РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" листопада 2025 р.

Київський районний суд м. Харкова у складі судді Вітюка Р.В.

за участю секретаря судового засідання Лушпай В.О.,

заявника ОСОБА_1 ,

представника заявника Вдовиченко О.І.,

розглянув заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області про встановлення факту проживання на території України разом з батьками на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) і на момент набрання чинності Законом України "Про громадянство України" (13 листопада 1991 року) та про встановлення особи,

ВСТАНОВИВ:

Заява та її обґрунтування

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 ) звернувся до суду із заявою, в якій просить встановити такі факти:

-постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в неповнолітньому віці на території України разом з батьками ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) і на момент набрання чинності Законом України "Про громадянство України" (13 листопада 1991 року);

-встановити особу ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце народження Україна, Харківська область, місто Харків.

Також заявник просив викликати в якості свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 .

Заява мотивована тим, що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Харків (актовий записом про народження № 55, складений 22.01.1991 року Київським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції). Батьками заявника є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . З моменту народження та до грудня 1993 року ОСОБА_1 проживав з матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 , та декілька разів на тиждень мешкав у свого батька за адресою АДРЕСА_2 . ІНФОРМАЦІЯ_5 мати заявника померла. Заявник не отримував паспорт громадянина України, оскільки постійно працював, вказує, що не було часу та можливості. З вересня 2024 року ОСОБА_1 був призваний до лав ЗСУ та приймав участь у захисті України від російських окупантів під час повномасштабного вторгнення рф. 20.12.2024 ОСОБА_1 був тяжко поранений під час виконання бойового завдання. Маючи на меті привести у відповідність свої особисті документи 28.04.2025 звернувся до Головного управління державної міграційної служби України в Харківській області (далі ДМС) для отримання паспорту громадянина України та підтвердження належності до громадянства України. Однак, ДМС повідомило про неможливість підтвердити належність заявника до громадянства України, у зв`язку з тим, що відповідно до пункту 10 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень ОСОБА_1 належить подати до органів міграційної служби відповідне судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи в неповнолітньому віці на території України за станом на зазначені дати. Отже, для встановлення зазначених фактів заявник змушений звернутися до суду за місцем свого мешкання.

Встановлення факту постійного проживання на території України необхідне заявникові для звернення до органів ДМС з метою встановлення належності до громадянства України, оформлення паспорта громадянина України та отримання необхідного лікування. У заявника не має будь-якої іншої можливості, аніж в судовому порядку встановити факт його постійно проживання на території України на момент проголошення незалежності України та встановлення особи.

Позиція заінтересованої особи у справі

ДМС письмових пояснень суду не надала.

Рух справи

Суд ухвалою від 27.10.2025 прийняв до розгляду та відкрив провадження за заявою ОСОБА_1 , призначив справу до судового розгляду на 20.11.2025.Запропонував заінтересованій особі надати пояснення щодо суті поданої заяви. Задовольнив клопотання представника позивача про виклик свідків, викликав у судове засідання для допиту як свідків: ОСОБА_4 ; ОСОБА_5 ; ОСОБА_6 ; ОСОБА_7 .

20.11.2025 у судове засідання з`явились ОСОБА_1 та його представник, ….. Заінтересовано особа у судове засідання не з`явилась, про причини неявки суд не повідомила. Про дату, час та місце судових засідань повідомлялась належним чином, в порядку, передбаченому статтею 128, 272 ЦПК України, зокрема, шляхом направлення ухвали та повістки до електронного кабінету, що підтверджується відповідними довідками суду та вважається належним повідомленням в розумінні ст. 128, 272 ЦПК України.

Заявник та його представник вважали за можливе здійснювати розгляд заяви у відсутність заінтересованої особи.

Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (частина перша статті 223 ЦПК України).

Суд, ураховуючи належне повідомлення ДМС, відсутність заяв від останнього щодо неможливості розгляду справи, думку заявника та його представника, дійшов висновку про можливість розгляду справи у відсутність заінтересованої особи відповідно до частини першої статті 223 ЦПК України.

