Провадження № 22-ц/812/1972/25
ПОСТАНОВА

Іменем України

10 листопада 2025 року м. Миколаїв

справа № 489/1021/25

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого Коломієць В.В.

суддів Самчишиної Н.В., Серебрякової Т.В.,

переглянувши у письмовому провадженні цивільну справу за позовом Обласного комунального підприємства «Миколаївоблтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за спожиті послуги теплопостачання, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником адвокатом Васеньовим Дмитром Олександровичем - на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва, ухвалене 14 квітня 2025 року під головуванням судді Костюченка Г.С., повне судове рішення складено цього ж дня,

У С Т А Н О В И В:

У грудні 2024 року Обласне комунальне підприємство «Миколаївоблтеплоенерго» (далі - ОКП «МОТЕ») звернулося з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу за спожиті послуги теплопостачання.

Позивач зазначав, що ОСОБА_1 зареєстрований у квартирі АДРЕСА_1 . ОКП «МОТЕ» в опалювальних сезонах 2018-2019 років, 2019-2020 років, 2020-2021 років здійснювало постачання теплової енергії до вказаного будинку, що підтверджується нарядами на підключення до централізованої системи опалення на підставі рішень Виконавчого комітету Миколаївської міської ради про закінчення опалювального сезону, проте відповідач надані послуги не сплачує.

06 квітня 2023 року Ленінським районним судом м. Миколаєва у справі 489/1490/23 було видано судовий наказ, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОКП «МОТЕ» борг за спожиту теплову енергію, а ухвалою цього ж суду від 01 серпня 2023 року вищевказаний судовий наказ скасовано за заявою відповідача.

У зв`язку з несплатою ОСОБА_1 спожитих послуг централізованого опалення за період з 01 листопада 2018 року по 31 жовтня 2021 року виникла заборгованість в розмірі 11671 грн 33 коп., суми на яку підлягає збільшенню борг з урахуванням індексу інфляції 1311 грн 38 коп., трьох відсотків річних 571 грн 49 коп.,яку позивач просив стягнути. Крім того просив стягнути з відповідача судовий збір, сплачений за видачу судового наказу та позовну заяву.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 14 квітня 2025 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОКП «МОТЕ» борг за спожиті послуги теплопостачання у розмірі 11671 грн 33 коп., інфляційні втрати 311 грн 38 коп., три відсотки річних 571 грн 49 коп. та 3028 грн судового збору.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції виходив із доведеності підстав для стягнення з відповідача наданих до квартири, в якій він зареєстрований, послуг з централізованого теплопостачання, які ним своєчасно не були оплачені та за порушення яких є підстави для стягнення 3% річних та інфляційних втрат за порушення виконання грошового зобов`язання.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Васеньов Д.О. - просив скасувати рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 14 квітня 2025 року та ухвалити нове, про відмову у задоволенні позову. Стягнути з позивача витрати за сплату судового збору та 6000 грн. витрат на правничу допомогу.

