Справа № 639/5768/23
Провадження № 2/639/1687/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2025 року

Новобаварський районний суд міста Харкова в складі:

головуючого - судді Рубіжного С.О.,

за участю секретаря - Чубенко О.С.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - Клубань М.В.,

представника відповідача - Шаповал І.О.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про визнання незаконним наказу та стягнення середнього заробітку, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Жовтневого районного суду м. Харкова з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» в якому просить:

- визнати незаконним та скасувати наказ АТ «Українська залізниця» від 04.05.2022 року № 483/ос та Додаток 1 до нього в частині, що стосується аудитора внутрішнього ОСОБА_1 ;

- стягнути з АТ «Українська залізниця» на користь позивача належну суму заробітної плати та інших виплат відповідно до розділу 3 трудового договору № 638-2021 від 23.10.2021 року за період дії наказу від 04.05.2022 року № 483/ос та Додатку 1 до нього АТ «Українська залізниця» за період вимушеного простою ОСОБА_1 з 04.05.2022 по 20.10.2023 року в сумі 654 904, 71 з урахуванням обов`язкових податків та зборів.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 28 листопада 2023 року у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця», про визнання незаконним наказу та стягнення заробітної плати було відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного суду від 27 лютого 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення Жовтневого районного суду від 28.11.2023 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 28 травня 2025 року касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана представником Якімовим Л.М. , задоволено частково. Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 28.11.2023 року та постанову Харківського апеляційного суду від 27.02.2024 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Законом України від 26 лютого 2025 року № 4273-IX внесено зміни до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" щодо зміни найменувань місцевих загальних судів, який набув чинності 25.04.2025. Зокрема, змінено найменування Жовтневого районного суду міста Харкова на Новобаварський районний суд міста Харкова.

Ухвалою Новобаварського районного суду м. Харкова від 07.08.2025 року прийняти позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі.

Ухвалою суду від 26.08.2025 заяву судді Новобаварськогорайонного суду м. Харкова Марченка В.В. від 26.08.2025 року про самовідвід у цивільній справі № 639/5768/23 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця», про визнання незаконним наказу та стягнення заробітної плати - задоволено.

Відведено суддю Новобаварськогорайонного суду м. Харкова Марченка В.В. від участі у розгляді цивільної справи № 639/5768/23 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця», про визнання незаконним наказу та стягнення заробітної плати.

Передано цивільну справу № 639/5768/23 для повторного розподілу між суддями в порядку, встановленому ст. 33 ЦПК України.

Відповідно до Протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.08.2025 року для розгляду вказаної справи було визначено головуючого суддю Рубіжного С.О.

Ухвалою суду від 01.09.2025 року прийнято до провадження цивільну справу. Призначено позовну заяву до розгляду.

26 вересня 2025 року представником позивача Клубань М.В. подано уточнена позовна заява, відповідно до якої позивач прсить визнати незаконним та скасувати наказ Акціонерного товариства «Українська залізниця» від 04.05.2022 №483/ОС та Додаток 1 до нього в частині, що стосується аудитора внутрішнього ОСОБА_1 . Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 (середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 04.05.2022 по 20.10.2023 року в сумі 654 904, 71 (шістсот п`ятдесят чотири тисячі дев`ятсот чотири) грн. 71 коп. з утриманням із цієї суми установлених законодавством України податків і зборів.

В обгрунтування зазначила, що в АТ «Українська залізниця» ОСОБА_1 працює з 2005 року. 23 жовтня 2021 року між ОСОБА_1 (надалі - Позивач) та АТ «Українська залізниця» (надалі - Відповідач) було укладено трудовий договір №638-2021, відповідно до якого Позивача було прийнято на посаду аудитора внутрішнього Департаменту внутрішнього аудиту та контролю АТ «Українська залізниця».

Відповідно до п. 7.1 зазначеного договору за погодженням сторін строк його дії був встановлений з 25.10.2021 по 24.10.2024 включно.

24.02.2022 року вступив в силу Указ Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/2022. Наказом Акціонерного товариства «Українська залізниця» №Ц-42/6-В від 24.02.2022 встановлений режим простою з 24.02.2022 до його відміни для працівників апарату управління АТ «Українська залізниця», відповідно до додатку 1, в якому зазначена аудитор внутрішній ОСОБА_1..

24.03.2022 наказом №Ц-42/12-В АТ «Українська залізниця» внесені зміни до додатку 1 наказу №Ц-42/6-В від 24.02.2022 «Про запровадження режиму простою» щодо періоду простою, який продовжено до 31.03.2022.

11.07.2022 наказом №Ц-42/38 АТ «Українська залізниця» внесено зміни до додатку 1 наказу №Ц-42/6-В від 24.02.2022 «Про запровадження режиму простою» щодо періоду простою, який продовжено до 05.05.2022.

Наказом АТ «Українська залізниця» від 04.05.2022 №483/ос у зв`язку з неможливістю надання та виконання роботи внаслідок критичного зменшення обсягів господарської діяльності, що сталася у зв`язку з втратою через військову агресію російської федерації проти України можливості повноцінно організовувати процеси діяльності товариства та запровадження відповідно до Указу Президента України 24.02.2022 №64/2022 (зі змінами) воєнного стану, керуючись ст. 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» та іншими нормами законодавчих актів було призупинено дію трудового договору між ОСОБА_1 та АТ "Українська залізниця» до припинення або скасування воєнного стану. У додатку 1 до наказу зазначена (аудитор внутрішній ОСОБА_1 ), дата призупинення дії трудового договору - 06.05.2022.

Як підставу прийняття наказу від 04.05.2022 №483/ос став лист від 27.04.2022 року № ЦВА-18/136, у якому зазначено: «У зв`язку з неможливістю надання роботи працівникам Департаменту внутрішнього аудиту та контролю внаслідок критичного зменшення обсягів робіт через військову агресію Російської Федерації проти України, незатвердженням наглядовою радою АТ «Укрзалізниця» Плану внутрішніх аудитів на 2022 рік, та запровадження відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 воєнного стану, керуючись ст. 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» та іншими нормами зазначеного закону, на виконання п.1 вказівки від 29.03.2022 №Ц-3-86/117-22 додатково надаємо перелік працівників Департаменту внутрішнього аудиту та контролю з якими пропонується призупинити дію трудових договорів на період військового стану з 01.05.2022.»

Тобто, відповідно до інформації викладеної у листі, підставами для призупинення є зменшення обсягів робіт та незатвердженням наглядовою радою АТ «Укрзалізниця» Плану внутрішніх аудитів на 2022 рік і запровадження воєнного стану. Натомість, стаття 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» встановлює абсолютно інші підстави для призупинення трудового договору, а саме: виключає можливість надання та виконання роботи у зв`язку військовою агресією проти України.

Сама по собі обставина зменшення замовлень послуг відповідача після введення воєнного стану на території України не свідчить про неможливість роботодавця забезпечити позивача роботою, про що зазначено у постанові Верховного Суду від 27 листопада 2024 року у справі № 465/4855/23 (провадження № 61-6755св24).

Сама по собі обставина незатвердження Планів внутрішніх аудитів на 2022 рік станом на листопад 2022 року наглядовою радою не свідчить про неможливість роботодавця забезпечити позивача, який обіймає посаду старшого ревізора відділу внутрішнього аудиту управління внутрішнього аудиту та контролю, роботою, саме такий висновок зроблено Верховним Судом у постанові від 23 липня 2025 року у справі № 545/2504/23.