Заявник та його представник у судовому засіданні підтримали вимоги заяви та просили її задовольнити. ОСОБА_1 повідомив, що з народження ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ) проживав у м. Харкові разом з батьками. Після смерті матері жив з батьком та його партнеркою. Повідомив, що у 2022 році притягувався до кримінальної відповідальності вироком Київського районного суду м. Харкова, після чого проходив військову службу. Вказав, що встановлення вказаних фактів необхідно для отримання паспорту громадянина та отримання передбаченого законом лікування (без документу таке не можна здійснити). Представник особи повідомив, що ОСОБА_1 був засуджений вироком Київського районного суду м. Харкова від 26.12.20222 у справі № 953/6204/22. Після отримання довідки про звільнення отримав військовий квиток та проходив військову службу до поранення.

Також у судове засідання з`явились свідки: ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , які були повідомлені про кримінальну відповідальність і надали покази у судовому засіданні. Від інших свідків ОСОБА_1 та його представник відмовились.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Відповідно до копії повторно виданого свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 10.10.2018 ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_4 у місті Харків, про що 21.01.1991 складено актовий запис № 55. Батьками вказані ОСОБА_3 та ОСОБА_8 (а.с. 33).

Наведене також підтверджується повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження, в якому відображені відомості про реєстрацію народження дитини, її батьків, дані про зміну прізвища. Зокрема, у витягу вказано дату народження ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ПБ ОСОБА_9 , відомості про батька: ПІБ ОСОБА_10 , матір: ПІБ ОСОБА_11 . Згідно з відомостями були внесені зміни, зокрема, відомості про дитину та батька з " ОСОБА_12 " на " ОСОБА_13 ".

Відповідно до даних Єдиного державного реєстру судових рішень (які є відкритими) вироком Київського районного суду м. Харкова від 26.12.20222 у справі № 953/6204/22 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/108392366) було засуджено ОСОБА_1 . У вказаному вироку відповідно до частиною першою статті 348 КПК України встановлено, .що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_6 , уродженця м. Харкова, громадянина України, із середньою освітою, неодружений, проживав за адресою: АДРЕСА_3 . Вказану інформацію (щодо наявності вироку) повідомили особа та її представник.

Згідно з копією військового квитка серії НОМЕР_2 ОСОБА_1 24.09.2024 прийнятий на військову службу у ВЧ НОМЕР_3 .

Відповідно до довідки про обставини травми від 04.01.2025 № 1687/3/335 солдат ОСОБА_1 20.12.2024 отримав: ВТ, множинні ВОСП обох н/кінцівок та стоп.

Свідок ОСОБА_6 у судовому засіданні дав такі показання: він є двоюрідним братом ОСОБА_1 останній народився у 1990 році у м. Харків, проживав разом зі своїми батьками. Після смерті матері проживав з батьком ОСОБА_3 та його новою сім`єю. У Харкові ходив до школи.

Свідок ОСОБА_4 у судовому засіданні дала такі показання: вона є зведеною сестрою. Пам`ятає ОСОБА_1 з народження, оскільки жили по сусідству, а після смерті його матері (після 1993 року), його батько та її мати почали проживати спільно. Вказує, що ОСОБА_1 народився у м. Харків, навчався у Харкові та постійно проживав зі своїми батьками, а потім з його батьком та її матір`ю. ОСОБА_4 після 1991 року почала проживати за іншою адресою.

Згідно з листом ДМС від 26.05.2025 № 6301.7-8573/63.2-25 ОСОБА_1 за результатами проведеної перевірки встановлено, що до ДМС України він та / або його батьки з питань встановлення належності/набуття/прийняття до громадянства України у встановленому порядку не звертались.Зазначено, що відповідно до пункту 10 Порядку провадження за заявами, для встановлення відповідно до статті 3 Закону належності до громадянства України особою, яка за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року не досягла повноліття та проживала в Україні разом із батьками (одним із них) або іншим її законним представником, подає свідоцтво про народження та судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи в неповнолітньому віці на території України за станом на 24 серпня 1991 року або факту її проживання в неповнолітньому віці в Україні за станом на 13 листопада 1991 року.

Норми права, які застосував суд та мотиви суду

Статтею 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно із статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Згідно з частиною першою статті 3, статтею 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи чи інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право за захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до частини другої статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Отже, законодавством передбачено встановлення юридичних фактів щодо виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, до яких відносяться й факти, що породжують право особи на підтвердження належності до громадянства України, зокрема постійного проживання на території України (відповідна правова позиція викладена у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 02.06.2021 у справі № 125/1472/19).

