Справа № 715/3534/25
Провадження № 2/715/1010/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2025 року селище Глибока

Глибоцький районний суд Чернівецької області

в складі: головуючого судді Цуренко В.А.

секретаря судового засідання Оршевська С.М.

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Глибоцької державної нотаріальної контори Чернівецької області Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції про скасування заборони (архівного запису) та виключення запису про заборону з Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Глибоцької державної нотаріальної контори Чернівецької області Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції про скасування заборони (архівного запису) та виключення запису про заборону з Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що йому належить на праві власності житловий будинок по АДРЕСА_1 відповідно до Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 10.01.2008 року.

Вказаний будинок був побудований ОСОБА_1 на земельній ділянці, виділеній йому на підставі рішення виконавчого комітету Глибоцької селищної ради від 07.10.1998 року.

Державний акт на право приватної власності на землю ОСОБА_1 отримав 19.01.1998 року.

З метою оформлення договору довічного утримання ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса Бреславської-Стратой В.О. та подав відповідні документи. Однак, при перевірці нотаріусом об`єктів нерухомості по реєстру речових прав, останнім було виявлено, що у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна міститься запис про наявність обтяження у вигляді заборони (архівний запис) за реєстраційним номером 6834703, який здійснений Глибоцькою державною нотаріальною конторою 21.03.2008 року на підставі договору довічного утримання, б/н від 11.08.1995 року, вчиненого Глибоцькою державною нотаріальною конторою на об`єкт обтяження: будинок за адресою АДРЕСА_1 .

У зв`язку з тим, що ОСОБА_1 раніше не укладався договір довічного утримання, він звернувся до Глибоцької державної нотаріальної контори, де йому було роз`яснено, що дійсно такий запис про обтяження у вигляді заборони відчуження нерухомого майна за адресою АДРЕСА_1 , нотаріальною конторою дійсно було вчинено.

Однак, при перевірці архівних документів було виявлено, що вказаний запис про обтяження у вигляді накладення заборони на відчуження нерухомого майна, був здійснений помилково.

При зверненні в Глибоцьку ДНК щодо анулювання вказаного запису ОСОБА_1 було роз`яснено, що вчинити такі дії нотаріус не має можливості, оскільки при внесенні будь яких записів в державний реєстр необхідно внести підставу проведення такого запису.

З урахуванням вищевказаного ОСОБА_1 рекомендовано звернутись до суду для скасування вказаного запису про обтяження нерухомого майна у зв`язку з безпідставністю його внесення.

Станом на 11.08.1995 року за вказаною адресою ( АДРЕСА_1 ) - не було ще ні земельної ділянки, ні тим більше житлового будинку, укладення договору довічного утримання щодо нього не могло відбутись навіть фізично.

Таким чином, 21.03.2008 року Глибоцькою державною нотаріальною конторою було безпідставно здійснено запис про обтяження нерухомого майна адресою АДРЕСА_1 у вигляді заборони його відчуження (архівний запис) за реєстраційним номером 6834703 на підставі неіснуючого договору довічного утримання (без номера) від 11.08.1995 року.

Тому просить суд, скасувати заборону (архівний запис) та виключити запис про заборону за реєстраційним номером обтяження 6834703 від 21.03.2008 року з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, майна, що належить на праві власності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, однак надав суду заяву, згідно якої позовні вимоги підтримує повністю, просить суд розглянути справу у його відсутності, а позовні вимоги задовольнити повністю.

В судове засідання представник відповідача Глибоцької державної нотаріальної контори Чернівецької області не з`явився, однак направив до суду заяву, в якій вказав, що справу просить розглядати без присутності нотаріуса.

Дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_1 належить на праві власності житловий будинок по АДРЕСА_1 відповідно до Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 10.01.2008 року.

Вказаний будинок був побудований ОСОБА_1 на земельній ділянці, виділеній йому на підставі рішення виконавчого комітету Глибоцької селищної ради від 07.10.1998 року.

Державний акт на право приватної власності на землю ОСОБА_1 отримав 19.01.1998 року.

З метою оформлення договору довічного утримання ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса Бреславської-Стратой В.О. та подав відповідні документи. Однак, при перевірці нотаріусом об`єктів нерухомості по реєстру речових прав, останнім було виявлено, що у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна міститься запис про наявність обтяження у вигляді заборони (архівний запис) за реєстраційним номером 6834703, який здійснений Глибоцькою державною нотаріальною конторою 21.03.2008 року на підставі договору довічного утримання, б/н від 11.08.1995 року, вчиненого Глибоцькою державною нотаріальною конторою на об`єкт обтяження: будинок за адресою АДРЕСА_1 .

