Білоцерківський міськрайонний суд Київської області
Провадження № 2-з/357/71/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 листопада 2025 року cуддя Білоцерківського міськрайонного суду Київської області Сомок О. А. розглянувши заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа приватний нотаріус Білоцерківського районного нотаріального округу Цвинтарна Ірина Олександрівна про визнання договору купівлі продажу недійсним

ВСТАНОВИВ:

16.10.2025 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовом до ОСОБА_2 , третя особа приватний нотаріус Білоцерківського районного нотаріального округу Цвинтарна Ірина Олександрівна про визнання договору купівлі продажу недійсним.

10.11.2025 до Білоцерківського міськрайонного суду від позивача ОСОБА_1 надійшла заява про забезпечення позову, у якій остання просить суд:

заборонити ОСОБА_2 здійснювати будь-які дії, пов`язані з відчуженням спірного житлового будинку садибного типу загальною площею 94,8 кв.м, житловою площею 61,7 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на користь третіх осіб до набрання законної сили рішенням суду у даній справі;

зобов`язати відповідача утриматися від будь-яких дій, що можуть змінити фактичний стан спірного майна до завершення судового розгляду;

накласти заборону державним реєстраторам речових прав на нерухоме майно та приватним і державним нотаріусам вчиняти будь-які реєстраційні дії, пов`язані з переходом права власності на зазначене майно.

Заява про забезпечення позову мотивована тим, що на думку позивача існує реальна загроза відчуження спірного житлового будинку на користь третіх осіб, що може істотно ускладнити або унеможливити виконання майбутнього рішення суду та поновлення її прав.

Розглянувши заяву про забезпечення позову, суд дійшов висновку, що заява підлягає частковому задоволенню, виходячи з такого.

Відповідно до вимог ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити, передбачених статтею 150 цього Кодексу, заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Згідно з п.2 ч.1 ст.150 ЦПК України позов забезпечується, в тому числі, забороною вчиняти певні дії.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 3 ст. 150 ЦПК України).

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Відповідно до роз`яснень, викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді справ про забезпечення позову» № 9 від 22 лютого 2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб.

Отже, забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову (постанова Верховного суду від 12 січня 2022 року у справі №568/525/21).

З сукупного аналізу вищевказаних положень законодавства вбачається, що застосування у справі заходів забезпечення позову є виправданим, якщо з обставин справи встановлено об`єктивну можливість вчинення відповідачем дій, які можуть утруднити чи унеможливити виконання рішення суду в разі задоволенні позову.

Так, предметом позову, з яким до суду звернулась позивач є визнання недійсним договору купівлі-продажу від 11.04.2025 (серія та номер 2349) укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 щодо житлового будинку загальною площею 94,8 кв.м, житловою площею 61,7 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

З відповіді №2012935 від 17.11.2025 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, наданої на запит суду вбачається, що житловий будинок садибного типу загальною площею 94,8 кв.м, житловою площею 61,7 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 11.04.2025, номер 2349.

Отже, зі змісту позовних вимог вбачається, що між сторонами виник спір щодо укладеного договору купівлі-продажу спірного будинку. Позивач вважає, що договір укладено її братом ОСОБА_3 під впливом обману і відчуження будинку порушує її спадкові права.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»).

У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

Суд вважає, що співмірним є захід забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_2 здійснювати будь-які дії, пов`язані з відчуженням спірного житлового будинку садибного типу загальною площею 94,8 кв.м, житловою площею 61,7 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та заборони державним реєстраторам речових прав на нерухоме майно та приватним і державним нотаріусам вчиняти будь-які реєстраційні дії, пов`язані з переходом права власності на зазначене майно. Зазначений захід забезпечення жодним чином не позбавляє власника права володіння цим будинком та ніяким чином не впливає на будь-чиє право користування вказаним майном. Також, вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони відчуження будинку, з метою недопущення перереєстрації прав на це майно та зміни його титульного володільця під час судового розгляду справи, жодним чином не створює відповідачу перешкоди у користуванні цим майном.