Щодо встановлення особи

Надання адміністративної послуги з оформлення паспорта громадянина України регламентовано Законом України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус", Законом України "Про громадянство України".

Згідно з підпунктом "а" пункту 1 частини першої статті 13 Закону України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус" паспорт громадянина України відноситься до документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, і оформлення яких передбачається цим Законом із застосуванням засобів Єдиного державного демографічного реєстру.

Частиною першою статті 4 вказаного Закону передбачено, що Єдиний державний демографічний реєстр ведеться з метою ідентифікації особи для оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсними та знищення передбачених цим Законом документів. Єдиний державний демографічний реєстр у межах, визначених законодавством про свободу пересування та вільний вибір місця проживання, використовується також для обліку інформації про реєстрацію місця проживання чи місця перебування.

Відповідно до пункту б частини першої статті 3 зазначеного Закону ідентифікація особи - встановлення особи шляхом порівняння наданих даних (параметрів), у тому числі біометричних, з наявною інформацією про особу в реєстрах, картотеках, базах даних тощо.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 2 Закону України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус" розпорядник Реєстру центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів.

Пунктом 1 Положення про Державну міграційну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 № 360, визначено, що Державна міграційна служба України є центральним органом виконавчої влади, який реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 № 302 "Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України" визначено загальний порядок видачі та відновлення паспорта (далі Порядок № 302).

У пунктах 38 40 Порядку № 302 передбачено, що після прийняття до розгляду заяви-анкети та доданих до неї документів працівник територіального підрозділу Державної міграційної служби України здійснює заходи з ідентифікації особи, на ім`я якої оформляється паспорт. Ідентифікація особи здійснюється на підставі даних, отриманих з баз даних Реєстру. Ідентифікація особи, на ім`я якої оформляється паспорт і стосовно якої відсутня інформація в базах даних Реєстру, здійснюється відповідно до наявних державних та єдиних реєстрів, інших інформаційних баз, що перебувають у власності держави або підприємств, установ та організацій.

У виключних випадках за результатами перевірок, за якими особу не ідентифіковано, проводиться процедура встановлення особи (пункт 43 Порядку № 302).

Зокрема, цим пунктом встановлено, що у разі неподання особою, яка досягла 18-річного віку, документів з фотокартками проводиться процедура встановлення особи шляхом надсилання запитів щодо перевірки документів та інформації, зазначеної заявником у письмовому зверненні, зокрема до Міністерства внутрішніх справ, Національної поліції, Міністерства юстиції України, органів Державної фіскальної служби, навчальних закладів, військових частин, військових комісаріатів, установ виконання покарань, для отримання інформації з наявних державних та єдиних реєстрів, інших інформаційних баз, що перебувають у власності держави або підприємств, установ та організацій, у тому числі фотокартки особи, яка дасть змогу ідентифікувати особу. В процесі перевірки береться до уваги вся інформація, яку повідомив заявник. Одночасно проводиться перевірка за даними обліку територіальних органів та територіальних підрозділів ДМС. Перевірка стосовно осіб, які проживають на тимчасово окупованій території України проводиться, зокрема, за даними Державного реєстру виборців шляхом надсилання запитів до відповідних відділів ведення Державного реєстру виборців. Крім того, у виключних випадках за відсутності фотокартки особи та за результатами перевірок, за якими особу не ідентифіковано, з метою встановлення особи проводиться опитування родичів, сусідів, які були зазначені у письмовому зверненні. За результатами їх свідчень складається акт встановлення особи за формою, встановленою МВС. Строк проведення процедури встановлення особи не повинен перевищувати двох місяців.

Згідно з частиною першою статті 10 Закону України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус" у разі неможливості встановити особу розпорядником реєстру особа встановлюється за рішенням суду про встановлення факту, що має юридичне значення, для видачі документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України. До завершення процедури встановлення особи державною міграційною службою України та (або) прийняття відповідного рішення суду, документи, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, не видаються.

Враховуючи вищевикладені норми законодавства, заявник має право на встановлення відповідного факту, що має юридичне значення у порядку, визначеному частиною першою статті 10 Закону України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус".