Оскільки АТ «Укрзалізниця» не припиняло своєї господарської діяльності після запровадження воєнного стану й судами не встановлено, що на час видання оспорюваного наказу існували обставини, які виключали можливість обох сторін трудових відносин виконувати обов`язки, передбачені трудовим договором, тобто, що існувала абсолютна неможливість роботодавця надати роботу, а працівника -виконувати її.

Аналогічні правові висновки викладено Верховним Судом у постановах від 06 листопада 2024 року у справі № 359/6714/23 (провадження № 61-8920св24), від 20 вересня 2024 року у справі № 444/2538/23 (провадження № 61-7113св24), від 21 травня 2025 року у справі № 462/5822/23 (провадження № 61-15802св24).

І сам по собі факт введення в Україні воєнного стану не є безумовною підставою для призупинення трудового договору. Позивач вважає, що призупинення дії трудового договору відповідно до наказу АТ «Українська залізниця» від 04.05.2022 №483/ос є незаконним,

В оскаржуваному наказі АТ «Українська залізниця» про призупинення дії трудового договору з ОСОБА_1 від 04.05.2022 №483/ос не вбачається абсолютної неможливості виконання Позивачем роботи, Акціонерне товариство «Українська залізниця» на час винесення спірного наказу та у період його дії здійснювало свій основний вид діяльності та надавало послуги, як національний перевізник вантажів та пасажирів.

Дію трудових договорів Відповідач призупинив вибірково з окремими працівниками, у тому числі з Позивачем, але не з усіма працівниками. Із переважною більшістю колективу АТ «Українська залізниця» дію трудових договорів не було призупинено. АТ «Українська залізниця» не припиняло своєї господарської діяльності після запровадження воєнного стану, а тому на час видання оспорюваного наказу були відсутні обставини, які виключали можливість обох сторін трудових відносин 5 виконувати обов`язки, передбачені трудовим договором, тобто, що існувала абсолютна неможливість роботодавця надати роботу, а працівника - виконувати її. В АТ «Українська залізниця» необхідні для виконання роботи ОСОБА_1 виробничі, організаційні, технічні можливості, засоби виробництва не були знищені в результаті бойових дій або їх функціювання з об`єктивних і незалежних від роботодавця причин було неможливим, також роботодавець мав можливість перевести Позивача на іншу роботу або залучити її до роботи дистанційно. Таким чином, у спірних правовідносинах наявні підстави для визнання незаконним та скасування оскаржуваного наказу роботодавця у частині призупинення дії трудового договору з Позивачем.

Нна сьогодні наявна судова практика Верховного Суду стосовно інших працівників АТ «Українська залізниця», в тому числі і працівників Департаменту внутрішнього аудиту та контролю, робоче місце яких також знаходилось у місті Харкові.

Окрім того, наявна вже усталена практика Верховного суду щодо визнання незаконним призупинення трудових правовідносин із працівниками.

Згідно з частиною другою статті 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Середній заробіток за частиною другою статті 235 КЗпП України за своїм змістом є заробітною платою, право на отримання якої виникло у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою трудову функцію з незалежних від нього причин, оскільки особа поновлюється на роботі з дня звільнення, тобто вважається такою, що весь цей час перебувала в трудових відносинах. Відновлення порушеного права працівника на працю повинно здійснюватися не тільки визнанням наказу про призупинення дії трудового договору з працівником незаконним й поновленням дії трудового договору, а так само виплатою роботодавцем працівнику середнього заробітку за час вимушеного прогулу, застосовуючи норми статті 235 КЗпП України.

У постанові Об`єднаної палатою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду справи від 05 травня 2025 року у справі №758/4178/22 (провадження №61-6935сво24), зроблено висновок про те, що: «Відновлення порушеного права працівника на працю повинно здійснюватись не тільки визнанням наказу про призупинення дії трудового договору з працівником 8 незаконним й поновленням дії трудового договору, а так само виплатою роботодавцем працівнику середнього заробітку за час вимушеного прогулу, застосовуючи норми статті 235 КЗпП України.

Відшкодування заробітної плати, гарантійних та компенсаційних виплат працівникам за час призупинення дії трудового договору в повному обсязі покладається на державу, що здійснює збройну агресію проти України, у випадку обґрунтованості призупинення дії трудового договору. Якщо ж незаконні дії роботодавця (незаконне призупинення дії трудового договору) позбавили працівника можливості працювати, то на роботодавця покладається обов`язок відшкодувати працівнику середню заробітну плату за час його перебування у вимушеному прогулі. »

У вказаній постанові також вказано, що у КЗпП України відсутня норма права, яка б у цій ситуації регулювала питання виплати середнього заробітку за час незаконного призупинення дії трудового договору, оскільки це не є ні простоєм, ні звільненням працівника. Разом із тим, з урахуванням положень статті 43 Конституції України, найбільш подібним (аналогічним) до цієї ситуації є застосування частин першої, другої статті 235 КЗпП України.

Оскільки саме незаконні дії Відповідача позбавили Позивача можливості працювати, то обов`язок відшкодувати їй середню заробітну плату за час її перебування у вимушеному прогулі покладається на роботодавця, а не на державу-агресора (частина четверта статті 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану»), так як відшкодування заробітної плати, гарантійних та компенсаційних виплат працівникам за час призупинення дії трудового договору в повному обсязі покладається на державу, що здійснює збройну агресію проти України, лише у випадку обґрунтованості призупинення дії трудового договору.

З урахуванням того, що у березні та квітні 2022 року Позивачка не працювала, оскільки: наказом АТ «Українська залізниця» №Ц-42/6-В від 24.02.2022 встановлений режим простою з 24.02.2022 до його відміни для працівників апарату управління Акціонерного товариства «Українська залізниця»; - 24.03.2022 наказом №Ц-42/12-В Акціонерного товариства «Українська залізниця» внесені зміни до додатку 1 наказу №Ц-42/6-В від 24.02.2022 «Про запровадження режиму простою» щодо періоду простою, який продовжено до 31.03.2022; - 11.07.2022 наказом №Ц-42/38 АТ «Українська залізниця» внесено зміни до додатку 1 наказу №Ц-42/6-В від 24.02.2022 «Про запровадження режиму простою» щодо періоду простою, який продовжено до 05.05.2022, тому у розрахунку середньої заробітної плати повинна враховуватися заробітна плата за січень та лютий 2022 року. Розрахунковий період повинен бути за січень - лютий 2022 року.

Наказом (розпорядженням) № 1966/ос від 19.10.2023 про припинення трудового договору, Позивач 23.10.2023 була звільнена з посади аудитора внутрішнього Департаменту внутрішнього аудиту та контролю АТ «Українська залізниця» на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату.

Розрахунок середнього заробітку ОСОБА_1 за час вимушеного прогулу з травня 2022 по жовтень 2023 становить 654904,71 грн.

Щодо строку звернення до суду зазначає, що Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався. Запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID-19, які безпосередньо впливають на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, введено певні обмеження прав та свобод людини і громадянина.

В подальшому, 24 лютого 2022 року строком на 30 діб в Україні було введено воєнний стан відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України» «Про введення воєнного стану в Україні». Відповідно до Указів Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та від 24 лютого 2022 року №65/2022 «Про загальну мобілізацію» неодноразово були внесені зміни щодо продовження строку дії воєнного стану в Україні та проведення мобілізації.