Суд також вважає переконливими доводи позивача про те, що метою вжиття заходів забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову, оскільки у разі відчуження будинку відповідачем ОСОБА_2 третім особам, вирішення зазначеного спору щодо визнання договору купівлі - продажу недійсним буде ускладнено та потягне за собою виникнення нових судових спорів.

Аналогічний правовий висновок Верховного суду викладений у постанові від 16.08.2022 у справі № 640/35685/21.

Враховуючи, що заявником обґрунтовано наявність зв`язку між заходом забезпечення позову та предметом позовних вимог, суд дійшов висновку, що між сторонами дійсно існує спір щодо вказаного нерухомого майна і невжиття заходів забезпечення може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист прав позивача, за захистом яких вона звернулася до суду.

Поряд з тим, вимогу заявника про забезпечення позову до набрання рішенням суду законної сили у справі, суд вважає безпідставною, оскільки це не передбачено правовими нормами, що регулюють повноваження суду під час забезпечення позову, зокрема статтею 153 ЦПК України. Крім того, провадження у справі може бути завершене судом не тільки ухваленням рішення, але і постановленням відповідної ухвали, при цьому стаття 158 ЦПК України встановлює порядок скасування заходів забезпечення позову.

Щодо забезпечення позову шляхом зобов`язання відповідача утриматися від будь-яких дій, що можуть змінити фактичний стан спірного майна до завершення судового розгляду, то у цій частині заява задоволенню не підлягає, оскільки вид забезпечення позову, що просить застосувати заявник, є неконкретизованим, а також не передбачений положеннями ч.1 ст.150 ЦПК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно з нормою ст. 319 ЦК власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він сам вирішує, що робити зі своїм майном, керуючись виключно власними інтересами, здійснюючи щодо цього майна будь-які дії, які не повинні суперечити закону і не порушують прав інших осіб та інтересів суспільства. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Встановлено, що заявлений позивачем такий вид заходів забезпечення позову, як заборона відчуження будинку та заборона вчиняти реєстраційні дії, пов`язані з переходом права власності на це майно передбачений нормами чинного законодавства, відповідає предмету позову, співмірний із заявленими вимогами та є доцільним заходом забезпечення позову в рамках даної цивільної справи.

Натомість, невжиття такого заходу забезпечення позову, може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду та ефективний захист прав позивачів.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

При цьому, суд вважає, що забезпечення позову у вказаний спосіб не завдасть шкоди сторонам, оскільки майно залишається у повному володінні та користуванні власника такого майна, та у разі відмови у позові, заходи забезпечення позову підлягають скасуванню.

Як передбачено ч. 7 ст. 153 ЦПК України, в ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання, а також вирішує питання зустрічного забезпечення.

Станом на час розгляду судом заяви про забезпечення позову у суду відсутні підстави вважати, що існують обставини, з якими законодавець встановив обов`язок суду на застосування зустрічного забезпечення, згідно з ч. 3 ст. 154 ЦПК України.

Ухвала суду про забезпечення позову згідно з ст. 258 ЦПК України є видом судового рішення, яке відповідно до ст. 124 Конституції України та ст. 18 ЦПК України є обов`язковим для виконання всіма державними органами, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями та посадовими особами на всій території України.

Таким чином, ухвала про забезпечення позову є обов`язковою до виконання всіма суб`єктами, кому вона адресована та кого вона стосується і повинна бути виконана цими суб`єктами самостійно.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 149-153, 353-354 ЦПК України, суддя

П О С Т А Н О В И В :

Заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити частково.

Заборонити ОСОБА_2 здійснювати будь-які дії, пов`язані з відчуженням житлового будинку садибного типу загальною площею 94,8 кв.м, житловою площею 61,7 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Заборонити державним реєстраторам речових прав на нерухоме майно та приватним і державним нотаріусам вчиняти будь-які реєстраційні дії, пов`язані з переходом права власності на житловий будинок садибного типу загальною площею 94,8 кв.м, житловою площею 61,7 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвала суду про забезпечення позову виконується негайно з дня її постановлення в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Направити примірник ухвали про забезпечення позову заявнику та всім особам, яких стосуються заходи забезпечення позову для негайного виконання.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання.

Учасник справи, якому ухвала не була вручена в день її підписання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідної ухвали.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя О.А.Сомок