У розумінні частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право кожного на судовий розгляд справи означає право кожної особи на звернення до суду та право на те, що її справа буде розглянута і вирішена судом. Водночас, особі, яка звернулася до суду за захистом свого права, повинна бути забезпечена можливість реалізувати вказані вище права без будь-яких перепон чи ускладнень. Здатність особи безперешкодно отримати судовий захист визначає зміст права на доступ до суду (рішення ЄСПЛ від 28 жовтня 1998 року у справі "Perez deRada Cavanilles проти Іспанії" № 2809095).

Отже необхідною умовою забезпечення доступу заявника в цій справі до правосуддя є надання судом оцінки доводам його заяви.

Згідно з вимогами наведеного законодавства України вбачається, що у разі, якщо ДМС України не змогла встановити особу заявника після проведення процедури ідентифікації, то встановлення такого факту проводиться у судовому порядку.

До місцевого загального суду подається заява про встановлення факту, що має юридичне значення, для видачі документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України.

Згідно до вищевказаних нормативних актів, основними документами, які дозволяють особі звернутися до суду, мають бути: свідоцтво про народження особи та рішення ДМС України про неможливість встановити особу після проведення процедури ідентифікації.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 19.10.2022 у справі № 511/409/20.

У своїй заяві до суду заявник має вказати, який факт заявник просить встановити та з якою метою; причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; докази, що підтверджують цей факт (показання свідків, біографічні дані заявника та будь-які документи, які надають можливість перевірити інформацію щодо його особи).

З матеріалів заяви та доданих до неї документів вбачається, що ДМС не змогла встановити особу ОСОБА_1 після проведення процедур ідентифікації.

На підтвердження особи заявник надав копію повторно виданого свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 10.10.2018, згідно з яким ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_4 у місті Харків, про що 21.01.1991 складено актовий запис № 55.

Крім того, до матеріалів справи додано військовий квиток, в якому наявна фотокартка заявника, відомості про нього (дата народження) та відомості про зарахування до лав Збройних Сил України.

Також свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_4 показали, що знайомі із заявником ( ОСОБА_6 є двоюрідним братом заявника, а ОСОБА_4 зведеною сестрою), ОСОБА_1 народився та проживав у м. Харків. Заявник народився у 1990 році та жив разом зі своїми батьками.

За таких обставин, суд, ураховуючи надані заявником докази (свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 від 10.10.2018, військовий квиток серії НОМЕР_2 , показання свідків), вважає, що вони у своїй сукупності підтверджують факт того, що заявником є ОСОБА_1 , а оскільки ДМС не змогло ідентифікувати вказану особу, а така ідентифікація необхідна для отримання документу, що посвідчує особу (мета заяви) суд вважає, що відповідний факт (встановлення особи) підлягає встановленню судовим рішенням.

Щодо встановлення постійного проживання

Відповідно до частини першої статті 7 Закону України "Про громадянство України" особа, батьки або один з батьків якої на момент її народження були громадянами України, є громадянином України.

Особа, яка має право на набуття громадянства України за народженням, є громадянином України з моменту народження (частина восьма статті 7 Закону України "Про громадянство України").

Відповідно до пункту 10 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень (далі Порядок), затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215, для встановлення відповідно до пунктів 1 та 2 частини першої статті 3 Закону належності до громадянства України особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року не досягла повноліття та проживала в Україні разом із батьками (одним із них) або іншим її законним представником, подає: а) заяву про встановлення належності до громадянства України; б) копію свідоцтва про народження; в) один із таких документів: довідку, що підтверджує факт постійного проживання особи в неповнолітньому віці на території України за станом на 24 серпня 1991 року або факт її проживання в неповнолітньому віці в Україні за станом на 13 листопада 1991 року; довідку, що підтверджує факт постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року батьків (одного з них) особи або іншого її законного представника, з якими особа в неповнолітньому віці постійно проживала, або факт їх проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року; документ, що підтверджує факт перебування особи в неповнолітньому віці на вихованні у державному дитячому закладі України за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року; копії паспортів батьків (одного з них) особи або іншого її законного представника - громадян колишнього СРСР з відміткою про прописку, що підтверджує факт їх постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або факт їх проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року. У разі відсутності у батьків (одного з них) особи або іншого її законного представника паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального підрозділу Державної міграційної служби України про те, що за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року ця особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР і відповідно постійно проживала, проживала на території України (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт); судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи в неповнолітньому віці на території України за станом на 24 серпня 1991 року або факту її проживання в неповнолітньому віці в Україні за станом на 13 листопада 1991 року; судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року батьків (одного з них) особи або іншого законного представника, з яким особа в неповнолітньому віці постійно проживала на території України, або факту їх проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року.