ОСОБА_1 звернувся до Глибоцької державної нотаріальної контори, де йому було роз`яснено, що дійсно такий запис про обтяження у вигляді заборони відчуження нерухомого майна за адресою АДРЕСА_1 , нотаріальною конторою дійсно було вчинено.

Однак, при перевірці архівних документів було виявлено, що вказаний запис про обтяження у вигляді накладення заборони на відчуження нерухомого майна, був здійснений помилково.

При зверненні в Глибоцьку ДНК щодо анулювання вказаного запису ОСОБА_1 було роз`яснено, що вчинити такі дії нотаріус не має можливості, оскільки при внесенні будь яких записів в державний реєстр необхідно внести підставу проведення такого запису.

Відповідно ч.ч. 1-3 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно ч. 1, 2 п. 1 ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, тощо. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).

Загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 статті 3 ЦК Украйни).

Тлумачення, як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 частини першої статті 3 ЦК України свідчить, що загальні засади (принципи) приватного права мають фундаментальний характер, й інші джерела правового регулювання, у першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах цивільного законодавства (див. зокрема, постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2021 року у справі № 180/1735/16-ц, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року в справі № 520/1185/16-ц, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року у справі № 214/7462/20).

Для приватного права апріорі властивою є така засада, як розумність. Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року у справі № 554/4741/19, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі № 520/1185/16-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20).

Відповідно до статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац 12 частини другої статті 16 ЦК України).

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19)).

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем, і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року у справі № 582/18/21 (провадження № 61-20968 сво 21)).

Відповідно до положень статей 525-526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна його умов не допускається.

Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (частини перша статті 598, стаття 599 ЦК України).

Зобов`язання припиняється ліквідацією юридичної особи (боржника або кредитора), крім випадків, коли законом або іншими нормативно-правовими актами виконання зобов`язання ліквідованої юридичної особи покладається на іншу юридичну особу, зокрема за зобов`язаннями про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю (стаття 609 ЦК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону) (частина перша статті 8 ЦК України).

Тлумачення частини першої статті 8 ЦК України свідчить: законодавець визначив порядок усунення прогалин в приватному праві. Приватні відносини є різноманітними, а соціальне життя рухливе. У зв`язку з цим може виникнути необхідність визначення певного правила, яке не закріплено в приватно-правових нормах безпосередньо; умовами застосування аналогії закону є те, що: відносини, до яких застосовується аналогія, охоплюються предметом цивільно-правового регулювання (статті 1, 9 ЦК); наявність прогалини в їх регулюванні (прогалини в праві); відсутній регулятор, який визначав би правило поведінки учасників приватних відносин (норми акту цивільного законодавства або договору); існують правові норми, що регулюють подібні за змістом відносини; застосування аналогії закону не повинно суперечити суті цих відносин.

Суд акцентує увагу, що рішення суду за заявою боржника про скасування заборони на відчуження майна, коли «відсутня» особа - кредитор, яка має відповідати за позовом, є підставою для скасування заборони відчуження нерухомого майна.

Судом встановлено, що наявні підстави вважати обтяження помилковим, оскільки у ОСОБА_1 відсутні будь-які зобов`язання за договором довічного утримання б/н посвідченим у Глибоцькій державній нотаріальній конторі 11.08.1995 року.

Більш того, вказані обставини підтверджуються листом виданим державним нотаріусом Мартою Девда (Глибоцької державної нотаріальної контори Чернівецької області) від 19.09.2024 року за №313/01-16, згідно якого зазначено, що інформація внесена до реєстру про накладення заборони у зв`язку з посвідченням Глибоцькою державною нотаріальною конторою договору довічного утримання 11.08.1995 року є помилковою.

Згідно ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд; власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні; особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст.386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності; власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

При таких обставинах суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 знайшли своє обґрунтування при розгляді справи.

На підставі вище викладеного, керуючись ст.ст. 3-13, 19, 76-81, 89, 259, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Скасувати заборону (архівний запис) та виключити запис про заборону за реєстраційним номером обтяження 6834703 від 21.03.2008 року з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, майна, що належить на праві власності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Чернівецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя