Справа № 489/4401/23
Провадження №4-с/489/47/25
УХВАЛА

19 листопада 2025 року м. Миколаїв

Інгульський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Микульшиної Г.А.,

із секретарем судових засідань Тищенко Д.О.,

за участі:

скаржника ОСОБА_1 ,

представника Інгульського ВДВС у м. Миколаєві ПМУ Міністерства юстиції (м. Одеса) Тарасенка К.В.,

стягувача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві скаргу ОСОБА_1 на дії заступника начальника Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Тарасенка Костянтина Вікторовича, скасування розрахунку заборгованості, зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

У жовтні 2025 року ОСОБА_1 через свого представника адвоката Мусієнко О.О. звернувся до суду зі скаргою на дії заступника начальника Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Тарасенка Костянтина Вікторовича, скасування розрахунку заборгованості, зобов`язання вчинити певні дії.

В обґрунтування скарги посилався на те, що на примусовому виконанні в Інгульському відділі державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) перебуває виконавче провадження з виконання судового наказу, виданого Ленінським районним судом м. Миколаєва 03.08.2023 по справі № 489/4401/23 (провадження № 2-н/489/1076/23) про стягнення з нього на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/3 частини від всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку на кожного з дітей, починаючи з 03.08.2023 і до повноліття дітей. 21.08.2023 державним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 72561153. З розрахунку заборгованості від 06.10.2025, складеного заступником начальника відділу Тарасенко К.В., вбачається, що сукупний розмір заборгованості по сплаті аліментів, починаючи з серпня 2023 року по лютий 2025 року складає 80 712,72 грн. Скаржник вважає, що протягом здійснення утримань в рахунок сплати заборгованості по аліментам щ його доходів виконавець невірно розрахував розмір заборгованості. У скарзі ним було викладено власний альтернативний розрахунок заборгованості по аліментам, згідно якого загальний розмір заборгованості за вказаний період становить 62 090,37 грн.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просить суд:

1)Визнати протиправними дії державного виконавця у виконавчому провадженні № 72561153 щодо здійсненого перерахунку заборгованості за період з серпня 2023 року по лютий 2025 року включно.

2)Скасувати розрахунок заборгованості за період з серпня 2023 року по лютий 2025 року включно, здійснений у виконавчому провадженні № 72561153.

3)Зобов`язати заступника начальника Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Тарасенка Костянтина Вікторовича здійснити перерахунок заборгованості зі сплати аліментів із врахуванням перерахунку, зазначеного в скарзі.

Ухвалою Інгульського районного суду м. Миколаєва від 23.10.2025 скаргу ОСОБА_1 прийнято до розгляду та призначено судове засідання у справі; витребувано у Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) копії матеріалів виконавчого провадження № 72561153.

Витребувані матеріалі надійшли на адресу суду 05.11.2025.

05.11.2025 на адресу суду від представника Інгульського відділу Державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) надійшов відзив на скаргу, згідно якого ДВС просить суд відмовити в задоволенні скарги в повному обсязі. В обґрунтування своїх заперечень посилається на те, що на виконанні у відділі перебуває виконавче провадження № 72561153 з примусового виконання судового наказу, виданого Ленінським районним судом м. Миколаєва 03.08.2023 по справі № 489/4401/23 (провадження № 2-н/489/1076/23) про стягнення з нього на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/3 частини від всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку на кожного з дітей, починаючи з 03.08.2023 і до повноліття дітей. Згідно заяви про відкриття виконавчого провадження стягнення аліментів проводиться з 03.08.2023. 21.08.2023 державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

26.02.2025 з ВЧ НОМЕР_1 надійшла довідка про доходи, де зазначено, що з вересня 2023 року із заробітної плати боржника почались щомісячні утримання аліментів в розмірі 33,33 % від доходу. 12.03.2025 з ГУ ПФУ надійшла довідка про розмір пенсії ОСОБА_1 , однак відомості щодо відрахувань аліментів з пенсії боржника за період з 01.08.2023 по 31.12.2024 у довідці відсутні. Між тим згідно судового наказу утримання повинні здійснюватись з усіх видів заробітку (доходу) боржника. Таким чином, при визначенні розрахунку заборгованості ОСОБА_1 була нарахована заборгованість по сплаті аліментів у повній відповідності до вимог діючого законодавства.

