Справа № 188/2466/25
Провадження № 2-о/188/94/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2025 року Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Місюра К.В.

за участю секретаря судового засідання: Лисяк А.Є.,

за участю представників сторін:

від заявника: Німак К.П.

від заінтересованої особи: заступник начальника Сокуренко О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в с-ще Петропавлівка Дніпропетровської області цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Шахтарський відділ ГУ ДМС у Дніпропетровській області про встановлення факту постійного проживання на території України,-

ВСТАНОВИВ:

У липні 2025 року ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою, заінтересована особа: Шахтарський відділ ГУ ДМС у Дніпропетровській області, про встановлення факту її постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року.

В обґрунтування поданої заяви, заявник посилалась на те, що вона народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Успенівка Петропавлівського району Дніпропетровської області. В 1973 році переїхала з батьками на постійне місце проживання до м. Макіївка Донецької області. У 2000 році приїхала проживати в смт. Петропавлівка Синельниківського району Дніпропетровської області, де продовжує проживати по сьогоднішній день. Паспорт громадянина України заявницею був втрачений. Зараз ОСОБА_1 бажає отримати паспорт громадянина України з метою користуватись своїми правами, які надаються громадянам України. В квітні 2025 року заявник звертався до Шахтарського відділу ГУ ДМС у Дніпропетровській області із заявою про отримання паспорта громадянина України, на що отримала відмову з посиланням на відсутність судового рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року. Враховуючи вищезазначені обставини, заявник звернулась до суду із зазначеною заявою.

Заявниця в судовому засіданні заяву підтримала та просила задовольнити.

Представник заінтересованої особи в судовому засіданні заперечував проти задоволення заяви, просив відмовити з підстав, викладених в письмових поясненнях.

Суд, вислухавши сторони, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, вважає, що заява не підлягає задоволенню, у зв`язку з наступним.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Успенівка Петропавлівського району Дніпропетровської області, батьками зазначено: батько ОСОБА_3 , мати ОСОБА_4 , що підтверджено копією свідоцтва про народження, виданого 12.08.1972 року.

В 1987 році заявник закінчила середню школу № НОМЕР_1 в м. Макіївка Донецької області, в червні 1987 року отримала свідоцтво про неповну середню освіту.

06.12.1999 року ОСОБА_2 уклала шлюб із ОСОБА_5 , про що свідчить свідоцтво про одруження серії НОМЕР_2 від 06.12.1999р., видане міським відділом реєстрації актів громадянського стану м. Макіївки Донецької області.

З 18.01.2000 року та по теперішній час ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , про що зазначено у витязі з реєстру територіальної громади.

Відомості щодо видачі паспорта громадянина України в матеріалах справи відсутні.

Влітку 2010 року паспорт зразка 1974 року заявником був втрачений (а.с.67.68).

В квітні 2025 року заявник звертався до Шахтарського відділу ГУ ДМС у Дніпропетровській області із заявою про отримання паспорта громадянина України, на що отримала відмову з посиланням на відсутність судового рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною першою статті 293 ЦПК України визначено, що окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до частини другої статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

З указаного випливає, що законом передбачено вставлення юридичних фактів щодо виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, до яких відносяться й факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України.

Згідно із статтею 3 Закону України «Про громадянство» громадянами України є: 1) усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; 2) особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав; 3) особи, які прибули в Україну на постійне проживання після 13 листопада 1991 року і яким у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року органами внутрішніх справ України внесено напис «громадянин України», та діти таких осіб, які прибули разом із батьками в Україну і на момент прибуття в Україну не досягли повноліття, якщо зазначені особи подали заяви про оформлення належності до громадянства України; 4) особи, які набули громадянство України відповідно до законів України та міжнародних договорів України. Особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2, - з 13 листопада 1991 року, а у пункті 3, - з моменту внесення відмітки про громадянство України.

Указом Президента України № 215 від 27 березня 2001 року, в редакції Указу Президента України № 588/2006 від 27 червня 2006 року, затверджений Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень (далі - Порядок).

