ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 541/938/24 Номер провадження 22-ц/814/3584/25Головуючий у 1-й інстанції Дністрян О. М. Доповідач ап. інст. Лобов О. А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Лобов О.А.,

судді: Дорош А.І., Триголов В.М.,

за участю секретаря судового засідання Грицай А.Я.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Жаги Едуарда Григоровича, представника ОСОБА_1 , на рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 25 червня 2025 року (час ухвалення судового рішення не зазначений; дата виготовлення повного тексту судового рішення 25 червня 2025 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до Миргородської міської ради Полтавської області, ОСОБА_2 , третя особа: Громадська організація «Гаражний колектив «Мотор» в особі голови Калішенко Тетяни Олексіївни, про визнання укладеним договору купівлі-продажу, визнання права власності на гараж.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, апеляційний суд

установив:

У березні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, з урахуванням уточнення заявлених вимог просив ухвалити рішення, яким:

вважати укладеним договір купівлі-продажу від 11 липня 2001 року між ОСОБА_2 і ОСОБА_1 на гараж № НОМЕР_1 в гаражному колективі «Мотор» по вул. Шляхова, м. Миргород, Полтавська область;

визнати за ОСОБА_1 право власності на гараж № НОМЕР_1 в гаражному колективі «Moтop» по вул. Шляxoвa, м. Миргород, Полтавська область.

Заявлені вимоги мотивовані тим, що 11 липня 2001 року ОСОБА_1 придбав у ОСОБА_2 недобудований гараж № НОМЕР_1 в гаражному колективі «Мотор» по вул.Шляхова, м. Миргород, Полтавська область, що підтверджується витягом з рішення виконавчого комітету Миргородської міської ради Полтавської області №515 від 11.07.2001.

17 червня 2024 року Державним реєстратором прав на нерухоме майно Яковенко С.М. видано рішення №73672130, яким відмовлено у проведенні реєстраційних дій права власності на гараж № НОМЕР_1 в гаражному колективі «Мотор» по вул. Шляхова, м. Миргород, Полтавська область у зв`язку з тим, що під час проведення робочих перевірок встановлено, що в Реєстрі прав власності на нерухоме майно на даний гараж зареєстроване право власності за іншою особою.

Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 25 червня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі адвокат Жага Е.Г., представник ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального і матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позову.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги викладені обставини і доводи позовної заяви і стверджується, що придбаний гараж не є самочинно збудованим і не потребує введення в експлуатацію, оскільки він (гараж) збудований на відведеній земельній ділянці і відповідає будівельним нормам.

Суд не дав оцінки тому факту, що позивач є членом гаражного кооперативу «Мотор» та за ним рахується гараж № НОМЕР_1 , а також доказам, якими підтверджено факт укладення і виконання договору купівлі-продажу спірного гаражу між позивачем і ОСОБА_2 .

Оскільки договір купівлі-продажу був укладений до 2004 року, то до спірних правовідносин застосовуються положення ЦК України у редакції 1963 року, якими не передбачалося нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу гаражу, тобто суд не врахував, що право власності на нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва та/або придбання.

У відзиві Миргородська міська рада, посилаючись на необгрунтованість доводів апеляційної скарги, просить залишити без змін рішення суду першої інстанції.

Стверджується, що доводи апеляційної скарги про те, що спірний гараж як об?єкт нерухомості не потребує введення його в експлуатацію суперечать нормативним актам, якими врегульовані спірні правовідносини. При цьому, у матеріалах справи відсутні відомості про те, що позивач звертався до уповноважених органів із відповідними заявами про введення об?єкта в експлуатацію.

З посиланням на долучену до відзиву інформацію з Державного реєстру речових прав…. наголошується, що право власності на спірний гараж у встановленому законом порядку зареєстроване у 2007 році за іншою особою, яка не є учасником справи.

Апеляційний суд, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав:

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374, ст.375 ЦПК України апеляційний суд за результатами розгляду має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням виконавчого комітету Миргородської міської Ради народних депутатів № 257 від 15.09.1993 ОСОБА_3 виділено земельну ділянку для будівництва авто гаража, розміром 6,0х3,80м в колективі «Мотор» по вул. Шляховиків (а.с. 14).

Згідно довідки КП «Бюро технічної інвентаризації» Миргородської міської ради №43 від 05.02.2024 за станом на 31.12.2012 року право власності на гараж № НОМЕР_1 , що розташований за адресою: Полтавська область, м.Миргород, вул. Шляхова, гаражний колектив «Мотор», не зареєстровано (а.с.15).