В судовому засіданні скаржник ОСОБА_1 заявлені вимоги підтримав частково. Пояснив, що він звернувся до суду із даною скаргою, оскільки йому не було зрозуміло, на якій підставі виникла заборгованість зі сплати аліментів, яким чином вона була розрахована, з яких видів його доходів та в якому розмірі здійснювались відрахування.

Представник Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Тарасенко К.В. в судовому засіданні заявлені вимоги не визнав, наполягав на тому, що розрахунок заборгованості зі сплати аліментів здійснено із дотриманням вимог діючого законодавства. Пояснив, що заборгованість зі сплати аліментів виникає в зв`язку з тим, що військова частина надає інформацію про отримувані боржником доходи з періодичністю раз на 2-3 місяці, що призводить до нарахування аліментів за наявними у державного виконавця відомостями. Після отримання достовірних даних від військової частини про доходи боржника державним виконавцем здійснюється перерахунок заборгованості.

Стягувач ОСОБА_2 в судовому засіданні просила прийняти рішення на розсуд суду.

Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали скарги, цивільної справи, копію матеріалів ВП № 72561153, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до ЦПК України, порушено їхні права чи свободи.

Згідно з ч. 1 ст. 448 ЦПК України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Положеннями ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Стаття 129-1 Конституції України визначає, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Основними засадами судочинства є обов`язковість судового рішення (стаття 129 Конституції України).

Зазначене конституційне положення кореспондується та відображено у частині першій статті 18 ЦПК України, згідно якої судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Виконання судового рішення відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2013 від 26 червня 2013 року по справі № 1-7/2013 є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20 липня 2004 року у справі «Шмалько проти України» (заява № 60750/00) зазначено, що для цілей статті 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина «судового розгляду».

У рішенні Європейського суду з прав людини від 17 травня 2005 року у справі «Чіжов проти України» (заява № 6962/02) суд зазначив, що позитивним обов`язком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб переконатися, що неналежне зволікання відсутнє та що система ефективна і законодавчо, і практично, а нездатність державних органів ужити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантії, передбаченої параграфом 1 статті 6 Конвенції. Державі належить позитивне зобов`язання організувати систему виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною як в теорії, так і на практиці, а затримка у виконанні рішення не повинна бути такою, що порушує саму сутність права.

Крім того, у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини вказує, що право на судовий розгляд було б примарним, якщо б внутрішня судова система договірної держави дозволила б, щоб остаточне та обов`язкове судове рішення залишалось невиконаним відносно однієї зі сторін, і що виконання рішення або постанови будь-якого органу судової влади повинне розглядатися як невід`ємна частина «процесу» в розумінні статті 6 Конвенції (рішення від 28 липня 1999 року в справі «Іммобільяре Саффі» проти Італії», рішення від 19 березня 1997 року в справі «Горнсбі проти Греції»).

03.08.2023 Ленінським районним судом м. Миколаєва видано судовий наказ по справі № 489/4401/23, відповідно до якого з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 було стягнуто аліменти на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходів) боржника, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно на кожного з дітей, починаючи з 03.08.2023 до досягнення дітьми повноліття.

Вказаний судовий наказ було пред`явлено стягувачем ОСОБА_2 до Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) для примусового виконання.

