ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

про відмову у відкритті апеляційного провадження

20 листопада 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Халаджи О. В.,

суддів: Агєєва О.В., Космачевської Т.В.,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Соборного районного суду м. Дніпра від 23 травня 2025 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсним договору дарування, визнання квартири спільною сумісною власністю, виділення у власність частини квартири, визнання права власності в порядку спадкування за законом, витребування частини квартири та за зустрічним позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання права власності в порядку спадкування,

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Соборного районного суду м. Дніпра від 23 травня 2025 року позовні вимоги за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсним договору дарування, визнання квартири спільною сумісною власністю, виділення у власність частини квартири, визнання права власності в порядку спадкування за законом, витребування частини квартири задоволено частково.

Визнано недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 101, загальна площа 38,5 кв.м, житлова площа 19,4 кв.м, опис: складається з: 1- коридор, 2- житлова, 3-кухня, 4-санвузол, 5-кладова, 1-балкон, номер об`єкта в РПВН 622066205, укладений 02 лютого 2021 року між дарувальником ОСОБА_4 та обдарованим ОСОБА_5 , посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Підберезною Наталією Віталіївною, зареєстрований в реєстрі 02 лютого 2021 року за № 139.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

У задоволенні позовний вимог за зустрічним позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання права власності в порядку спадкування відмовлено.

Із вказаним рішенням суду не погодився ОСОБА_1 , та подав апеляційну скаргу з пропуском строку на апеляційне оскарження.

В обґрунтування заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження він зазначив, що повний текст оскаржуваного рішення позивачем за первісним позовом було отримано 23 травня 2025року, останній день строку на апеляційне оскарження припав на 23 червня 2025 року.

Також вказує, що для представництва інтересів у суді першої інстанції скаржником було укладено договір про надання правової допомоги з представником (адвокатом) Трофімов Д.Ю. Протягом усього часу розгляду справи та після ухвалення рішення ОСОБА_1 підтримував зв`язок із представником та покладався на його професійні дії.

Після отримання повного тексту рішення, ОСОБА_1 , надав вказівку представнику на підготовку та подання апеляційної скарги.

6 червня 2025 року представник повідомив, що апеляційна скарга ним належним чином підготовлена та подавати до суду не захотів, пославшись на зайнятість. Будучи впевненим у належному виконанні представником своїх обов`язків та не маючи глибоких знань у галузі права, ОСОБА_1 не підстав для сумнівів. Однак, 5 листопада 2025 року стало відомо, що апеляційну скаргу адвокат до суду не подавав натомість скаргу подавала ОСОБА_6 , яка діяла на підставі довіреності і допомогала позивачу в зборі документів і робила усе при згоді адвоката. Своїми діями адвокат ввів позивача в оману та позбавив права на апеляційний перегляд справи. Про обман з боку представника ОСОБА_1 дізнався лише 5 листопада 2025 року, коли прийшов на засідання апеляційного суду по справі, як він думав, за його апеляційною скаргою, а це була зустрічна скарга відповідачів.

У відкритті апеляційного провадження за вказаною апеляційною скаргою слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до п.4 ч.1 ст. 358 ЦПК України Суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо: скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

Згідно з частиною першою статті статтею 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.

Принцип правової визначеності загальний принцип права, який гарантує забезпечення легкості з`ясування змісту права і можливість скористатися цим правом у разі необхідності.

При цьому складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. Сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства.

Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 01 липня 2020 року у справі № 636/4307/16-ц (провадження № 61-1751св20).

Матеріалами справи встановлено, що рішенням Соборного районного суду м. Дніпра від 23 травня 2025 року позовні вимоги за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсним договору дарування, визнання квартири спільною сумісною власністю, виділення у власність частини квартири, визнання права власності в порядку спадкування за законом, витребування частини квартири задоволено частково.

16 червня 2025 року ОСОБА_6 , подала апеляційну скаргу на вищевказане рішення суду (т.2 а.с.93-100).

Також матеріалами справи встановлено, що 21 червня 2025 року ОСОБА_2 , через систему «Електронний суд» подав апеляційну скаргу на вказане рішення місцевого суду (т.2 а.с.107-115).

27 червня 2025 року ОСОБА_6 , подала до суду уточнену апеляційну скаргу (т.2 а.с.121-131).

01 липня 2025 року ОСОБА_6 , подавала до суду ряд різних клопотань (т.2 а.с.134-141).

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що 01 липня 2025 року ОСОБА_6 , подала вдруге уточнену апеляційну скаргу на рішення Соборного районного суду м. Дніпра від 23 травня 2025 року до якої додала довіреність від 20.04.2024 року, якою ОСОБА_1 уповноважив ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , представляти інтереси та вести від його імені цивільні і кримінальні справи в усіх судових установах загальної юрисдикції, місцевих, господарських, касаційних та апеляційних судах, з усіма правами, які надані законом захиснику, позивачу, відповідачу (т.2 а.с.152-165).

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 21 липня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діяла представник ОСОБА_6 на рішення Соборного районного суду м. Дніпро від 23 травня 2025 року, повернуто скаржнику з тих підстав, що ОСОБА_6 не має статус адвоката (т.2 а.с. 173-175).

Вказана ухвалу набрала законної сили та в касаційному порядку не оскаржувалась.

Ухвалами Дніпровського апеляційного суду від 22 липня 2025 року було відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Соборного районного суду м. Дніпра від 23 травня 2025 року та призначено справу до розгляду на 15 жовтня 2025 року на 11:50 годину.

Вищевказані ухвали суду та судову повістку було направлено на поштову адресу ОСОБА_1 , та ОСОБА_6 , АДРЕСА_2 (т.2 а.с.178-179).