У пункті 44 Порядку передбачено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

З наведеного слідує, що у разі коли метою особи, яка звертається до суду для встановлення юридичного факту, є оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням, предметом судового розгляду може бути заява такої особи про встановлення факту її проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року.

Зазначене також узгоджується із висновком Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, викладеним у постанові від 25.03.2024 у справі № 161/9609/22.

Зі змісту заяви ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, відомо, що заявник з метою набуття громадянства України за територіальним походженням (вказує, що постійно проживав на території України) та отримання паспорта громадянина України звернувся до суду та просить встановити факт постійного проживання на території України в неповнолітньому віці на території України станом на 24 серпня 1991 року.

З огляду на те, що інший спосіб, ніж звернення до суду із заявою про встановлення юридичного факту проживання особи на території України для набуття громадянства України, відсутній (орган ДМС зазначив про відсутність відповідних даних та неможливості документування особи без судового рішення), заявник правильно звернувся до суду для встановлення такого факту.

На підтвердження своїх вимог заявник надав до суду, зокрема,копію свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 10.10.2018, яке підтверджує факт народження ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Харків (а.с. 33) (наведене також підтверджується копією повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження (а.с. 17 20); військовим квитком серії НОМЕР_2 , в якому наявна фотокартка особи, інформація про дату та місце народження ( ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Харків) (а.с. 9, 10, 12); показаннями свідка, які підтвердили, що ОСОБА_1 народився у місті Харків у 1990 році та проживав зі своїми батьками.

Крім того, з вироку Київського районного суду м. Харкова від 26.12.20222 у справі № 953/6204/22 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/108392366) вбачається, що суд у кримінальному провадженні в порядку, передбаченому частиною першою статті 348 КПК України встановив, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_6 , уродженця м. Харкова, громадянина України, із середньою освітою, неодружений, проживав за адресою: АДРЕСА_3 . Вказану інформацію (щодо наявності вироку) повідомили особа та її представник.

Наведені докази у своїй сукупності, оцінюються судом, як такі, що підтверджують факт того, що станом на 24 серпня 1991 року ОСОБА_1 у неповнолітньому віці проживав на території України, що підтверджується, зокрема, фактом його народження у місті Харків та показаннями свідків, тобто безпосередньо до та після ІНФОРМАЦІЯ_7 .

При цьому суд враховує, що жодних заперечень або спростувань вказаної обставини ДМС не наводило.

Суд також враховує, що заявник просить встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) і на момент набрання чинності Законом України "Про громадянство України" (13 листопада 1991 року), обґрунтовуючи свою заяву, зокрема, пунктом 2 частини першої статті 3 Закону України "Про громадянство України" (громадянами України є особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України "Про громадянство України" (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав), а тому вимоги щодо встановлення факту станом 24 серпня 1991 року і 13 листопада 1991 року вважає правомірними, що повністю відповідає висновку Верховного Суду, викладеному у постанові від 08.05.2024 у справі № 753/19773/21.

Отже, оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності,за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, враховуючи вимоги чинного законодавства України, зважаючи на те, що в ході судового розгляду знайшов своє підтвердження факт постійного проживання позивача на території України станом на 24 серпня 1991 року і 13 листопада 1991 року, при цьому ураховуючи мету звернення, суд дійшов висновку, що заява обґрунтована та підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 2, 76 81, 95, 228, 229, 235, 258, 259, 265, 293, 294, 315, 319, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області про встановлення факту проживання на території України разом з батьками на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) і на момент набрання чинності Законом України "Про громадянство України" (13 листопада 1991 року) та про встановлення особи задовольнити.

Встановити особу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження: Україна, Харківська область, м. Харків.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в неповнолітньому віці на території України разом з батьками ОСОБА_8 та ОСОБА_3 станом на 24 серпня 1991 року і на момент набрання чинності Законом України "Про громадянство України" 13 листопада 1991 року.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасники справи мають право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення даного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено та підписано 20.11.2025.

Суддя Роман ВІТЮК