Тобто, до 04.09.2025 діяло положення п. 19 Перехідних положень Цивільного кодексу України, за якими на період дії на території України правового режиму воєнного стану строки позовної давності були зупинені. Також, вважаємо за необхідне зазначити, що відповідно до частин першої та другої статті 233 КЗпП України (у редакції, чинній до змін, внесених згідно із Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин", що діяла станом на час виникнення спірних правовідносин - 04.05.2022) "працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до місцевого загального суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком".

Позивач не пропустила строк звернення до суду, оскільки як особа, що не має юридичної освіти, не обізнана з процесуальними порядками подання позовних заяв до суду з метою захисту своїх прав, лише 26 липня 2023 року уклала договір про надання правової допомоги б/н з адвокатом Якімовим Леонідом Миколайовичем.

Саме після укладення договору про надання правової допомоги б/н від 26 липня 2023 року адвокатом Якімовим Л.М. була направлено адвокатський запит Відповідачу б/н від 25.08.2023 року. На який було надано лист від 01.09.2023 №ЦЦУП-12/361 з додатком - витягом з наказу від 04.05.2022 року №483/ос «3 особового складу» з витягом із додатку.

Лише з листа від 01.09.2023 №ЦЦУП-12/361 з додатком - витягом з наказу від 04.05.2022 року №483/ос «3 особового складу» Позивач дізналася про порушення своїх прав, а саме, що Відповідач незаконно призупинив з нею трудовий договір та ознайомилась із Наказом 04.05.2022 року №483/ос.

При подачі 05.10.2023 року позовної заяви до суду не був пропущений тримісячний строк, передбачений ч. 1 ст. 233 КЗпП України, оскільки про порушення своїх прав Позивач дізналася лише 01.09.2023 року, коли ознайомилась з листом від 01.09.2023 №ЦЦУП-12/361 з додатком - витягом з наказу від 04.05.2022 року №483/ос «З особового складу» у відповідь на адвокатський запит адвоката Якімова Л.М.

До ознайомлення з листом від 01.09.2023 №ЦЦУП-12/361 з додатком - витягом з наказу від 04.05.2022 року №483/ос «З особового складу» Відповідач будь-яких жодних офіційних документів про призупинення трудового договору для ознайомлення Позивачу не надавав.

Також звернутає увагу, що Постановою Пленуму Верховного Суду від 06 вересня 2024 року №13 «Про звернення до Конституційного Суду України з конституційним поданням щодо відповідності Конституції України (конституційності) частини першої статті 233 Кодексу законів про працю України» Верховний Суд звернувся до Конституційного Суду України з конституційним поданням щодо 12 відповідності Конституції України (конституційності) частини першої статті 233 Кодексу законів про працю України.

26 вересня 2025 року представником відповідача в системі «Електронний суд» сформовано пояснення у справі. У відзиві на позовну заяву представником Відповідача було викладено позицію щодо пропуску Позивачем строку звернення до суду, встановленого статтею 233 КЗпП України. Пропуск вказаного строку є додатковою підставою для відмови у задоволенні позову. Обґрунтовуючи свої заперечення щодо позиції Відповідача, Позивач зазначає, що за змістом частини другої статті 233 КЗпП України, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Відповідач не погоджується з такими твердженнями Позивача.

Враховуючи предмет даного спору, стягнення заробітної плати на користь Позивача є похідною вимогою від вимоги щодо визнання наказу АТ «Укрзалізниця» від 04.05.2022 № 483/ос незаконним в частині, що стосується призупинення трудового договору з ОСОБА_1 . Оскільки, оскарження наказу про призупинення дії трудового договору є трудовим спором, до таких правовідносин підлягає застосуванню ч. 1 ст. 233 КЗпП України і строк звернення до суду, встановлений вказаною нормою починає обраховуватись з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права та спливає через три місці.

Так, відповідно до пункту 5.1 оскаржуваного в частині наказу, директорам департаментів та начальникам структурних підрозділів наказано вжити всіх можливих заходів щодо ознайомлення з цим наказом працівників, які зазначені у додатку 1 до наказу, шляхом електронного зв`язку та усіма можливими способами сповіщення. Частиною другою статті 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» (тут і далі - в редакції, яка діяла станом на дату видачі оскаржуваного наказу), встановлювалась, вимога повідомлення про призупинення дії трудового договору у будь-який доступний спосіб. При цьому засоби такого повідомлення законом визначено не було. Так, листом директора Департаменту розвитку персоналу та кадрової політики АТ «Укрзалізниця» № ЦПК-22/1552 від 25.10.2023 повідомлено: «… навесні 2022 року через активні бойові дії на території України, ознайомлення з наказами про призупинення дії трудових договорів здійснювалось усіма доступними на той час способами оповіщення; ознайомлення працівників Департаменту внутрішнього аудиту та контролю АТ «Укрзалізниця» проводилось альтернативними способами з використанням засобів електронної комунікації, в тому числі - шляхом здійснення телефонних дзвінків» (копія листа міститься в матеріалах справи).

Отже, Відповідач повідомив Позивача про призупинення трудового договору у телефонному режимі. Також, згідно інформації, що викладена в листі головного бухгалтера АТ «Укрзалізниця», щомісячно під час закриття розрахунку заробітної плати в автоматизованому режимі засобами облікової системи АСБО «Фобос» ОСОБА_1 пересилалися електронні листки по заробітній платі (розрахунок заробітної плати) на зазначену нею електронну пошту: ІНФОРМАЦІЯ_1 В тому числі, такі листки були відправлені за травень та червень 2022 року.

У зазначених розрахункових листках, зокрема у листку за червень 2022, у графі «Вид нарахування, найменування» вказано: «Призупинення дії трудового договору», а в графі «Сума» зазначено 0.00 грн..

Отже, з моменту отримання вказаних розрахункових листів, ОСОБА_1 була достеменно обізнана з тим, що її трудовий договір призупинений. А неотримання нею заробітної плати частково у травні 2022 та в повному обсязі з червня 2022 року, підтверджувало даний факт. З наведеного очевидно вбачається, що Позивачка достеменно знала про призупинення дії трудового договору щонайменше вже в травні 2022 року, а отже в розумінні статті 233 КЗпП України - знала про порушення її права (якщо припускати таке порушення) як підставу для звернення до суду та відліку строку для такого звернення. З огляду на те, що рішення про призупинення дії трудового договору Позивачка вважає незаконним, підстави для звернення до суду, які становлять собою предмет судового розгляду у цій справі, існували та були відомі Позивачці з травня 2022 року.

Звертає увагу суду, що Позивачка в позовній заяві стверджує про те, що протягом всього періоду призупинення дії трудового договору вона перебувала в умовах, коли мала можливість та бажання виконувати свої трудові обов`язки, проте відповідачем було обмежене її право на працю. Таким чином, якщо Позивачка мала можливість працювати, то вона мала можливість і звернутися до суду з аналогічним позовом. Разом із цим, протягом часу з травня 2022 року по день звернення до суду з позовом (05.10.2023) Позивач до суду не зверталася.

Звертає увагу, що право безстрокового звернення до суду з позовом щодо стягнення заробітної плати, передбачене частиною другою статті 233 КЗпП України, існувало до набрання чинності Закону України № 2352-IX від 01.07.2022 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин», тобто до 19.07.2022.

Зі змісту даної статті вбачається, що частина друга 233 КЗпП України застосовується до трудових правовідносин щодо звільнення працівників та виплати всіх сум, що належать їм при звільненні. Враховуючи, що предметом розгляду справи № 639/5768/23 не є правовідносини щодо звільнення, відсутні підстави для застосування у цій справі ч. 2 ст. 233 КЗпП України.