21 серпня 2025 року поштовий конверт який направлявся ОСОБА_1 , повернувся за зворотною адресою, «адресат відсутній за вказаною адресою» (т2. а.с. 183).

Ухвалу про повернення апеляційної скарги від 21 липня 2025 року ОСОБА_1 , та ОСОБА_6 , отримали 02.09.2025 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням (т.2 а.с.185).

З матеріалів справи вбачається, що 15 жовтня 2025 року розгляд справи за апеляційної скаргою ОСОБА_2 не відбувся, розгляд справи було відкладено на 05.11.2025 року на 12:30 годину.

15 жовтня 2025 року ОСОБА_1 , був повідомлений про відкладення розгляду справи на 05.11.2025 року, про що свідчить розписка в матеріалах справи (т.2 а.с.190).

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 05 листопада 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 , залишено без задоволення, рішення Соборного районного суду м. Дніпра від 23 травня 2025 року без змін.

Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції, якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.

Європейський суд з прав людини зауважував, що: «відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції, якщо апеляційне оскарження існує в національному правовому порядку, держава зобов`язана забезпечити особам під час розгляду справи в апеляційних судах, в межах юрисдикції таких судів, додержання основоположних гарантій, передбачених статтею 6 Конвенції, з урахуванням особливостей апеляційного провадження, а також має братись до уваги процесуальна єдність судового провадження в національному правовому порядку та роль в ньому апеляційного суду («VOLOVIK v. UKRAINE», N 15123/03, § 53, ЄСПЛ, від 06 грудня 2007 року)»; «одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами» («USTIMENKO v. UKRAINE, № 32053/13, § 46, ЄСПЛ, від 29 жовтня 2015 року)».

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частина третя статті 3 ЦПК України).

В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Данні положення кореспондуються з положеннями ч.1 ст. 44 ЦПК України, в якій зазначено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Згідно п.1 ч.1 ст. 62 ЦПК України Повноваження представників сторін та інших учасників справи мають бути підтверджені такими документами: довіреністю фізичної або юридичної особи;

Посилання ОСОБА_1 , як на підставу для поновлення строку, про те, що він домовлявся з адвокатом Трофімовим Д.Ю., що останній подасть апеляційну скаргу не підтверджено належними доказами, договір на представництво адвокатом інтересів ОСОБА_1 , у суді апеляційної інстанції матеріали справи не містять.

Також апеляційний суд вважає безпідставне посилання позивача за первісним позовом, що про повернення свої апеляційної скарги він дізнався 05 листопада 2025 року у судовому засіданні апеляційного суду, оскільки як було встановлено матеріалами справи, 02 вересня 2025 року представник ОСОБА_1 , за довіреністю ОСОБА_6 , отримала копію ухвали суду від 21.07.2025 року про повернення апеляційної скарги та саму скаргу 02.09.2025 року, також було встановлено, що про розгляд апеляційної скарги відповідача, ОСОБА_1 , був обізнаний 15.10.2025 року, та цього ж дня під розписку його було повідомлено про наступну дату судового засідання, 05.11.2025 року. при цьому ОСОБА_1 , не був позбавлений можливості ознайомитись з матеріалами справи.

Апеляційний суд вважає, що Пальцун О.В., та Кравцов Д.Г., будучу обізнані про повернення його апеляційної скарги та про розгляд апеляційної скарги ОСОБА_2 , у заяві про поновлення строку на апеляційне оскарження не навів поважних причин пропуску такого строку, а тому колегія суддів вважає, що наведені ОСОБА_1 підстави для поновлення строку є неповажними, а тому у відкритті апеляційного провадження на рішення Соборного районного суду м. Дніпра від 23 травня 2025 року необхідно відмовити.

В силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на

судовий розгляд упродовж розумного терміну. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції. Така позиція викладена в рішенні Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнова проти України».

У своїй практиці Європейський суд з прав людини вказує на те, що право на справедливий розгляд судом, яке гарантовано п. 1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950року,має розумітися у світлі преамбули Конвенції,у відповідній частині якої зазначено,що верховенство права є спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду (рішення у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), заява №52854/99, п. 52, ECHR 2003-X).

Європейський суд з прав людини зазначає, якщо строк на ординарне апеляційне оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (рішення у справі «Пономарьов проти України» від 3 квітня 2008 року заява №236/03).

Право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою.

Норми, що регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. У той же час такі норми та їх застосування не повинні перешкоджати учасникам провадження використовувати доступні засоби захисту (п. п. 33, 34 рішення ЄСПЛ від 20 червня 2011 року у справі «Перетяка та Шереметьев проти України»).

Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Такі ж висновки містяться і в постановах Верховного Суду від 15.04.2021 року у справі №201/11460/19 та від 26 квітня 2021 року у справі №753/7619/19.

Заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (рішення ЄСПЛ у справі «Юніон Аліментарія Сандерс С. А. проти Іспанії» від 07 липня1989 року).

В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду,зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Відповідно до частини 4 ст. 357, пункту 4 частини 1 ст. 358 ЦПК України, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними, суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження.

Враховуючи викладене, оскільки, ОСОБА_1 , не наведено поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження, у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Соборного районного суду м. Дніпра від 23 травня 2025 року необхідно відмовити.

Керуючись ст. 358 ЦПК України апеляційний суд.

У Х В А Л И В:

У відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Соборного районного суду м. Дніпра від 23 травня 2025 року відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її підписання.

Судді: О.В. Халаджи

О.В. Агєєв

Т.В. Космачевська