ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/9473/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2025 року Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Заставенко М.О.,

з секретарем судового засідання Пічкур А.С.,

за участю

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення грошової компенсації вартості спільного майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2025 року ОСОБА_2 , в особі представника ОСОБА_1 , звернувся в Дарницький районний суд м. Києва із позовною заявою до ОСОБА_3 , в якій з урахуванням зменшених позовних вимог, просив в порядку поділу спільного майна подружжя стягнути з відповідача на його користь 219 009,72 грн грошової компенсації за частку в автомобілі «ACURA MDX», сірого кольору, 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , № кузова НОМЕР_2 , та 221 701,50 грн грошової компенсації за частку в автомобілі «MAZDA 6», синього кольору, 2013 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_3 , № кузова НОМЕР_4 , а всього: 440 711,22 грн.

Позовна заява обґрунтована наступним. 06.08. 2006 року позивач зареєстрував шлюб з відповідачкою. З липня 2021 року шлюбні відносини між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 припинилися - сторони разом не проживають, спільного господарства не ведуть, спільного бюджету не мають, фактичних сімейних відносин не підтримують. Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 26.10.2021 у справі № 753/15944/21, яке набрало законної сили 26.11.2021, шлюб між подружжям було розірвано. Під час перебування у шлюбі та спільного проживання за спільні кошти подружжям було придбано та зареєстровано на ім`я ОСОБА_3 автомобілі: - 17 вересня 2008 року автомобіль «ACURA MDX», сірого кольору, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_5 , № кузова НОМЕР_2 , об`єм двигуна 3664 см.куб.; - 11 вересня 2019 року - автомобіль «MAZDA 6», синього кольору, 2013 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 , № кузова НОМЕР_4 , об`єм двигуна 2488 см.куб. За усною згодою подружжя спірними автомобілями користувалася відповідач. У подальшому, після розірвання шлюбу, позивачеві стало відомо, що 13 листопада 2018 року в ТСЦ № 8047 відповідачка здійснила відчуження автомобіля «ACURA MDX» (2007) на підставі договору КП № 8047/2018/1189156 укладеного в ТСЦ від 13.11.2018 та 22 вересня 2020 року в ТСЦ № 8048 здійснила відчуження автомобіля «MAZDA 6» на підставі договору КП № 8048/2020/2213585 укладеного в ТСЦ від 22.09.2020. Позивач ОСОБА_2 не давав згоди на таке відчуження спірних автомобілів. Йому також невідомо, яку суму коштів ОСОБА_3 отримала від відчуження спірних автомобілів та яким чином ними розпорядилася. Позивач вважає, що ефективним способом захисту його порушених прав є позов про стягнення з ОСОБА_3 в порядку поділу спільного майна подружжя грошової компенсації вартості його частки у відчужених відповідачкою без його згоди спірних автомобілях, яка становить 1/2 від ринкової вартості таких автомобілів на час розгляду справи.

Ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва Заставенко М.О. від 16.07.2025 відкрито провадження за вказаною позовною заявою, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження у підготовче засідання.

15.08.2025 представником позивача до суду подано заяву про зменшення позовних вимог.

04.09.2025 до суду представником відповідача подано відзив на позовну заяву, позовні вимоги не визнала, просила у їх задоволенні відмовити. Зазначила, що твердження про те, що 13.11.2018 відповідач, нібито без згоди позивача відчужила транспортний засіб «ACURA MDX», сірого кольору, 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , та на свій розсуд розпорядилася коштами від його відчуження є суцільною вигадкою. Позивачу було достеменно відомо про факт відчуження вказаного автомобіля, оскільки як вбачається з відомостей декларації про майновий стан та доходи ОСОБА_2 за 2018 рік, у 2018 році ОСОБА_2 задекларував дохід дружини - ОСОБА_3 від відчуження рухомого майна (крім цінних паперів та корпоративних прав) в розмірі 360 000,00 грн. Через місяць, 13.12.2018, кошти від продажу даного автомобіля, були використані колишнім подружжям для купівлі легкового автомобіля марки «LEXUS ES 300H», червоного кольору, номер шасі НОМЕР_6 . Право власності на вказаний автомобіль при його придбанні було зареєстроване Територіальним сервісним центром 8047 на ім`я ОСОБА_2 з урахуванням усної згоди дружини на таку реєстрацію права власності. У подальшому, у 2019 році позивачем вказаний автомобіль було відчужено. Щодо відчуження автомобіля марки «MAZDA 6», синього кольору, 2013 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 , № кузова НОМЕР_4 , то таке відчуження відбувалося не тільки за інформування та згоди позивача, а й за його особистої присутності в Територіальному сервісному центрі разом із відповідачем. Більше того, позивач був достеменно обізнаний про продаж автомобіля, так як кошти, отримані від його продажу були використані на потреби сім`ї - зокрема на добудову спільного будинку, за адресою: АДРЕСА_1 , який станом на 2020 р. перебував на етапі активного будівництва. Також відповідачем зазначено про те, що у провадженні Подільського районного суду м. Києва перебувала цивільна справа № 758/9980/24 та рішення суду від 05.05.2025. позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_2 грошову компенсацію половини вартості легкового автомобіля марки «LEXUS ES 300H», червоного кольору, номер шасі НОМЕР_6 в розмірі 371 806,50 грн. Вважає, що звернення до суду позивача жодним чином не пов`язано, із захистом його ніби то порушених прав, а є відповіддю/реакцією на рішення суду винесене на користь відповідача про стягнення грошової компенсації половини вартості легкового автомобіля марки LEXUS ES 300H, червоного кольору, номер шасі НОМЕР_6 . Стороною позивача не надано суду доказів того, що на момент продажу автомобілів між позивачем та відповідачем було припинено фактичні шлюбні відносини, ведення спільного господарства та інші обставини, які визначали відносини між подружжям, як сімейні, а також використання Відповідачем коштів від їх продажу одноособово, у період шлюбу, не в інтересах та не для задоволення потреб сім`ї. З урахуванням того, що автомобілі були придбані і відчужені під час перебування сторін у шлюбі, та з урахуванням того, що матеріали справи не містять доказів того, що кошти від продажу автомобіля були використані не в інтересах сім`ї, вважаємо позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя та вирішення питання розподілу судових витрат шляхом покладення їх на відповідача - такими, що не підлягають задоволенню.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 01.10.2025 закрито підготовче засідання, справу призначено до розгляду по суті.