Представник відповідача зазначав, що Актом від 25 липня 2024 року, виданого Радсадівською сільською радою Миколаївського району Миколаївської області, підтверджується, що ОСОБА_1 з 01 червня 2013 року проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 . ОСОБА_1 не є власником житлового приміщення по АДРЕСА_3 , не проживає там з 2013 року, не укладав з ОКП «МОТЕ» договір на постачання теплової енергії, не має з ним будь-яких правовідносин, а тому і не повинен сплачувати за постачання теплової енергії. Той факт, що відповідач не проживає за місцем реєстрації підтверджується також рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 19 жовтня 2020 року у справі № 489/3426/19. З вказаного рішення вбачається, що відповідач не проживає у спірному приміщенні, не користується ним, до того ж і не має згоди власника на користування цим приміщенням. Представник Васеньов Д.О. також зазначає про пропуск позивачем позовної давності, про застосування якої відповідач не міг заявити, оскільки не знав про заявлений позов.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОКП «МОТЕ» - Школяр Д.О. - просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду залишити без змін. Зазначає, що реєстрація відповідача за адресою: АДРЕСА_3 в період з 01.11.2018р. по 31.10.2021р., тобто, за який стягується заборгованість, підтверджується Витягом з Реєстру територіальної громади м. Миколаєва №6.1102- від 10.01.2025р. та зазначена самим відповідачем у заяві про скасування судового наказу. Відсутність підписаного договору про надання населенню послуг з централізованого опалення не звільняє споживачів від сплати наданих їм послуг, оскільки цивільні відносини виникають не тільки з письмових чи усних угод, а і з дій та вчинків осіб. Відтак, навіть за відсутності договору між сторонами, боржник зобов`язаний сплачувати вартість послуги з централізованого опалення на підставі того факту, що користувався нею, що підтверджується правовою позицією Великої Палати Верховного Суду у постанові від 20 вересня 2018 року у справі №751/3840/15-ц. Стосовно вимоги представника ОСОБА_1 про стягнення з позивача судових витрат вважає, що дана вимога є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, оскільки до матеріалів справи не додано акту виконаних робіт (наданих послуг), підписаного сторонами та доказів на підтвердження отримання адвокатом Васеньовим Д.О. від відповідача ОСОБА_1 гонорару (винагороди) за надання правової допомоги у сумі 6 000, 00 грн. Також, звертає увагу суду, що додана до апеляційної скарги копія рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва у справі №489/3426/19 не охоплює період заявлених позовних вимог, так як позов надійшов до суду лише 25.06.2019 р., а рішення винесено 19.10.2020 р. (набрало законної сили 21.05.2021 року), а тому не є належним доказом та не відноситься до даної справи.

У відповіді на відзив представник ОСОБА_1 адвокат Васеньов Д.О. зазначає, що відзив на апеляційну скаргу не заслуговує на увагу, оскільки не спростовує доводи апеляційної скарги. Так, пред`являючи позов ОКП «МОТЕ» не з`ясувало хто ж саме є власником житлового приміщення, а відповідно і споживачем житлово-комунальних послуг. Також до позову не додано жодного доказу того, що відповідач ОСОБА_1 дійсно проживає у житловому приміщенні та користується житлово-комунальними послугами. Натомість відповідачем надано докази того, що він не проживає у спірному житловому приміщенні та не має дозволу на проживання від власника цього приміщення. ОСОБА_1 не є ані власником, ані членом сім`ї власника, не проживає у спірному приміщенні, не користується ним. Також у відзиві позивач не посилається на поважність причин пропуску позовної давності. Що стосується витрат на правову допомогу, то відповідачем було вказано попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, саме тому до апеляційної скарги не додано акту виконаних робіт, який буде наданий до суду після його складення і підписання.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК справа розглядається апеляційним судом без виклику учасників справи.

Згідно до ч. 13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню із таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що за рішенням Миколаївської міської ради № 1078 від 26.05.2006 року Обласне комунальне підприємство «Миколаївоблтеплоенерго» є виконавцем послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води та проведення розрахунків із населенням та бюджетними організаціями міста. В опалювальні періоди 2018-2921 років ОКП «МОТЕ» здійснювало постачання теплової енергії споживачам м. Миколаєва, в тому числі до будинку АДРЕСА_4 , що підтверджується нарядами на підключення будинку до теплових мереж на початку опалюваного сезону.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 є зареєстрованим у квартирі АДРЕСА_1 , надані позивачем в період з 01.11.2018р. по 31.10.2021р послуги централізованого теплопостачання до квартири, в якій відповідач зареєстрований, не були оплачені, що є підставою для стягнення з ОСОБА_1 заборгованості з оплати вказаних послуг та 3% річних і інфляційних втрат за порушення виконання грошового зобов`язання.

Проте колегія не може погордитись з таким висновком суду першої інстанції.

Так, у відповідності до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках.

Згідно ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Частиною першою статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено значення термінів, що вживаються в цьому Законі.

Згідно п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальним споживачем є фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Згідно вимог частин першої, третьої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналогічні приписи містить частина перша статті 81 ЦПК України.

В частинах п`ятій і шостій статті 81 ЦПК України зазначено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Положення вищезазначених процесуальних норм передбачають, що під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статі 76, 77 ЦПК України).

