РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 листопада 2025 року

м. Рівне

Справа № 559/1202/25

Провадження № 22-ц/4815/1031/25

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Гордійчук С.О.,

суддів: Боймиструка С.В., Шимківа С.С.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: ОСОБА_2 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Дубенський відділ державної виконавчої служби у Дубенському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції

розглянув в порядку письмового провадження в м. Рівному апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 12 травня 2025 року, ухваленого в складі судді Макеєва С.В., повний текст якого виготовлено 2025 року, у справі №559/1202/25

в с т а н о в и в:

У березні 2025 року адвокат Вишковська Валентина Іванівна в інтересах ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Дубенський відділ державної виконавчої служби у Дубенському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про зменшення розміру аліментів та звільнення від сплати заборгованості по аліментах.

Позов мотивований тим, що обоє дітей від першого шлюбу: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 проживають з батьком на утримання яких вона сплачувала аліменти на підставі судових наказів №559/1726/24 від 22.05.2024 року та №559/2429/20 від 20.01.2021 року в розмірі 1/4 від усіх видів заробітку (доходів), але не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно.

У зв`язку з тим, що позивачкою добровільно надавалася посильна допомога дітям, відповідач подав заяву до відділу ДВС про повернення виконавчого листа про стягнення аліментів без виконання.

16.03.2021 року згідно ст. 39 п.1 ч. 1 ЗУ «Про виконавче провадження» судовий наказ №559/2429/20 від 20.01.2021 був повернутий стягувачу за його заявою, а 29.05.2024 року даний наказ був пред`явлений повторно, у зв`язку з чим і утворилася заборгованість за період з 16.03.2021 року по 29.05.2024 року у розмірі 120 629,77 гривень, що підтверджується довідкою про розрахунок заборгованості по сплаті аліментів.

Вказує, що у 2021 році вона зареєструвала другий шлюб, у якому народилося двоє дітей, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто змінилися сімейні та життєві обставини, адже на її утриманні перебувають інші малолітні діти із якими вона перебуває у відпустці до досягнення найменшим сином трирічного віку. Єдиним джерелом доходів позивачки є соціальні виплати, а саме одноразова грошова допомога при народженні дитини що становить 860 грн.

Просила суд зменшити розмір аліментів,що стягуються з неї на утримання ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_4 , з частини до 1/9 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, на кожну дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття;а також звільнити від сплати заборгованості по сплаті аліментів розмірі 120 629,77 гривень та штрафу у розмірі 64 483,47 грн.

Рішенням Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 12 травня 2025 року позовну заяву представника ОСОБА_1 адвоката Вишковської В.І. до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Дубенський відділ ДВС у Дубенському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про зменшення розміру аліментів та звільнення від сплати заборгованості по аліментах задоволено частково.

Зменшено розмір аліментів, що стягуються із ОСОБА_1 на підставі:

Судового наказу №559/2429/20 виданого Дубенським міськрайонним судом від 20 січня 2021 року, стягувати із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/6 від усіх видів його доходу (заробітку), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи із дня набрання рішенням законної сили, і до досягнення ним повноліття;

Судового наказу №559/1726/24 виданого Дубенським міськрайонним судом від 27 травня 2024 року, стягувати із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в розмірі 1/6 від усіх видів його доходу (заробітку), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи із дня набрання рішенням законної сили, і до досягнення ним повноліття.

Звільнено ОСОБА_1 від сплати заборгованості по сплаті аліментів у розмірі 120629 (сто двадцять тисяч шістсот двадцять дев`ять) гривень 77 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В поданій апеляційній скарзі відповідач покликається на незаконність та необґрунтованість рішення суду в частині задоволених вимог щодо звільнення від сплати заборгованості по аліментах, в зв`язку з невідповідністю його висновків обставинам справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом не врахованого того, що та обставина, що він забрав виконавчий лист у 2021 році не позбавляло обов`язку позивачки платити аліменти на утримання дітей, однак вона свідомо свого обов`язку не виконувала в результаті чого утворилася заборгованість за період з 16.03.2021 року по 29.05.2014 року у сумі 120629,77 грн.

Вказує про те, що суд неналежним чином оцінив те що позивач не довела істотних обставин, які давали б підстави для звільнення її від сплати заборгованості по аліментах.

Згідно із ч. 1ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення суду в частині зменшення розміру аліментів сторонами не оскаржується, а тому апеляційним судом не перевіряється.

Апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Статтею 352 ЦПК України передбачено, що підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам судове рішення в оскаржуваній частині не відповідає.

Убачається, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі.

Від шлюбу мають двох дітей: ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_4 , що стверджується відповідними свідоцтвами про народження.

На виконанні у Дубенському відділі ДВС у Дубенському районі Рівненської області перебуває ЗВП №75189797, яке об`єднує два виконавчих провадження №76179278 та №75180046 щодо стягнення аліментів з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_2 .