Відповідач вважає, що похідна позовна вимога в даній справі про стягнення з АТ «Укрзалізниця» на користь ОСОБА_1 суми заробітної плати та інших виплат відповідно до розділу 3 Трудового договору № 638-2021 від 23.10.2021 за період вимушеного простою ОСОБА_1 з 04.05.2022 по 20.10.2023 в сумі 654904,71 грн. з урахуванням обов`язкових зборів та податків - сформульована не корректно і не є належним способом захисту у даній справі.

Так, згідно статті 1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. У розділі 3 Трудового договору № 638-2021 від 23.10.2021 (Оплата праці, пільги, гарантії та компенсаційні виплати Працівника), на який посилається Позивачка, пунктом 3.1 передбачено, що за виконання трудових обов`язків, передбачених цим Договором, Працівнику виплачується заробітна плата за рахунок коштів Роботодавця. Пунктом 3.2 Договору встановлено, що заробітна плата, визначена у пункті 3.1. цього Договору, нараховується Працівнику за фактично відпрацьований час за роботу, визначену умовами цього Договору.

Згідно з додатком 1 до наказу АТ «Укрзалізниця» від 24.02.2022 № Ц-42/6-В (в редакції наказу від 11.07.2022 №Ц-42/38), аудитору внутрішньому ОСОБА_1 встановлено режим простою з 24.02.2022 до 05.05.2022.

Згідно з наказом АТ «Укрзалізниця» від 04.05.2022 № 483/ос, простій Позивачки припинено та призупинено дію її трудового договору з 06.05.2022 до припинення або скасування воєнного стану в Україні.

З наведеного очевидно вбачається, що у зв`язку з призупиненням дії трудового договору, з 06.05.2022 ОСОБА_1 не виконувала свої трудові обов`язки, отже не отримала право на винагороду у вигляді виплати їй заробітної плати. Навіть у разі скасування наказу від 04.05.2022 № 483/ос про призупинення дії трудового договору, як основної вимоги, ОСОБА_1 не отримає право на нарахування та виплату їй заробітної плати та інших виплат (у позові не конкретизовано, яких саме) з огляду на те, що під час призупинення трудового договору вона не працювала і заробітна плата їй не може бути нарахована.

Крім того, період з 04.05.2022 по 20.10.2023 Позивачкою визначений як період вимушеного простою, що з огляду на викладене вище, не відповідає фактичним обставинам.

Враховуючи вищевикладене, позовна вимога про стягнення з АТ «Укрзалізниця» на користь ОСОБА_1 суми заробітної плати та інших виплат відповідно до розділу 3 Трудового договору № 638-2021 від 23.10.2021 за період вимушеного простою ОСОБА_1 з 04.05.2022 по 20.10.2023 в сумі 654904,71 грн. з урахуванням обов`язкових зборів та податків, є безпідставною та задоволенню не підлягає.

09 жовтня 2025 року поредставником позивача адвокатом Клубань М.В. в системі «Електронний суд» сформовано заперечення на поясненні відповідача від 26.09.2025.

29 жовтня 2025 року представникм відповідача подано заперечення щодо прийняття до розгляду уточненої позовоної заяви. Представник відповідача зазначає, що в уточненій позовній заяві змінена матеріально-правова вимога до відповідача, а відтак, змінений предмет позову. Так, позивачка просить стягнути на її користь не заробітну плату, (яка є грошовою винагородою за фактично відпрацьований час за роботу, визначену умовами трудового договору), а середній заробіток за час вимушеного прогулу, який є компенсацією за період, коли працівник не міг працювати з вини роботодавця. Іншими словами, заробітна плата нараховується та виплачується за фактично виконану працівником роботу згідно з укладеним трудовим договором, а середній заробіток є грошовим відшкодуванням/компенсацією та обчислюється із середньоденної заробітної плати, яка вираховується за два попередні місяці роботи. Отже, критерії визначення, обставини призначення та виплати заробітної плати та середнього заробітку за час вимушеного прогулу є різними, а отже, з юридичної точки зору, це є різні предмети позову.

В судовому засіданні 30.09.2025 представник позивача, обґрунтовуючи підстави подання уточненої позовної заяви, заявляла, що у даній заяві змінені підстави позову. З такою думкою погодився і суд. У зв`язку з вищевикладеним, вважаємо за необхідне звернути увагу суду на наступне. Зміна предмету позову можлива, зокрема у такі способи: 1) заміна одних позовних вимог іншими; 2) доповнення позовних вимог новими; 3) вилучення деяких із позовних вимог; 4) пред`явлення цих вимог іншому відповідачу в межах спірних правовідносин. Отже зміна предмета позову означає зміну матеріальної вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається, оскільки у разі одночасної зміни предмета та підстав позову фактично виникає нова матеріально-правова вимога позивача, яка обґрунтовується іншими обставинами, що за своєю суттю є новим позовом

У разі направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції зміна предмета, підстав позову не допускаються, крім випадків, визначених цією статтею. Зміна предмета або підстав позову при новому розгляді справи допускається в строки, встановлені частиною третьою цієї статті, лише у випадку, якщо це необхідно для захисту прав позивача у зв`язку із зміною фактичних обставин справи, що сталася після закінчення підготовчого засідання, або, якщо справа розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження, - після початку першого судового засідання при первісному розгляді справи.

Отже, за загальним правилом, викладеним у ч.4 ст.49 ЦПК України, при новому розгляді справи у суді першої інстанції зміна предмету або підстав позову не допускаються. Виключення, зазначене у вищевикладеній статті, можливе лише у випадку зміни фактичних обставин справи. Як вбачається зі змісту уточненої позовної заяви, жодних змін фактичних обставин у даній справі не відбулося; необхідність зміни предмета та підстав позову при повторному розгляді справи представником позивача жодним чином не обґрунтовується.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Клубань М.В. підтримали позовні вимоги та просили задовольнити, надали аналогічні пояснення викладені в уточненій позовній заяві.

Представник відповідач Шаповалова І.О. заперечувала проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , зазначила, що позивачем пропушено строк на звернення до суду з вимогою про визнання незаконним наказу та відсутні підстави стягнення середнього заробітку.

Суд, вислухавши учасників справи, дослідивши матеріали, приходить до наступних висновків.

Скасовуючи судові рішення з передачею справи на новий розгляд, Верховний Суд у постанові від 28 травня 2025 року визначила:

«суди залишили поза увагою, що:

дія трудового договору може бути призупинена у зв`язку з військовою агресією проти України, що виключає можливість надання та виконання роботи, та саме настання цих двох обставин одночасно дозволяє використовувати призупинення трудового договору з працівником як тимчасову виключну подію;

залишили поза увагою, що АТ «Українська залізниця» на час винесення спірного наказу та у період його дії здійснювало свій основний вид діяльності та надавало послуги, як національний перевізник вантажів та пасажирів;

не з`ясували, чи позивач виявляла бажання та мала об`єктивну можливість працювати та виконувати свої трудові обов`язки;

не перевірили строк звернення позивача з позовом до суду, передбачений статтею 233 КЗпП, в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин».

Так, судом було встановлено, що ОСОБА_1 відповідно копії наказу АТ «Укрзалізниця» № 2210/ос від 30 листопада 2016 року з 01 грудня 2016 року прийнята на посаду заступника начальника відділу з контролю за фінансово-господарською діяльністю управління аудиту та контролю регіональної філії «Південна залізниця» Департаменту аудиту та контролю АТ «Укрзалізниця» (том №1 а.с. 74).

