здійснила відшкодування шкоди, заподіяної не її діями, звернутися з вимогою про повернення виплаченого до боржника, з вини якого заподіяно шкоду. Регрес характеризується тим, що правовідношення, за яким особа здійснила відшкодування, припинилося, у зв`язку з чим і виникло нове пов`язане саме з регресною вимогою. право регресу виникає з відносин із заподіяння шкоди (тобто позадоговірних, деліктних відносин), а право суброгації із страхових відносин, які є договірними.

Розмір страхового платежу (внеску, премії) встановлюється страховиком самостійно шляхом добутку розміру базового страхового платежу та значень відповідних коригуючих коефіцієнтів, що затверджуються відповідно до пункту 7.2 цієї статті, а також з урахуванням положень пункту 13.2 статті 13 цього Закону. Страховику забороняється встановлювати або пропонувати встановити розмір страхового платежу, розрахований в інший спосіб (п.7.1 ст. 7 згаданого вище Закону).

При укладенні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності страхувальник зобов`язаний повідомити страховика про всі діючі договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладені з іншими страховиками, а також, за вимогою страховика, надати інформацію про всі відомі обставини, що мають істотне значення для оцінки страхового ризику (п.17.3 ст. 17 Закону).

Під час укладання полісу страхувальник зазначив, що транспортний засіб Мазда 6, днз НОМЕР_1 не використовується як маршрутне таксі.

Згідно з п.1 розділу ІІІ таблиці «Коригуючі коефіцієнти та їх розмірі» розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 09.07.2010 №566, сфери використання транспортного засобу (КЗ) визначається залежно від сфери використання транспортного засобу легковий автомобіль (крім таксі), який використовується фізичною особою має розмір коригуючого коефіцієнта 1.

В даному випадку, відповідно до наданої страхувальником інформації щодо транспортного засобу Маза 6, днз НОМЕР_1 при укладенні полісу було невірно зазначено «Сфери використання транспортного засобу» (КЗ) та застосовано коригуючий коефіцієнт лише КЗ=1, як до легкового автомобіля (крім таксі).

При цьому, в ході розслідування страхового випадку, було встановлено, що транспортний засіб Мазда 6 днз НОМЕР_1 використовувався для надання послуг із перевезення пасажирів в вантажів автомобільним транспортом загального користування або для надання послуг із перевезення пасажирів та їх багажу на таксі. Підтвердженням даного факту є наявність на цьому транспортному засобі ознак використання транспортного засобу для перевезення пасажирів і вантажів з метою отримання прибутку, а саме наліпок з логотипом служби таксі «ON Taxi».

Відповідно до розпорядження №566 (п.1 розд. ІІІ таблиці «Коригуючі коефіцієнти та їх розміри» сфери використання транспортного засобу (КЗ) визначається залежно від сфери використання транспортного засобу легковий автомобіль або автобус з кількістю місць для сидіння до 20, який використовується фізичною особою для надання послуг із перевезення пасажирів і вантажів автомобільним транспортом загального користування або для надання послуг із перевезення пасажирів та їх багажу на таксі має розмір коригуючого коефіцієнта 1.1-1.4.

Таким чином, полісом щодо транспортного засобу Мазда 6 днз СА 426-НТ було застосовано коригуючий коефіцієнт КЗ=1, замість КЗ = 1.1-1.4, тобто значно менший, ніж передбачено чинним законодавством.

Відповідно до п. 38-1.1 ст. 38-1 згаданого вище Закону, у разі якщо страховик здійснив страхове відшкодування за шкоду, заподіяну під час використання забезпеченого транспортного засобу, у сфері, що передбачає більше значення коригуючого коефіцієнта, ніж визначено договором страхування, чи з порушенням умов, передбачених пунктом 13.2 статті 13 цього Закону (при укладенні договору страхування із застосуванням такого пункту), то особа, відповідальна за шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зобов`язана компенсувати страховику 50 відсотків виплаченого страхового відшкодування.

За викладених обставин, суд вважає, що 50% виплаченого позивачем розміру страхового відшкодування 54494грн. 15коп. (108988,30 50%) повинен відповідач сплатити позивачу, який має право регресу до винної внаслідок ДТП особи, тобто в цій частині позовні вимоги підлягають до задоволення.

Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат 9443грн. 96коп. та 3% річних 2155грн. 73коп., то в цій частині позовні вимоги не підлягають до задоволення з огляду на таке:

відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На думку суду, помилковими є твердження позивача про те, що сам по собі факт направлення ним відповідачу досудової вимоги від 27.03.2024 про виплату коштів 54494грн. 73коп., повернення цієї вимоги товариству з підстав «за закінченням терміну зберігання», як зазначено по відстеженню трекінгу Укрпошта та фактична невиплата таких грошових коштів відповідачем, не свідчить про виникнення у останнього обов`язку відшкодувати певні нарахування за ст. 625 ЦК України, незважаючи на наявність у нього грошового зобов`язання.

