Справа № 2-343/09 Провадження № 2-зз/358/3/25
УХВАЛА

(про повернення заяви без розгляду)

14 листопада 2025 року м. Богуслав

Суддя Богуславського районного суду Київської області Буравова К.І., розглянувши матеріали заяви адвоката Мельниченка Євгенія Олександровича, як представника ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову у цивільній справі № 2-343/09 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договору дарування недійсним і поновлення права власності на житлову квартиру,-

ВСТАНОВИЛА:

До Богуславського районного суду Київської області звернувся адвокат - Мельниченко Євгеній Олександрович із заявою, про скасування заходів забезпечення позову, вжитих у цивільній справі № 2-343/09, оскільки такі заходи перешкоджають реалізації спадкових прав ОСОБА_1 та унеможливлюють отримання ним свідоцтва про право на спадщину. В обґрунтування заяви представник зазначає, що ОСОБА_1 є сином та спадкоємцем ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Адвокат Мельниченко Є.О., діючи в інтересах ОСОБА_1 здійснює оформленням спадщини на квартиру АДРЕСА_1 . Під час вчинення спадкових дій, державний нотаріус Чамата І.В. повідомила, що не може видати ОСОБА_1 свідоцтво про право на спадщину, оскільки ухвалою Богуславського районного суду Київської області від 22.05.2009 у справі №2-343/09 накладено заборону на відчуження вказаного нерухомого майно за заявою ОСОБА_3 . При цьому, представник зазначає, що 02.07.2009 заочним рішенням Богуславського районного суду Київської області №2-343/09 було задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та визнано договір дарування недійсним. ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Спадкоємцем квартири стала ОСОБА_4 мати ОСОБА_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Представник також зазначає, що цивільна справа № 2-343/09 розглянута, відтак, потреба у подальшому застосуванні заходів забезпечення позову відпала

Вивчивши заяву про скасування заходів забезпечення позову та ознайомившись із матеріалами до неї, суд приходить до висновку, що така підлягає поверненню заявнику з огляду на наступне.

Відповідно до частин першої та другої статті 149 Цивільного процесуального кодексу України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до вимог статті 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, забороною вчиняти певні дії (п. 2 ч. 1 статті 150 ЦПК України).

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим. Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Відповідно до частини першої статті 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Забезпечувальні заходи скасовуються судом шляхом постановлення процесуального рішення - ухвали. Наслідком скасування заходів забезпечення позову є зняття всіх обмежень, встановлених забезпеченням позову.

Враховуючи, що забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача, суд не повинен скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба у забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились певні обставини, що спричинили застосування заходів забезпечення позову, або забезпечення позову перешкоджає належному виконанню судового рішення.

Питання, пов`язані із забезпеченням позову, зміною виду чи їх скасуванням вирішуються у порядку, передбаченому ЦПК України, і не можуть бути предметом розгляду в іншому провадженні.

Водночас за приписами частини першої статті 158 ЦПК України із клопотанням про скасування заходів забезпечення позову (накладення арешту на майно) може звернутися виключно учасник справи. Інша особа, яка вважає, що майно, на яке було накладено арешт у порядку забезпечення позову, належить їй, а не стороні у справі, може звернутися до суду з позовом про зняття з нього арешту. Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 20 січня 2020 року у справі № 753/12741/17 (провадження № 61-15806св19), від 22 квітня 2020 року у справі № 607/15533/17 (провадження № 61-43809св18), від 06 травня 2020 року у справі № 756/8156/18 (провадження № 61-48774св18), від 19 листопада 2020 року у справі № 759/3883/17 (провадження № 61-21905св19), від 27 січня 2021 року у справі № 757/9023/18-ц (провадження № 61-14051св19), від 10 лютого 2021 року у справі № 641/1271/19-ц (провадження № 61-5579св20), від 25 травня 2023 року у справі № 334/1250/22 (провадження № 61-12728св22).

Заявником на підтвердження права звернення до суду було надано копію свідоцтва про народження ОСОБА_1 Серії НОМЕР_1 від 19.08.1980, копію свідоцтва про смерть ОСОБА_4 , серії НОМЕР_2 від 17.11.2021 та копію свідоцтва про право на спадщину за заповітом на ім`я ОСОБА_4 , видане приватним нотаріусом Богуславського районного нотаріального округу Білик М.В. 24.06.2014, зареєстроване в реєстрі за №420.