На підтвердження доводів відповідача про те, що він не є споживачем комунальних послуг, що надавав позивач за адресою: АДРЕСА_3 , в період з 01.11.2018р. по 31.10.2021р., ОСОБА_1 був наданий Акт від 25 липня 2024 року № 272/02-15-25-24, виданий комісією у складі начальника відділу соціального захисту населення Радсадівської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області Н. Дерябіної та працівника цієї сільради М.Гайдаєнко, затвердженого сільським головою Ю. Піньковим, у якому комісія дійшла висновку, що ОСОБА_1 з 01 червня 2013 року проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 45).

Позивачем жодних доказів того, що ОСОБА_1 є власником (співвласником) житлового приміщення по АДРЕСА_3 чи користується цим приміщенням не надано.

Крім того на підтвердження своїх заперечень проти позову позивач посилається на факти, що були встановлені рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 19 жовтня 2020 року у справі № 489/3426/19 (з урахуванням ухвали цього ж суду від 17 листопада 2020 року про виправлення описки), залишеним без змін постановою Миколаївського апеляційного суду від 25 травня 2021 року.

Так, вказаним судовим рішенням був частково задоволений позов ОСОБА_2 , яка відповідно до акту прилюдних торгів, затверджених ППВР відділу ДВС Миколаївського обласного управління юстиції від 21 вересня 2005 року, придбала у власність житлові приміщення блоку 720-721 у будинку АДРЕСА_4 , про виселення ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з вказаних кімнат без надання іншого житлового приміщення. При цьому суд виходив з того, що позивач є власником цих приміщень і не надавала свого дозволу відповідачам на проживання в цій квартирі. При цьому судом не встановлено жодної правової підстави зайняття відповідачами спірного житлового приміщення, оскільки будь-яких договорів найму між сторонами не укладалось. Разом із тим у задоволенні позовних вимог про виселення, заявлених до ОСОБА_1 було відмовлено, оскільки судом було встановлено, що останній в спірному житловому приміщенні не проживає.

Частиною п`ятою статті 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Між тим у справі, що переглядається в апеляційному порядку, позивачем не спростовані обставини, встановлені у справі № 489/3426/19 стосовно ОСОБА_1 .

Отже відповідач не є ані власником (співвласником) квартири АДРЕСА_1 , ані особою, яка за згодою власника користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу, а тому у розумінні п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» не є споживачем послуг, що надавав ОКП «МОТЕ» до вищевказаної квартири у спірний період. За встановлених у справі обставин сама по себе реєстрація ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_3 , не доводить того факту, що він є споживачем таких послуг, у зв`язку із чим відсутні підстави для покладення на нього обов`язку щодо здійснення оплати таких послуг.

За такого суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь ОКП «МОТЕ» боргу за спожиті послуги теплопостачання, інфляційних втрат та трьох відсотків річних.

Такий висновок апеляційного суду не суперечить правовій позиції Великої Палати Верховного Суду у постанові від 20 вересня 2018 року у справі №751/3840/15-ц, на який посилається представник позивача у відзиві на апеляційну скаргу, до того ж у тій справі спір виник між Комунальним підприємством і власником нерухомого майна.

З огляду на викладене відсутні підстави для задоволення позову ОКП «МОТЕ».

Таким чином, оскільки судом першої інстанції були неповно з`ясовані обставини, що мають значення для справи, то згідно п. 1 частини першої статті 376 ЦПК України це є підставою для скасування оскаржуваного рішення.

Отже апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Приписами частини 13 статті 141 ЦПК України передбачено, що у разі якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За такого з ОКП «МОТЕ» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню відшкодування судового збору, сплаченого за апеляційну скаргу, в розмірі 3633грн60коп.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником адвокатом Васеньовим Дмитром Олександровичем, задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 14 квітня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

В задоволенні позову Обласного комунального підприємства «Миколаївоблтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за спожиті послуги теплопостачання - відмовити.

Стягнути з Обласного комунального підприємства «Миколаївоблтеплоенерго» на користь ОСОБА_1 відшкодування судового збору за апеляційну скаргу в розмірі 3 633 грн 60 коп. (три тисячі шістсот тридцять три гривні шістдесят копійок).

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий В.В. Коломієць

Судді: Н.В. Самчишина

Т.В. Серебрякова

Повна постанова складена 18 листопада 2025 року