Грошовим необхідно вважати зобов`язання, що складається, зокрема, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов`язок боржника сплатити кошти на користь кредитора. Саме до таких грошових зобов`язань належить укладений договір про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, оскільки він установлює ціну договору - страхову суму.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі №910/10156/17, провадження № 12-14гс18, зазначила, що положення статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі.

Між тим, на переконання суду, таке стягнення могло би бути заявлене потерпілою особою, якщо б ТДВ «СГ «Оберіг» у порядку, спосіб та строки, що визначені чинним законодавством, не виконало свого обов`язку щодо виплати потерпілій особі страхового відшкодування. В даному ж випадку, обов`язку за невиконання досудової вимоги від 27.03.2024 у винуватця ДТП водія ОСОБА_1 сплачувати страховій компанії нарахування, передбачені ст. 625 ЦК України, не виникло.

Також суд вважає, що й позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача пені не підлягають до задоволення.

Так, відповідно до п. 36.5 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції, чинній на час ви никлих правовідносин) за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Отже, за встановлених по справі обставин, на даний час, у відповідача ОСОБА_1 немає обов`язку сплачувати страховику пеню за невиконання ним досудової вимоги від 27.03.2024 про виплату грошових коштів у розмірі 54494грн. 15коп., оскільки таке не передбачено полісом ЕР-202035134 (договором) та чинним законодавством.

Таким чином, за результатами розгляду справи, судом встановлено, що внаслідок неправомірних дій ОСОБА_1 , ним було вчинене ДТП і пошкоджено транспортний засіб Шевроле Авео, днз НОМЕР_2 . Власнику (володільцю) цього транспортного засобу було завдано матеріальної шкоди. Страхова компанія ТДВ «СГ «Оберіг» виплатило потерпілій особі страхове відшкодування у розмірі 108988грн. 30коп., а тому, відповідно у позивача виникло право вимоги до відповідача щодо стягнення з останнього 50% такої виплати, що становить 54494грн. 15коп. В іншій частині позовних вимог слід відмовити, враховуючи викладені вище аргументи. Докази, що надані позивачем є належними, допустимими, достатніми і переконливими. При цьому, відповідач не скористався правом подати відзив на позов, не надав будь-яких доказів на спростування доводів позивача.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 1529грн. 26коп. (судовий збір сплачений при подачі позову у розмірі 2422грн. 40коп., з урахуванням коефіцієнту 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору, за даними платіжної інструкції №34458 від 14.08.2025), враховуючи, що позовні вимоги задоволені на 63,13%.

Щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу, то суд керується нормами ч. ч. 2, 3 ст. 137 ЦПК України, якими передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч.ч. 4, 5 ст. 137 ЦПК України).

Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У постанові Верховного Суду від 30.09.2020 у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) вказано, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Позивачем у позовній заяві наведено орієнтовний розрахунок судових витрат і зазначено, що розмір правничої допомоги очікується понести - 7300грн. 00коп. Судом досліджені: договір про надання професійної правничої допомоги від 16.07.2025, що укладений між ТДВ «СГ «Оберіг» та адвокатом Войцехівським А.В., свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю від 29.03.2020, довіреність від 17.07.2025 №2025/Ю/05, попередній розрахунок суми судових витрат (надання клієнту консультацій і роз`яснень, ознайомлення та аналіз документів страхової справи, складання позовної заяви, підписання та направлення всіх документів до суду та іншим учасникам справи), акт прийому-передачі наданих послуг від 27.08.2025.

Як на думку суду, вказані докази є належними та допустимими.

Слід зазначити, що Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у додатковій постанові у справі № 201/14495/16-ц від 30.09.2020, провадження № 61-22962св19, зазначив, що підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, її розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02.07.2020 у справі № 362/3912/18 (провадження №61-15005св19).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 23.01.2014 (справа «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними й неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Як на думку суду, знайшли своє підтвердження доводи сторони позивача про очікувані витрати на професійну правничу допомогу адвоката під час розгляду цієї цивільної справи. Між тим, оскільки позовні вимоги на 63,13%, то з відповідача на користь позивача слід стягнути ці витрати у розмірі 4608грн. 49коп., тобто пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При цьому, відповідач не заявив про зменшення розміру витрат на правничу допомогу і суд жодних підстав для їх зменшення з інших обставин не встановив.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 13, 76-83, 259 ч.65, 268, 280 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» грошові кошти у розмірі 54494грн. 15коп., судовий збір у розмірі 1529грн. 26коп., витрати на правничу допомогу адвоката у розмірі 4608грн. 49коп., а всього 60631грн 90коп.

В іншій частині відмовити.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Черкаського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення складений 10.11.2025.

Головуючий суддя С.М. Позарецька