04 вересня 2021 року позивачка зареєструвала шлюб із ОСОБА_10 , у якому народилося двоє дітей, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до довідки КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги «Здоровя +», діти ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мають діагноз частохворіючих, потребують постійного медикаментозного лікування та проходження реабілітаційних заходів.

Згідно витягу з постанови ЛКК, ОСОБА_1 має захворювання: ДОА лівого колінного суглобу з вираженим больовим синдромом, по стану здоров`я потребує медикаментозного і санкурортного лікування .

Постановою державного виконавця Дубенського відділу ДВС (ВП 64428593) про закінчення виконавчого провадження від 16.03.2021 року, судовий наказ №559/2429/20 від 20.01.2021, був повернутий стягувачу за його заявою згідно ст. 39 п.1 ч. 1 ЗУ «Про виконавче провадження»

31.05.2024 року державним виконавцем Дубенського відділу ДВС (ВП 75180046) винесені постанови про відкриття виконавчого провадження про примусове виконання на підставі судового наказу №559/2429/20 від 20.01.2021 та №559/1726/24 від 27.05.2024 .

Згідно наданого суду розрахунку заборгованості зі сплати аліментів за позивачем рахується заборгованість за аліментами за період з березень 2021 по 29.05 2024 року в сумі 120 629,77 гривень .

ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_4 досягнув повноліття ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Отже між сторонами виникли правовідносини з приводу виконання аліментних зобов`язань.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно із ч. 8 ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ч.2 ст. 197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Вказана правова норма не встановлює конкретного, вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення (повного або часткового) від сплати заборгованості за аліментами. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом. За наявності встановлених судом обставин, що мають істотне значення, платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати заборгованості за ними на підставі судового рішення.

Відповідно до пункту 22 постанови пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" № 3 від 15 травня 2006 року - суд, у випадках передбачених статтею 197 СК України, може частково або повністю звільнити платника аліментів від сплати заборгованості по аліментам.

Аналіз зазначеної правової норми дає підстави для висновку про те, що платника аліментів може бути звільнено за рішенням суду від сплати заборгованості за аліментами у разі, якщо він доведе суду наявність у нього тяжкої хвороби або іншої обставини, що має істотне значення. При цьому вказана норма права не встановлює конкретного, вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для повного або часткового звільнення від сплати заборгованості за аліментами. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд.

Лише за наявності обставин, що мають істотне значення, платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати заборгованості за ними на підставі судового рішення.

Тобто, в розумінні цих положень закону, підставою для звільнення від сплати заборгованості за аліментами можуть бути лише ті істотні обставини, які вплинули та пов`язані із самим фактом виникнення такої заборгованості.

При вирішенні таких спорів необхідно виходити з інтересів дитини, оскільки аліменти за рішенням суду присуджені на утримання дитини з метою забезпечення достатнього матеріального рівня її життя.

Згідно з ч. 3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Всупереч вимогам вказаних статей, будь-яких належних та достатніх доказів того, що позивач надавала матеріальну допомогу на утримання дітей у період з 2021-2024 років в розмірі, визначеному рішенням суду, або наявність істотних умов, які б могли слугувати достатньою підставою для звільнення позивача від заборгованості, позивач суду не надала.

Доводи ОСОБА_1 про зміну її сімейного стану, суттєвого ускладнення її життєвих умов і майнового становища, народження інших дітей, самі по собі не є підставою для невиконання обов`язку з утримання дітей від першого шлюбу, а інших доказів скрутного матеріального стану вона не надала.

Аналогічний правовий висновок викладеного у постанові Верховного Суду від 03.02.2021 у справі № 125/2525/18 (провадження № 61-13525св20).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч.4 ст. 263 ЦПК України).

Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, апеляційний суд вважає, що зазначені позивачем обставини не доведені доказами, а відтак позивачем, не доведено наявності істотних обставин, що є обов`язковою умовою для звільнення від сплати аліментів за ч. 2 ст.197 СК України.

З огляду на вище викладене, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги про те, що рішення суду першої інстанції, в оскаржуваній частині, постановлено з порушенням норм матеріального права та з неповним з`ясуванням обставин є обґрунтованими.

Згідно ч.ч.1ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 12 травня 2025 року в частині задоволення позову про звільнення від сплати заборгованості по аліментах скасувати.

В задоволенні позову представника ОСОБА_1 адвоката Вишковської В.І. до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Дубенський відділ державної виконавчої служби у Дубенському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про звільнення від сплати заборгованості по аліментах відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду лише у випадках, передбачених п. 2 ч. 3ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 20 листопада 2025 року

Головуючий : Гордійчук С.О.

Судді : Боймиструк С.В.

Шимків С.С.