Пунктом 7 Порядку визначено, що встановлення належності до громадянства України стосується: а) громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року, в тому числі: осіб, які за станом на 13 листопада 1991 року проходили строкову військову службу на території України і після її проходження залишилися проживати на території України; осіб, які за станом на 24 серпня 1991 року або за станом на 13 листопада 1991 року відбували покарання в місцях позбавлення волі на території України та перебували у громадянстві колишнього СРСР і до набрання вироком суду законної сили постійно проживали відповідно на території УРСР або проживали на території України; б) осіб, які за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року не досягли повноліття і батьки яких належать до категорій, зазначених у підпункті «а» цього пункту; в) осіб, які за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року не досягли повноліття та виховувалися в державних дитячих закладах України.

Оформлення належності до громадянства України стосується осіб, які прибули в Україну на постійне проживання після 13 листопада 1991 року і яким у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року органами внутрішніх справ України внесено напис «громадянин України», та дітей таких осіб, які прибули разом із батьками в Україну і на момент прибуття в Україну не досягли повноліття.

Перевірка належності до громадянства України стосується осіб, які перебувають за кордоном і в яких відсутні документи, що підтверджують громадянство України, або якщо виникла необхідність перевірки факту перебування таких осіб у громадянстві України.

Згідно з пунктом 8 Порядку для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, подає: а) заяву про встановлення належності до громадянства України; б) копію паспорта громадянина колишнього СРСР. У разі відсутності паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального підрозділу Державної міграційної служби України про встановлення особи та про те, що за станом на 24 серпня 1991 року особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт); в) судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року.

Пунктом 25 Порядку визначено, що для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням особа, яка постійно проживала до 24 серпня 1991 року на території, що стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили під час постійного проживання особи до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР) (частина перша статті 8 Закону,) подає документи, передбачені підпунктами «а» - «в» пункту 24 цього Порядку, а також документ, що підтверджує факт постійного проживання особи на зазначених територіях.

Пунктом 44 Порядку визначено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили на момент її народження чи під час її постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

Отже, відповідно до положень Закону України «Про громадянство України» і Порядку для набуття громадянства України заявник повинен, зокрема, подати документи, що підтверджують народження його на території України чи постійне проживання на ній, або підтверджують родинні відносини з такою особою, або рішення суду.

Подібні за змістом висновки викладено у постановах Верховного Суду від 24 лютого 2021 року у справі № 522/20494/18 (провадження № 61-6498 св 20), від 05 квітня 2021 року у справі № 523/14707/19 (провадження № 61-16116 св 20), від 02 червня 2021 року у справі № 125/1472/19 (провадження № 61-8866 св 20).

У рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт (частина перша статті 319 ЦПК України).

Зі змісту заяви ОСОБА_1 випливає, що метою встановлення факту проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року є отримання заявником паспорта громадянина України в порядку встановлення належності громадянства України.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, суд доходить висновку, що надані заявником ОСОБА_1 докази на підтвердження доводів її заяви, не містять інформації постійного її проживання на території України саме станом на 24 серпня 1991 року.

В свою чергу, надана ОСОБА_1 інформація з даних Реєстру територіальної громади із зазначенням інформації щодо реєстрації заявника за адресою: АДРЕСА_1 , з 2000 року та по теперішній час; свідоцтво про навчання в середній школі № 65, яку вона закінчила в 1987 році; свідоцтво про одруження в 1999 році також не можуть бути доказом факту проживання заявника на території України станом на 1991 рік, оскільки містять інші періоди її проживання/реєстрації, навчання в зазначених школі.

Крім того, судом встановлено в наданих документа розбіжність в даті народження заявниці, а саме: в деяких документах зазначена дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 , тоді як у свідоцтві про народження дата: ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Також заявницею не надано до суду жодного документа, який містить її зображення, в зв`язку з чим ідентифікувати її особу на підставі наданих документів, враховуючи певні розбіжності в їх змісті, неможливо.

За таких обставин, суд вважає, що в даному випадку неможливо встановити факт постійного проживання заявниці на території України станом на 1991 рік на підставі доказів, які не містять інформації щодо такого проживання як батьків заявниці, так і саме відносно особи, яка безпосередньо звернулася із заявою про встановлення такого факту.

Такий висновок суду відповідає позиції, викладеній Верховним Судом в аналогічних справах, зокрема в постанові від 21 липня 2021 року у справі № 740/4027/20 та від 25 травня 2022 року у справі № 521/21665/18.

Згідно із частиною 7 статті 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення в порядку окремого провадження судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

Керуючись ст. ст.3,4,12,13,76-81,141,211,258-259,263-265,268,293,294,ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні заявлених вимог - відмовити.

Судові витрати віднести на заявника.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя К. В. Місюра