Відповідно до копії наказу (розпорядження) про переведення на іншу роботу № 2149/ос від 30 серпня 2017 року ОСОБА_1 з 30 серпня 2017 року було переведено на посаду заступника начальника відділу з контролю за фінансово-господарською діяльністю управління внутрішнього аудиту та контролю регіональної філії «Південна залізниця» Департаменту внутрішнього аудиту та контролю АТ «Укрзалізниця» (том №1 а.с. 75).

Згідно з копією наказу (розпорядженням) про переведення на іншу роботу №2723/ос від 23 жовтня 2021 року ОСОБА_1 переведена на роботу з 25 жовтня 2021 року до 24 жовтня 2024 року включно за строковим трудовим договором, у зв`язку з обставинами особистого характеру, на посаду аудитора внутрішнього Департаменту внутрішнього аудиту та контролю АТ «Укрзалізниця» (том №1 а.с 76).

Відповідно до витягу з наказу АТ «Укрзалізниця» про запровадження режиму простою № Ц-42/6-В від 24 лютого 2022 року встановлено режим простою з 24 лютого 2022 року до його скасування для працівників апарату управління АТ «Укрзалізниця» відповідно до додатку 1, в переліку яких є ОСОБА_1 , період простою з 24 лютого 2022 року по 28 лютого 2022 року (том №1 а.с. 25-26).

Згідно акта простою від 24 лютого 2022 року, у зв`язку із запровадженням в Україні воєнного стану з 24 лютого 2022 року була зупинена робота структурних підрозділів апарату управління АТ «Укрзалізниця», які не виконують критично важливі завдання (том №1 а.с. 27).

Відповідно до витягу з протоколу АТ «Укрзалізниця» № Ц-54/31 від 14 березня 2022 року час простою з причин, що не залежать від працівника товариства, оплачувати з розрахунку 2/3 тарифної ставки (посадового окладу, окладу), встановленої працівнику (том №1 а.с. 105).

Згідно наказу АТ «Укрзалізниця» від 04 травня 2022 року № 483/ос, у зв`язку з неможливістю надання та виконання роботи внаслідок критичного зменшення обсягів господарської діяльності, що сталася у зв`язку з втратою через військову агресію російської федерації проти України можливості повноцінно організувати процеси діяльності товариства, та запровадження відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 (зі змінами) воєнного стану, керуючись статтею 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», припинено простій, введений наказом № Ц-42/6 від 24 лютого 2022 року (зі змінами) працівникам Департаменту аудиту та контролю з дати, зазначеної у додатку 1 до цього наказу; призупинено дію трудових договорів з працівниками Департаменту аудиту та контролю з дати, зазначеної у додатку 1 до цього наказу, до припинення або скасування воєнного стану в Україні. Відповідно до додатку № 1 призупинено дію трудового договору також з ОСОБА_1 з 06 травня 2022 року. Призупинення дії трудових договорів не тягне за собою припинення трудових відносин (том №1 а.с. 77-82).

Відповідно до довідок № 350 від 29 серпня 2023 року та № 419 від 20 жовтня 2023 року ОСОБА_1 у січні та лютому 2022 року нараховано всього заробітної плати в розмірі 55 005,23 грн. Середньоденна заробітна плата складає 1 718,91 грн, середньомісячна заробітна плата складає 33 518,81 грн.(том №1 а.с. 34, 104).

Згідно з відповіддю АТ «Укрзалізниця» № АЦСК-07/59 від 07 листопада 2022 року станом на дату цього листа плани внутрішніх аудитів на 2022 рік наглядовою радою не затверджувались (том №1 а.с. 95).

Матеріали справи містять консолідовані фінансово-економічні показники по АТ «Укрзалізниця» за 1 квартал 2022 року (том №1 а.с. 99).

Відповідно до витягу з протоколу Наглядової ради АТ «Укрзалізниця» № А-10/4-23 від 23 лютого 2023 року вирішено ліквідувати структурний підрозділ Департамент внутрішнього аудиту та контролю Акціонерного товариства «Українська залізниця». Згідно попередження про наступне вивільнення аудитору внутрішньому Департаменту внутрішнього аудиту та контролю АТ «Укрзалізниця» ОСОБА_1 повідомлено про ліквідацію Департаменту та скороченню займаної посади. Запропоновано перелік вакантних посад на товаристві. Також зазначено про надання згоди на переведення. 21 серпня 2023 року ОСОБА_1 ознайомлена та від запропонованих вакантних посад відмовилась 31 серпня 2023 року (том №1 а.с. 106-116).

Відповідно до пропозицій аудитору внутрішньому Департаменту внутрішнього аудиту та контролю АТ «Укрзалізниця» ОСОБА_1 повідомлено про ліквідацію Департаменту та скороченню займаної посади та надано перелік вакантних посад на товаристві. Також зазначено про надання згоди на переведення. 02 та 18 жовтня 2023 року ОСОБА_1 ознайомлена та від запропонованих вакантних посад відмовилась (том №1 а.с. 117-120).

Відповідно до копії заяви від 19 жовтня 2023 року ОСОБА_1 звернулася до АТ «Укрзалізниця» з заявою, в якій просила звільнити її з роботи за скороченням чисельності і штату працівників (том №1 а.с. 121).

Згідно до копії наказу (розпорядження) № 1966/ос від 19 жовтня 2023 року про припинення трудового договору (контракту), ОСОБА_1 з 23 жовтня 2023 року була звільнена з посади аудитора внутрішнього Департаменту внутрішнього аудиту та контролю АТ «Укрзалізниця» на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату (том №1 а.с.122 -123).

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

Стаття 43 Конституції України гарантує право кожного на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Відповідно до статті 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень.

Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 цієї Конституції.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, в Україні введено воєнний стан, який діє на теперішній час.

Згідно з пунктом 3 цього Указу, у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30-34, 38, 39, 41-44, 53 Конституції України.

Воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень (стаття 1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану").

15 березня 2022 року прийнято Закон України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану", яким визначені особливості трудових відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій в Україні незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, у період дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України "Про правовий режим воєнного стану".

Частинами першою та другою статті 1 Закону України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану" (тут і далі в редакції на час винесення оспорюваного наказу від 01 квітня 2022 року) встановлено, що на період дії воєнного стану вводяться обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина відповідно до статей 43, 44 Конституції України.

У період дії воєнного стану не застосовуються норми законодавства про працю у частині відносин, врегульованих цим Законом.

Згідно з пунктом 2 Прикінцевих положень КЗпП України, під час дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України "Про правовий режим воєнного стану", діють обмеження та особливості організації трудових відносин, встановлені Законом України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану".

Відповідно до статті 13 Закону України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану" призупинення дії трудового договору - це тимчасове припинення роботодавцем забезпечення працівника роботою і тимчасове припинення працівником виконання роботи за укладеним трудовим договором.

Дія трудового договору може бути призупинена у зв`язку з військовою агресією проти України, що виключає можливість надання та виконання роботи.

Призупинення дії трудового договору не тягне за собою припинення трудових відносин.

Призупинення дії трудового договору роботодавець та працівник за можливості мають повідомити один одного у будь-який доступний спосіб.

Відшкодування заробітної плати, гарантійних та компенсаційних виплат працівникам на час призупинення дії трудового у повному обсязі покладається на державу, що здійснює військову агресію проти України.