Державний реєстратор прав на нерухоме майно Яковенко С. рішенням №73672130 від 17.06.2024 відмовила у проведенні реєстраційних дій за заявою від 13.06.2024 за реєстраційним номером 61507657, оскільки наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, а саме: під час проведення робочих перевірок встановлено, що в Реєстрі прав власності на нерухоме майно на гараж за адресою: Полтавська область, м. Миргород, вулиця Шляхова, гаражний колектив «Мотор», гараж № НОМЕР_1 , зареєстроване право власності за іншою особою. Також, заявником не надано документів, що підтверджують введення в експлуатацію гаража відповідно до ч.2 ст. 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (а.с.65).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що в Реєстрі прав власності на нерухоме майно на гараж за адресою: АДРЕСА_1 , гаражний колектив "Мотор" гараж № НОМЕР_1 вже зареєстроване право власності за іншою особою (а.с.65), при цьому суду будь-яких доказів щодо конкретної особи власника на спірний гараж не надано та клопотання про витребування таких відомостей не заявлялось.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд виходить з такого.

Вимога про визнання права власності на гараж.

Позивачем у позові про визнання права власності може бути будь-який учасник цивільних відносин, який вважає себе власником певного майна, однак не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку з наявністю щодо цього права сумнівів або претензій з боку третіх осіб. Відповідачем у позові про визнання права власності виступає будь-яка особа, яка сумнівається в належності майна позивачеві, або не визнає за ним права здійснювати правомочності володіння, користування і розпорядження таким майном, або має власний інтерес у межах існуючих правовідносин (див. постанову ВП ВС від 13.07.2022 у справі № 645/6151/15-ц).

Визначення відповідача (ів) по заявленим вимогам належить до виключної дискреції позивача. За змістом ст.51 ЦПК України суд вправі залучити співвідповідача або замінити неналежного відповідача на належного виключно за клопотанням позивача.

Пред?явлення вимоги до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови у позові.

Як слідує з матеріалів справи, відповідачами за пред?явленими вимогами позивач визначив Миргородську міську раду розпорядника землі, на якій розташований спірний гараж, і ОСОБА_2 особу, з якою, за твердженням позивача, було укладено договір купівлі-продажу спірного гаражу.

Згідно рішення державного реєстратора №73672130 від 17.06.2024 (а.с.65) право власності на спірний гараж зареєстроване за іншою особою. Ця обставина, як слідує з уточнених позовних вимог, стала підставою для звернення ОСОБА_1 із позовом до суду (а.с.150).

У суді першої інстанції, як правильно зазначено у рішенні суду, позивач жодних клопотань про витребування доказів для встановлення особи зареєстрованого власника спірного гаражу, не заявляв, клопотань про заміну та/або залучення співвідповідача не заявляв.

Долученою до апеляційної скарги інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно… додатково підтверджується, що право власності на спірний гараж зареєстроване за іншою особою ОСОБА_4 (дата державної реєстрації 30.11.2007 року; підстава виникнення права власності свідоцтво про право власності від 29.03.2007 року).

Отже, за вимогою про визнання права власності на спірний гараж належним відповідачем є особа, за якою зареєстроване право власності на цей гараж, проте ця особа не залучена до участі у справі в якості відповідача, тому заявлена вимога не може бути задоволена.

Окрім того, слід врахувати висновки, викладені у постанові ВП ВС від 19 травня 2020 року (справа №916/1608/18), згідно яких:

«83. Відповідно до статті 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що це правило за аналогією закону має застосовуватися не тільки у випадках, коли власник втратив документ, який засвідчує його право власності, а й у випадках, коли наявні в нього документи не дають змоги беззаперечно підтвердити своє право власності на нерухоме майно (зокрема тоді, коли з документа вбачається право власності особи, але не випливає однозначно, що майно є саме нерухомістю), але лише за умови, що право на майно не зареєстроване за іншою особою. Якщо така реєстрація здійснена, то належним способом захисту, як зазначено вище, є віндикаційний позов, а не позов про визнання права власності.»

З огляду на наведене вище вимога про визнання укладеним договору купівлі продажу спірного гаражу між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 також не може бути задоволена.

Враховуючи встановлене, конкретні обставини справи і характер спірних правовідносин, апеляційний суд вважає, що інші доводи апеляційної скарги не є істотними та такими, що потребують детального аналізу задля забезпечення вимог п.1 ст.6 Європейської конвенції з прав людини і основоположних свобод (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, підстав для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції не встановлено.

Керуючись ст.367, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційний суд

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу адвоката Жаги Едуарда Григоровича, представника ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 25 червня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 17 листопада 2025 року

Головуючий суддя О.А.Лобов

Судді: А.І.Дорош

В.М.Триголов