Постановою державного виконавця Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 21.08.2023 відкрито виконавче провадження № 72561153 з примусового виконання вищевказаного судового наказу. В період з часу відкриття виконавчого провадження і до 04.11.2025 виконавцем здійснювалось примусове виконання вищевказаного виконавчого документа, неодноразово здійснювався розрахунок заборгованості ОСОБА_1 зі сплати аліментів, що підтверджується копією матеріалів виконавчого провадження, долучених до матеріалів справи.

26.02.2025 у відповідь на запит державного виконавця з ВЧ НОМЕР_1 надійшла довідка про доходи, де зазначено, що з вересня 2023 року із заробітної плати боржника почались щомісячні утримання аліментів в розмірі 33,33 % від доходу.

12.03.2025 у відповідь на запит державного виконавця з ГУ ПФУ надійшла довідка про розмір пенсії ОСОБА_1 , однак відомості щодо відрахувань аліментів з пенсії боржника за період з 01.08.2023 по 31.12.2024 у довідці відсутні.

06.10.2025 заступником начальника відділу ДВС Тарасенко К.В. було здійснено розрахунок заборгованості ОСОБА_1 зі сплати аліментів за період з серпня 2023 року по вересень 2025 року, згідно якого сукупний розмір заборгованості по сплаті аліментів станом на 30.09.2025 становить 4 970,19 грн.

В подальшому, після отримання уточнюючих відомостей про реальний розмір отримуваних боржником доходів, 04.11.2025 заступником начальника відділу ДВС Тарасенко К.В. було здійснено розрахунок заборгованості зі сплати аліментів у виконавчому провадженні № 72561153, відповідно до якого за період з серпня 2023 року по вересень 2025 року заборгованість ОСОБА_1 зі сплати аліментів складає 26 403,90 грн.

Відповідно до статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Згідно зі статтею 180 Сімейного кодексу України (далі СК України) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частиною першою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до статті 19Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 447ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Статтею 195 СК України встановлено порядок визначення заборгованості за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу).

Відповідно до частини першої наведеної статті, заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном.

У частин третій статті 195 СК України встановлено, що розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору судом.

Відповідно до статті 81 СК України перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб, затверджується Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1993 року № 146 «Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб» затверджено перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів (далі Перелік).

Відповідно до пункту 1 зазначеного Переліку утримання аліментів з працівників провадиться з усіх видів заробітку і додаткової винагороди як за основною роботою, так і за роботою за сумісництвом, в тому числі з: 1) основної заробітної плати за посадовим окладом, тарифною ставкою, відрядними розцінками тощо; 2) усіх видів доплат і надбавок до заробітної плати; 3) грошових і натуральних премій; 4) оплати за надурочну роботу, за роботу в святкові, неробочі та вихідні дні; 5) заробітної плати, що зберігається під час відпустки, а також з одержуваної при звільненні компенсації за невикористану протягом кількох років відпустку; 6) заробітної плати, що зберігається під час виконання державних і громадських обов`язків, та в інших випадках збереження середньої заробітної плати; 7) винагороди за загальні річні підсумки роботи підприємств та організацій; 8) винагороди, що виплачується штатним літературним працівникам газет, журналів, агентств друку, радіо, телебачення із фонду літературного гонорару, а також нештатним літературним працівникам, що підлягають державному соціальному страхуванню; 9) одноразової винагороди (відсоткових надбавок) за вислугу років; 10) допомоги по державному соціальному страхуванню, а також з допомоги по тимчасовій непрацездатності, що встановлені в колективних сільськогосподарських підприємствах; 11) доплат до допомоги по державному соціальному страхуванню, виплачуваних за рахунок підприємств, установ, організацій; 12) сум, виплачуваних для відшкодування збитків у зв`язку з втратою працездатності внаслідок каліцтва або іншого пошкодження здоров`я, за винятком сум для відшкодування витрат на догляд за ними, на додаткове харчування, санаторно-курортне лікування (включаючи оплату проїзду) і протезування потерпілих; 13) допомоги по безробіттю; 14) одержуваної пенсії, за винятком надбавок до пенсії, що виплачуються інвалідам першої групи на догляд за ними; 14-1) державної соціальної допомоги інвалідам з дитинства, призначеної відповідно до Закону України «Про державну соціальну допомогу інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам»; 15) стипендій, виплачуваних студентам в період навчання у вищих навчальних закладах, учням професійних навчально-виховних закладів та слухачам навчальних закладів підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів; 16) доходів від підприємницької діяльності, селянських (фермерських) господарств, кооперативів, об`єднань громадян, а також доходів, що припадають на частку платника аліментів від присадибної ділянки або підсобного господарства; 17) усіх видів заробітку, одержуваного адвокатами за роботу в юридичних консультаціях; 18) плати, отриманої за передачу в оренду земельної ділянки або земельної частки (паю); 19) інших видів заробітку.