Наведена спеціальна норма права надає роботодавцю право тимчасово призупинити дію трудового договору з працівником у разі неможливості у зв`язку із військовою агресією проти України забезпечити працівника роботою.

Водночас таке право не є абсолютним. Для застосування цієї норми права роботодавець має перебувати в таких обставинах, коли він не може надати працівнику роботу, а працівник не може виконати роботу. Зокрема, у випадку, якщо необхідні для виконання роботи працівником виробничі, організаційні, технічні можливості, засоби виробництва знищені в результаті бойових дій або їх функціювання з об`єктивних і незалежних від роботодавця причин є неможливим, а переведення працівника на іншу роботу або залучення його до роботи за дистанційною формою організації праці неможливо.

Подібний висновок висловлено у постанові Верховного Суду від 21 червня 2023 року у справі № 149/1089/22 (провадження № 61-292 св 23).

За змістом статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 05 травня 2025 року у справі № 758/4178/22 (провадження № 61-6935сво24) зробив висновок про те, що сам по собі факт військової агресії проти України не є безумовною підставою для призупинення роботодавцем дії трудового договору. Формулювання положень статті 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» (у редакції, чинній на час винесення наказу АТ «Українська залізниця» від 01 квітня 2022 року № 389/ос), що дія трудового договору може бути призупинена у зв`язку з військовою агресією проти України, що виключає можливість надання та виконання роботи, й використання сполучника «та» дозволяє зробити висновок, що саме настання цих двох обставин одночасно дозволяє використовувати призупинення трудового договору з працівником як тимчасову виключну подію.

Обов`язковість одночасного настання обставин неможливості роботодавця надати роботу і неможливості виконувати роботу працівником для застосування положень статті 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» (у редакції, чинній на час винесення наказу АТ «Українська залізниця» від 01 квітня 2022 року №389/ос ) є визначальною, оскільки можливість продовження виконання умов трудового договору хоча б однією із сторін та пов`язані з такою можливістю правові наслідки для іншої сторони - не породжують правові наслідки у зв`язку із призупиненням дії трудового договору, й в кінцевому результаті нівелюють необхідність/можливість застосування цієї норми закону.

Отже відповідач прийняв рішення про призупинення дії укладеного з позивачем трудового договору та припинення виплати заробітної плати. Позивач, обґрунтовуючи підстави позову, вважав, що оспорюваний ним наказ АТ «Українська залізниця» про призупинення дії трудового договору є незаконним, оскільки у відповідача була можливість надавати йому роботу, а у нього була можливість її виконувати.

Судом установлено, що ОСОБА_1 обіймала посаду аудитора внутрішнього Департаменту внутрішнього аудиту та контролю АТ «Укрзалізниця».

Факт введення в Україні з 24 лютого 2022 року воєнного стану є загальновідомим.

АТ "Українська залізниця" обґрунтовувало неможливість надання роботи позивачу тим, що обсяги господарської діяльності товариства у зв`язку зі збройною агресією російської федерації проти України, зменшилися, кількість зруйнованого та пошкодженого майна зросла, а робота структурних підрозділів апарату управління АТ «Українська залізниця», які не виконують критично важливі завдання, була зупинена, тому з метою забезпечення функціонування підприємства виникла необхідність вжити заходів щодо призупинення дії трудових договорів з працівниками, забезпечити роботою за посадами яких було неможливо.

У наказі АТ «Українська залізниця» про призупинення дії трудового договору від 04 травня 2022 року № 483/ос вказано про те, що з 06 травня 2022 року до припинення або скасування воєнного стану в Україні призупинено дію трудових договорів з працівниками, які зазначені у додатку 1 до цього наказу. Також відповідно до додатку 1 всього призупинено дію трудових договорів з 80 працівниками Департаменту аудиту та контролю АТ «Укрзалізниця» (том №1 а.с. 77-82).

Слід зазначити, що роботодавцем було тимчасово призупинено дію трудових договорів фактично із усіма працівниками Департаменту аудитута контролю АТ «Українська залізниця», які перебували у трудових відносинах із ним у зв`язку із неможливістю забезпечити працівників роботою. Список таких працівників було наведено у додатку 1 до наказу Акціонерного товариства «Українська залізниця» від 04 травня 2022 року № 483/ос, серед яких була і відповідач. На підприємстві залишалася працювати працівники, які виконують критично важливі завдання.

ОСОБА_1 не зверталася з вимогою до роботодавця про відновлення дії трудового договору, а 19 жовтня 2023 року подала заяву, в якій просила вивільнити її із займаної посади з 23 жовтня 2023 року у зв`язку зі скороченням штату працівників. Позивачку було звільнено 23 жовтня 2023 року з посади аудитора внутрішнього Департаменту внутрішнього аудиту та контролю Акціонерного товариства «Українська залізниця» на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату. У заяві про звільнення позивачка не просила виплатити не виплачену заробітну плату у зв`язку із призупиненням трудового договору за період з 04 травня 2022 року по 20 жовтня 2023 року. Наказ про звільнення позивачка не оскаржувала, про порушення своїх прав при звільненні не заявляла.

Відповідач посилаючись на необхідність призупинення дії трудового договору з позивачем, зазначав що саме на керівництво підприємства покладаються дискреційні повноваження щодо визначення переліку працівників з якими необхідно призупинити дію трудових договорів, з самостійним визначенням відповідних трудових критеріїв для цього ( певні посади, що можуть бути незадіяні в умовах зміненої господарської діяльності: кваліфікація окремих працівників, наявність у них певних знань, навичок та умінь, допущення певними працівниками порушень трудового законодавства).

Разом з тим, такі доводи відповідача не можуть бути визнані підставою для відмови в задоволенні позову, зважаючи на те, що судом встановлено і сторони цього не заперечували, що за фактичним робочим місцем позивача в м. Харкові було забезпечено можливість організації і здійснення робочого процесу в звичайному режимі для тих працівників, щодо яких відповідачем не було призупинено дію трудового договору, а відсутність роботи, яку б міг виконувати позивач, не може бути визнано підставою для призупинення дії трудового договору з позивачем, відповідно до вищенаведених положень Закону. Відповідачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, що виключають можливість виконання обов`язків обома сторонами трудового договору.

Сама по собі обставина зменшення замовлень послуг відповідача після введення воєнного стану на території України не свідчить про неможливість роботодавця забезпечити позивача роботою.

Позивач виявляла бажання та мала об`єктивну можливість працювати та виконувати свої обов`язки на робочому місці. Про бажання позивача працювати і наявність у позивача такої можливості свідчять документи, надані апеляційному суду (заяви голові профспілкового комітету апарату Укрзалізниці Грищенко Ю. М., колективне звернення до Голови правління АТ «Укрзалізниця» Камишіна О. М. працівників Департаменту внутрішнього аудиту та контролю щодо забезпечення роботи Департаменту, відповідь Грищенко Ю. М., звернення Грищенко Ю. М. до голови правління АТ «Укрзалізниця» Камишіну О. М. з проханням переглянути прийняте рішення щодо призупинення трудових договорів з працівниками Департаменту внутрішнього аудиту та контролю, знайти інші виважені рішення, які зможуть зберегти висококваліфікованих спеціалістів і фахівців та інші), які долучені судом апеляційної інстанції до матеріалів справи

Водночас, відповідачем не доведено неможливості відновлення надання роботи позивачу після простою, адже Департамент внутрішнього аудіту та контролю АТ «Укрзалізниця» працював і працівники свої функції виконували, жодних даних про те, що робоче місце позивача знищене в результаті бойових дій чи передане в розпорядження іншого працівника тощо, матеріали справи не містять.