29.10.2025 представник відповідача подав до суду заяву про застосування строків позовної давності, оскільки про відчуження автомобілів позивачеві було відомо ще на час їх відчуження.

У судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити у повному обсязі, посилаючись на обставини, зазначені у позовній заяві.

Представник відповідача заперечував щодо задоволення позовних вимог у звязку з їх необґрунтованістю та недоведеністю.

Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно, повно, об`єктивно та безсторонньо оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, дійшов такого висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі з 06.08.2006, який рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 26.10.2021 було розірвано.

Під час перебуванні у зареєстрованому шлюбі сторонами 17 вересня 2008 року було придбано автомобіль «ACURA MDX», сірого кольору, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_5 , № кузова НОМЕР_2 , об`єм двигуна 3664 см.куб.

Також, 11 вересня 2019 року подружжя придбали автомобіль «MAZDA 6», синього кольору, 2013 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 , № кузова НОМЕР_4 , об`єм двигуна 2488 см.куб.

Вказані автомобілі були зареєстровані на ОСОБА_3 .

Згідно інформації ГСЦ МВС, автомобіль «ACURA MDX», сірого кольору, 2007 року випуску, № кузова НОМЕР_2 було відчужено 13.11.2018 на нового власника на підставі договору КП № 8047/2018/1189156, укладеного в ТСЦ № 8047.

13.12.2018 подружжям було придбано автомобіль «LEXUS ES300H», 2013 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_7 , № кузова НОМЕР_6 , який було зареєстровано на ОСОБА_5 , та який 11.06.2019 у ТСЦ 8047 було перереєстровано на іншого власника.

22.09.2020 було продано «MAZDA 6», синього кольору, 2013 року випуску, № кузова НОМЕР_4 на підставі договору КП № 8048/2020/2213585, укладеного в ТСЦ № 8048.

Звертаючись із позовом позивач просив суд стягнути з ОСОБА_4 половину вартості автомобіля «ACURA MDX», сірого кольору, 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , № кузова НОМЕР_2 , у розмірі 219 009,72 грн, та половину вартості автомобіля «MAZDA 6», синього кольору, 2013 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_3 , № кузова НОМЕР_4 , у розмірі 221 701,50 грн.

За змістом частин першої та сьомої статті 41 Конституції України, частин першої та п`ятої статті 319 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, і таке використання не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом (речення перше абзацу другого частини першої статті 71 СК України).Тобто суд має вирішити переданий на його розгляд спір про поділ спільної сумісної власності саме тоді, коли подружжя не домовилося про порядок такого поділу. Вирішення цього спору, зокрема щодо неподільної речі, не має зумовлювати у співвласників потребу після судового рішення домовлятися про порядок поділу цього ж майна, а саме про виплату одному із них компенсації іншим співвласником і про гарантії її отримання. Якщо одна зі сторін спору довірила його вирішення суду, відповідний конфлікт треба вичерпати внаслідок ухвалення судового рішення та подальшого його виконання.

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом (частина третя статті 368 ЦК України).

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу) (частина перша статті 60 СК України).

Відповідно до статті 65 СК України дружина і чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Сторонами у справі не заперечувався факт, що транспортні засоби «ACURA MDX», державний номерний знак НОМЕР_1 , та «MAZDA 6», державний номерний знак НОМЕР_3 , були спільною сумісною власністю подружжя, тобто були придбані за час перебування сторін у шлюбі за спільні кошти.

Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц зроблено висновок про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_2 зазначав, що спірні автомобілі було відчужено без його згоди. Проте, враховуючи що відчуження автомобілів відбулося у період перебування сторін у шлюбі, а жодних доказів на підтвердження того, що позивач не знав про продаж авто та кошти не були витрачені в інтересах сім`ї, позивач не надав.

Натомість дані твердження позивача спростовуються наданою до суду копією декларації про майновий стан та доходи ОСОБА_2 за 2018 рік, у якій ОСОБА_2 задекларував дохід дружини - ОСОБА_3 від відчуження рухомого майна (крім цінних паперів та корпоративних прав) в розмірі 360 000,00 грн.

Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем позовні вимоги не обґрунтовані та не доведені, а отже не підлягають задоволенню.

Що стосується заяви сторони відповідача про застосування строків позовної давності, то суд дійшов висновку, що вказана заява не підлягає задоволенню. Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач. Оскільки в даній справі суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог, тому суд не застосовує строк позовної давності.

Відповідно до положень статті 141 ЦПК України судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 4, 5, 7, 12, 13, 76, 77, 80, 81, 89, 141,

259, 263-265, 268, 279, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення грошової компенсації вартості спільного майна подружжя відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя М.О. Заставенко

Повний текст рішення складено 17.11.2025.