Окрім того, як встановлено з матеріалів справи, учасниками цивільної справи № 2-343/09 були: позивач: ОСОБА_2 , відповідач: ОСОБА_3 (матір заявника ОСОБА_1 ). Будь-яких відомостей того, що під час розгляду вказаної справи судом вирішувалось питання щодо його участі ОСОБА_1 у згаданій справі відсутні

Разом з тим, заявником до суду не надано документів, що підтверджують саме право ОСОБА_1 на спадкування, прийняття спадщини, або звернення до нотаріуса з відповідною заявою, у зв`язку з чим його право як спадкоємця на квартиру після смерті матері ОСОБА_3 не підтверджено.

З огляду на викладене, з урахуванням положень частини першої статті 158 ЦПК України, суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 позбавлений можливості звертатися до суду з клопотанням про скасування заходів забезпечення позову, оскільки для нього чинним законодавством передбачено інший спосіб судового захисту, а саме звернення до суду з позовом про зняття арешту з майна.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 05 червня 2024 року у справі № 727/3071/23.

Верховний Суд у своїй постанові по № 727/3071/23 від 05 червня 2024 року вислови позицію, згідно якої із клопотанням про скасування заходів забезпечення позову (накладення арешту на майно) може звернутися виключно учасник справи. Інша особа, яка вважає, що майно, на яке було накладено арешт у порядку забезпечення позову, належить їй, а не стороні у справі, може звернутися до суду з позовом про зняття з нього арешту. Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

Дані обставини також відображені у абз. 4 п. 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» заходи забезпечення позову можуть бути скасовані судом, який розглядає цивільну справу (ч. 3 ст. 154 ЦПК України).При цьому із заявою про скасування заходів забезпечення позову (накладення арешту на майно або грошові кошти) може звернутись лише особа, щодо якої такі заходи забезпечення позову вжито, тобто сторона у справі чи третя особа, яка заявила самостійні вимоги щодо предмета спору(ч. 4 ст. 154 ЦПК України). Інша особа, яка вважає, що майно, на яке було накладено арешт у порядку забезпечення позову, належить їй, а не стороні у справі, може звернутись до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту (стаття 60 Закону про виконавче провадження).

Враховуючи висновок Верховного Суду викладений у постанові від 05.06.2024 року по справі №727/3071/23, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 , як особа, яка не є учасником справи в межах якої вирішувалось питання застосування заходів забезпечення позову, позбавлений можливості звертатися до суду із клопотанням про скасування заходів забезпечення позову, оскільки для нього чинним законодавством передбачено інший спосіб судового захисту, а саме шляхом звернення до суду із позовом про зняття арешту з майна, відтак подана ним заява про скасування заходів забезпечення позову підлягає поверненню заявнику без розгляду.

Судом враховується, що ст. 129 Конституції України гарантовано, що однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Отже, процесуальні вимоги визначені Законом є рівними для усіх учасників судового процесу, а відтак зазначене не свідчить про занадто формальне ставлення до передбачених законом вимог та в жодному разі не робить суд недоступним для заявника, оскільки в контексті п.1ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та прецедентної практики Європейського суду з прав людини не може бути абсолютним і підлягає державному регулюванню й обмеженню.

Доступ до правосуддя здійснюється шляхом точного, послідовного і неухильного дотримання процесуального алгоритму, що передбачений законом.

Процесуальні дії судді чітко врегульовані нормами ЦПК, які повинні правильно розумітися сторонами і застосовуватися, починаючи з моменту пред`явлення позову до суду.

Керуючись, ст.ст. 42,48,158,182,183,352-354 ЦПК України, суддя

ПОСТАНОВИЛА:

Заяву адвоката Мельниченка Євгенія Олександровича, який діє в інтересах ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову у цивільній справі № 2-343/09 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договору дарування недійсним і поновлення права власності на житлову квартиру, повернути заявникові без розгляду.

Роз`яснити заявникові, що він не позбавлений права пред`явити відповідний позов про звільнення майна з-під арешту, якщо вважає, що вжитим заходом забезпечення позову порушуються його права.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення шляхом подачі апеляційної скарги через Богуславський районний суд Київської області.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя К. І. Буравова