Як на час видачі оспорюваного наказу про призупинення дії трудового договору, так і на час розгляду справи, АТ «Українська залізниця» здійснювало свій основний вид діяльності та надавало послуги, як національний перевізник вантажів та пасажирів.

Дію трудових договорів відповідач призупинив вибірково з окремими працівниками, у тому числі з позивачем, але не з усіма працівниками. Із переважною більшістю колективу АТ «Українська залізниця» дію трудових договорів не було призупинено.

Сама по собі обставина відсутності роботи для позивача після введення воєнного стану на території України не свідчить про неможливість роботодавця забезпечити позивача, який обіймав посаду менеджера-начальника відділу внутрішньої безпеки офісу з безпеки АТ «Українська залізниця» роботою.

Такі висновки узгоджуються і із висновками викладеними у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28.02.2024 року у справі № 465/3919/22, від 14.02.2024 року у справі № 464/2944/22.

Вирішуючи питання про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд виходить з такого.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 травня 2025 року у справі № 758/4178/22 (провадження № 61-6935сво24) зазначено, що:

«у КЗпП України відсутня норма права, яка б у цій ситуації регулювала питання виплати середнього заробітку за час незаконного призупинення дії трудового договору, оскільки це не є ні простоєм, ні звільненням працівника. Разом з тим, з урахуванням положень статті 43 Конституції України, найбільш подібним (аналогічним) до цієї ситуації є застосування частин першої, другої статті 235 КЗпП України;

відновлення порушеного права працівника на працю повинно здійснюватись не тільки визнанням наказу про призупинення дії трудового договору з працівником незаконним й поновленням дії трудового договору, а так само виплатою роботодавцем працівнику середнього заробітку за час вимушеного прогулу, застосовуючи норми статті 235 КЗпП України;

відшкодування заробітної плати, гарантійних та компенсаційних виплат працівникам за час призупинення дії трудового договору в повному обсязі покладається на державу, що здійснює збройну агресію проти України, у випадку обґрунтованості призупинення дії трудового договору. Якщо ж незаконні дії роботодавця (незаконне призупинення дії трудового договору) позбавили працівника можливості працювати, то на роботодавця покладається обов`язок відшкодувати працівнику середню заробітну плату за час його перебування у вимушеному прогулі.

За таких обставин, з урахуванням викладеного, Об`єднана палата вважає, що немає підстав для відступу від висновків, викладених у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 31 січня 2024 року у справі № 161/8196/22 (провадження № 61-6897св23) та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 31 жовтня 2024 року у справі № 761/14792/22 (провадження № 61-7969св24) щодо застосування статті 235 КЗпП України у подібних правовідносинах».

Стаття 43 Конституції України гарантує право кожного на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

У КЗпП України відсутня норма права, яка б у цій ситуації регулювала питання виплати середнього заробітку за час незаконного призупинення дії трудового договору, так як це не є ні простоєм, ні звільненням працівника.

Водночас частиною дев`ятою статті 10 ЦПК України передбачено, що якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Згідно з ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Середній заробіток за ч. 2 ст. 235 КЗпП України за своїм змістом є заробітною платою, право на отримання якої виникло у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою трудову функцію з незалежних від нього причин, оскільки особа поновлюється на роботі з дня звільнення, тобто вважається такою, що весь цей час перебувала в трудових відносинах.

Відновлення порушеного права працівника на працю повинно здійснюватися не тільки визнанням наказу про призупинення дії трудового договору з працівником незаконним й поновленням дії трудового договору, а так само виплатою роботодавцем працівнику середнього заробітку за час вимушеного прогулу, застосовуючи норми статті 235 КЗпП України.

Відшкодування заробітної плати, гарантійних та компенсаційних виплат працівникам за час призупинення дії трудового договору в повному обсязі покладається на державу, що здійснює збройну агресію проти України, у випадку обґрунтованості призупинення дії трудового договору. Якщо ж незаконні дії роботодавця (незаконне призупинення дії трудового договору) позбавили працівника можливості працювати, то на роботодавця покладається обов`язок відшкодувати працівнику середню заробітну плату за час його перебування у вимушеному прогулі.

Як вбачається із довідки про розрахунок середньої заробітної плати ОСОБА_1 (Позивача), яка була додана до первісної редакції позовної заяви, заробітна плата Позивача за січень 2022 року склала 29 411,48 грн., за лютий 2022 року - 25 593,75 грн. Кількість фактично відпрацьованих календарних днів - 32. Середньоденна заробітна плата становить: 55 005,23:32= 1718,91 грн.

При цьому до розрахункового періоду не включені розмір заробітку за два місяці березень, квітень, що передували винесенню оспорюваного наказу.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів Українивід 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок).

Згідно з пунктом 5 розділу IV Порядку основною для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час затримки розрахунку, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника.

Відповідно до пункту 2 розділу ІІ Порядку середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.

Якщо у працівника відсутній розрахунковий період, то середня заробітна плата обчислюється відповідно до абзаців третього-п`ятого пункту 4 цього Порядку,а саме з установлених йому в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу.

Пр цьому період вимушеного прогулу, кількість днів відліковується з 06.05.2022 по. 20.10.202, що складає 379 робочих днів,.

Отже, середній заробіток за час призупинення дії трудового договору, який підлягає стягненню з АТ «Укрзалізниця» на користь позивача, повинен становити 651 499, 89 грн (379 робочих днів * 1718,91 грн.).

Вирішуючи питання дотримання позивачем передбаченого законом строку звернення до суду із позовом, суд зазначає таке.

Згідно ч.ч. 1.2 ст. 233 КЗпП України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин), працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення.

У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Строки звернення працівника до суду за вирішенням трудового спору є складовою механізму реалізації права на судовий захист та однією із основних гарантій забезпечення прав і свобод учасників трудових правовідносин.

Перевірка дотримання вимог закону щодо строків звернення до суду за вирішенням трудового спору здійснюється судом незалежно від того, чи заявляє відповідач про пропуск позивачем строку звернення до суду, на відміну від застосування позовної давності при вирішені судом цивільного спору, коли застосування позовної давності судом здійснюється тільки за заявою сторони у спорі.

Правова природа строку звернення до суду дозволяє констатувати, що запровадження строку, у межах якого особа може звернутися до суду з позовом, обумовлена передусім необхідністю дотримання принципу правової визначеності, що є невід`ємною складовою верховенства права.

Забезпечення дотримання принципу правової визначеності потребує чіткого виконання сторонами та іншими учасниками справи вимог щодо строків звернення до суду, а від судів вимагається дотримуватися встановлених законом правил при прийнятті процесуальних рішень.

У п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» судам роз`яснено, що встановлені ст. 228, 223 КЗпП строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов`язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк.

Так, згідно з частиною першою статті 233 КЗпП України (у редакції, чинній на момент звернення позивача до суду) працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Законом України від 30 березня 2020 року № 540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» КЗпП України доповнено главою XIX Прикінцеві положення такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, з 12 березня 2020 року на всій території України установлено карантин, який неодноразово продовжувався, і був відмінений постановою КМУ від 27 червня 2023 року № 651 Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, з 24.00 год. 30 червня 2023 року. У цей період Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин" від 01.07.2022 № 2352-IX (набрав чинності 19.07.2022) назву та частини першу та другу статті 233 КЗпП України викладено в новій редакції.