Постанова Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1993 року № 146 «Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб є спеціальним правовим актом, який підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

З урахуванням системного способу тлумачення вказаного Переліку видів доходів, які враховуються при визначені розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб як підзаконного нормативно-правового акта має здійснюватися з урахуванням дійсного змісту норм закону, на розвиток та виконання якого він прийнятий.

При цьому зміст положень Переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб включає до поняття «заробітку» також і виплати, які заробітною платою не є, зокрема доходи від підприємницької діяльності, кооперативів тощо, що свідчить про більш широке тлумачення змісту поняття «заробіток» ніж виплати, які виплачуються в межах трудових правовідносин.

Крім того, у пункті 13 Переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб вказується, що утримання аліментів провадиться з суми заробітку (доходу), що належить особі, яка сплачує аліменти, після утримання з цього заробітку (доходу) податків. Вживання терміну «дохід» у дужках після поняття «заробіток» може розумітися як визнання цих понять синонімами в контексті приписів цього Переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб. Отже, Перелік видів доходів, які враховуються при визначені розміру аліментів, не є вичерпним.

Зазначений правовий висновок висловлено Об`єднаною палатою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 05 вересня 2019 року у справі №760/4569/18-ц.

У постанові від 25 січня 2021 року у справі №758/10761/13 Об`єднана палата Касаційного цивільного суду Верховного Суду виснувала, що «з урахуванням вимог справедливості та розумності будь-який суб`єкт приватного права безумовно спрямовує на споживання лише такі доходи, які становлять безумовний приріст його майна (заробітна плата, гонорари, плата за надання послуг, доходи від процентів по депозитам, орендна плата тощо). Саме тому лише той дохід, який збільшує майно платника аліментів, якщо тільки він прямо не звільнений від цього Переліком видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів, має враховуватись під час визначення розміру аліментів.

Відповідно до статей 76, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За правилами статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Разом з тим, скаржник ОСОБА_1 ані в поданій скарзі, ані в особистих поясненнях в судовому засіданні не пояснив, чому саме (з яких підстав) він не погоджується із розрахунком заборгованості зі сплати аліментів: які саме суми та за який період не були враховані; за який місяць державним виконавцем невірно було визначено розмір його доходів для розрахунку розміру аліментів; які складові його доходу було помилково (безпідставно) включено для розрахунку розміру аліментів, тощо.

Між тим згідно вищевказаних положень діючого законодавства встановлено, що розмір аліментів визначається державним виконавцем щомісячно із розрахунку всіх видів заробітку (доходу) боржника.

Враховуючи викладене суд вважає, що вимоги ОСОБА_1 , викладені ним у скарзі на дії державного виконавця, є безпідставними, необґрунтованими та в їх задоволенні необхідно відмовити в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 258-260, 447, 451 ЦПК України, суд

ухвалив:

В задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії заступника начальника Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Тарасенка Костянтина Вікторовича, скасування розрахунку заборгованості, зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення або з дня складання повного тексту ухвали. Учасник справи, якому повну ухвалу суду не було вручено у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому повної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 20.11.2025.

Суддя Г.А. Микульшина