Водночас, якщо мають місце тривалі правові відносини, які виникли під час дії статті 33 КЗпП України, у редакції, що була чинною до 19 липня 2022 року, та були припинені на момент чинності дії статті 233 КЗпП України, у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин», то у такому випадку правове регулювання здійснюється таким чином: правовідносини, які мають місце у період до 19 липня 2022 року, підлягають правовому регулюванню згідно з положенням статті 233 КЗпП України(у попередній редакції); у період з 19 липня 2022 року підлягають застосуванню норми статті 233 КЗпП України (у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин»).

Такий правовий підхід застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 11 липня 2024 року у справі №990/156/23.

Звертаючись до суду позивач зазначала, що лише з листа від 01.09.2023 №ЦЦУП-12/361 з додатком - витягом з наказу від 04.05.2022 року №483/ос «3 особового складу» дізналася про порушення своїх прав, а саме, що Відповідач незаконно призупинив з нею трудовий договір та ознайомилась із Наказом 04.05.2022 року №483/ос.

Згідно зі ст. 7 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» у період дії воєнного стану порядок організації кадрового діловодства та архівного зберігання кадрових документів у районах активних бойових дій визначається роботодавцем самостійно, за умови забезпечення ведення достовірного обліку виконуваної працівником роботи та обліку витрат на оплату праці.

З огляду на вищевикладене, положення Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», які регулюють деякі аспекти трудових відносин інакше, ніж Кодекс законів про працю - мають пріоритетне застосування на період дії воєнного стану. Водночас, інші норми законодавства про працю, які не суперечать положенням Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», також можуть або повинні застосовуватися у відносинах між працівником та роботодавцем.

Чинне законодавство України передбачає необхідність персонального повідомлення працівника, але не визначає форму та зміст персонального повідомлення, а також алгоритм доведення його змісту до працівника.

У постанові Верховного Суду від 22 грудня 2021 року у справі №303/798/17 (провадження №61-1863св20) зазначено, що законодавством про працю не передбачена форма та спосіб повідомлення працівника про скорочення чисельності або штату працівників. Метою персонального попередження про наступне вивільнення не пізніше ніж за два місяці є надання працівникові можливості завчасно визначитися із майбутнім працевлаштуванням або підшукати собі іншу роботу.

Аналогічний висновок міститься і в листі Мінсоцполітики від 24 вересня 2019 року №10/0/36-19.

В подальшому зідно роз`яснення, що містяться у листі Держпраці від 09.05.2022 р. № 1922/4/4.1-ЗВ-22а, відповідно до яких про призупинення дії трудового договору роботодавець та працівник за можливості мають повідомити один одного у будь-який доступний спосіб.

В той же час, в ч.3 ст.29 КЗпП України зазначено, що ознайомлення працівників з наказами (розпорядженнями), повідомленнями, іншими документами роботодавця щодо їхніх прав та обов`язків допускається з використанням визначених у трудовому договорі засобів електронних комунікаційних мереж з накладенням удосконаленого електронного підпису або кваліфікованого електронного підпису. У трудовому договорі за згодою сторін можуть передбачатися альтернативні способи ознайомлення працівника, крім інформації, визначеної пунктом 4 частини першої цієї статті, що доводиться до відома працівників у порядку, встановленому цією статтею».

Відповідно до висновку викладеного Великою Палатою Верховного суду в постанові від 24.02.2021 року у справі №800/30/17 незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатись не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Таким чином, суд проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази, врахувавши позицію сторін у цій справі, а також норми права що регулюють спірні відносини приходить до висновку, що про порушення своїх прав, а саме зупинення дії строкового трудового договору ОСОБА_1 дізналась набагато раніше, в червні 2022 року, про що позивачем було зазначено в судовому засідання.

Як зазначено в судовому засіданні позивачкою вона неодноразово зверталась до профспілки та заявами до работодавця з пропозицією продоження роботи, проте не була обізнана, що існував оспорюваний наказ.

Проте зазначені доводи спростовуються, діями позивачки щодо звернення до роботодавця переглянути прийняте рішення щодо призупинення трудових договорів з працівниками Департаменту внутрішнього аудиту та контролю, докази надавадись предстаником позивача на обгрунтовування апеляційних та касаційних скарг.

Також Пунктом 7.6 трудового договору №638-2021 від 23.10.2021 передбачено домовленість сторін, що Роботодавець може ознайомлювати Правцівника з наказами повідомленнями, іншими документами Роботодавця, щодо прав та обов`язків Працівника з використанням засобів електронного зв`язку (контактний телефон. Електронна пошта, месендер, тощо). В п. 8 Реквізити сторін, зокрема зазначені: Електронна пошта: ІНФОРМАЦІЯ_3 , Месенджер Тelegram, Viber: НОМЕР_1 (том №1 а.с. 9-23).

Згідно інформації, що викладена в листі головного бухгалтера АТ «Укрзалізниця» №ЦЦФ-06/1520 від 19.10.2023, щомісячно під час закриття розрахунку заробітної плати в автоматизованому режимі засобами облікової системи АСБО «Фобос» ОСОБА_1 пересилалися електронні листки по заробітній платі (розрахунок заробітної плати) на зазначену нею електронну пошту: ІНФОРМАЦІЯ_1 В тому числі, такі листки були відправлені за травень та червень 2022 року. У зазначених розрахункових листках, зокрема у листку за червень 2022, у графі «Вид нарахування, найменування» вказано: «Призупинення дії трудового договору», а в графі «Сума» зазначено 0.00 грн..

Також представником позивача визначена позиція, що позивач не обмежена будь яким строком про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відповідно до законодавства щодо оплати праці.

Разом з тим суд зазначає, що у контексті вирішення цієї справи вимога позивача про стягнення заборгованості з виплати середбного заробітку (заробітної плати) є похідною від вимоги про визнання незаконним та скасування наказу від 01.04.2022 №389/ос «З особового складу», тому, вирішуючи питання про дотримання позивачем строків звернення до суду з вказаним позовом, суд відлік встановленого законом тримісячного строку на звернення до суду з дня ознайомлення позивача зі змістом оскаржуваного наказу.

Для позивача строк на звернення до суду з цим позовом закінчився 02.10.2023 року, проте позов було подано до суду 05.10.2023, тобто з пропуском тримісячного строку.

Незважаючи на заперечення відповідача щодо строків звернення до суду, позиція позивача була незмінною щодо відсутності факту пропуску строку. Будь яких поважних причин пропуску строку та доказів не надано.

При цьорму суд зауважує, що незначний проміжок строку має враховуватися в сукупності з наведеними причинами самого пропуску строку.

З огляду на наведені обставини та враховуючи, що позивачем не наведено поважних причин пропуску строку звернення до суду з позовом про скасування наказу від 04.05.2022 №483/ос «З особового складу», суд вважає такий строк пропущеним.

Європейський суд з прав людини вказав, щопункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободзобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи викладене, позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Українська залізниця", про визнання незаконним наказу та стягнення заробітної плати задоволенню не підлягає.

Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 4, 10 - 13, 76 - 81, 263 - 265, 268, 273, 280 - 283, 293, 294, ЦПК України, суд-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про визнання незаконним наказу та стягнення середнього заробітку - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Акціонерне товариство «Українська залізниця», , місцезнаходження: 03150, м. Київ, вул. Єжи Гедройця, буд. 5.

Повний текст рішення складено 18.11.2025.

Суддя С.О. Рубіжний