Провадження № 2-о/750/284/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 листопада 2025 року м. Чернігів

Деснянський районний суд м. Чернігова у складі:

головуючого судді Слісаря А.В.,

за участю секретаря Примак Т.В.,

представника заявника адвоката Котенок А.П.,

заінтересованої особи ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису,

заінтересована особа: ОСОБА_1 ,

в с т а н о в и в :

13 листопада 2025 року ОСОБА_2 звернулась до Деснянського районного суду м. Чернігова із заявою про видачу обмежувального припису стосовно ОСОБА_1 на строк 6 місяців, яким просить визнати наступні обмеження:

- заборонити ОСОБА_1 перебувати в місці проживання (перебування) ОСОБА_2 та її дітей: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 ;

- заборонити ОСОБА_1 вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_2 та її дітей: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 або контактувати з нею та дітьми через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб;

Заява мотивована тим, що заявник є колишньою дружиною ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова по справі № 750/7026/25 від 02.07.2025 року, шлюб між ними було розірвано. Від шлюбу ми маємо двох неповнолітніх дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Починаючи з 2022 року ОСОБА_1 систематично вчиняє домашнє насильство, а саме: діяння психологічного та фізичного насильства, що виражається у наступному: -психологічне насильство - словесні образи, нецензурна лайка, приниження, погрози фізичної розправи, залякування, контроль у пересуванні; - фізичне насильство - ляпаси, стусани, штовхання, шарпання за волосся, нанесення побоїв, кидання в мене різноманітних предметів. 09 жовтня 2025 року ОСОБА_1 прийшов до місця проживання заявника, щоб побачити дітей. Під час спілкування він розпочав сварку, почав кричати, нецензурно лаятися, принижувати заявницю, а потім сильно штовхнув, внаслідок чого вона впала та отримала тілесні ушкодження. ОСОБА_2 було викликано поліцію, яка склала протокол про вчинення домашнього насильства.

Заявник звернулася за медичної допомогою до лікарні, де факт тілесних ушкоджень був зафіксований. Діти постійно є свідками вчинення домашнього насильства чоловіка по відношенню до заявниці. Діти бояться свого батька і не бажають з ним спілкуватися. ОСОБА_2 зазначила, що боїться за своє та дітей життя та здоров`я, а також того, що ОСОБА_1 зможе покалічити її або дітей. Відповідно до норм чинного законодавства, діти які стали свідками домашнього насильства, є також постраждалими від цього явища, тому я та мої діти є особами, які зазнали домашнього насильства та є постраждалими. Щоб забезпечити дієвий та ефективний спосіб захисту від повторного вчинення домашнього насильства необхідно до ОСОБА_1 застосувати обмежувальний припис у вигляді заборони ОСОБА_1 перебувати в місці проживання та перебування ОСОБА_2 та її дітей: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , заборонити вести листування, смс- переписку, телефонні переговори з ОСОБА_2 та її дітей: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 або контактувати з нею та дітьми через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб, а тому ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою про видачу обмежувального припису відносно ОСОБА_1 .

Ухвалою суду від 13.11.2025 заяву про видачу обмежувального припису прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено на 11 годину 00 хвилин 14 листопада 2025 року.

Заявник у судове засідання не з`явилася, у своїй заяві просила справу розглядати без її участі.

Представник заявника підтримав заяву та просив її задовольнити.

ОСОБА_1 в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні заяви. Пояснив, що із заявником вони розлучені, але він приходить до дітей. Заявник постійно створює конфліктні ситуації, а він намагається цього уникати. Підтвердив, що один раз штовхнув колишню дружину, яка не випускала його із квартири та вона впала і вдарилася, тому отримала травму губи.

Заслухавши представника заявника, заінтересовану особу та дослідив наявні у справі докази, суд встановив наступне.

Як зазначено у заяві про видачу обмежувального припису, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували в зареєстрованому

шлюбі.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова по справі № 750/7026/25 від 02.07.2025 року, шлюб між ними було розірвано.

Від шлюбу ми маємо двох неповнолітніх дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Заявник зазначає, що починаючи з 2022 року ОСОБА_1 систематично вчиняє домашнє насильство, а саме: діяння психологічного та фізичного насильства, що виражається у наступному:

-психологічне насильство - словесні образи, нецензурна лайка, приниження, погрози фізичної розправи, залякування, контроль у пересуванні;

- фізичне насильство - ляпаси, стусани, штовхання, шарпання за волосся, нанесення побоїв, кидання в мене різноманітних предметів.

В своїй заяві ОСОБА_2 зазначила, що 09 жовтня 2025 року ОСОБА_1 прийшов до місця проживання заявника, щоб побачити дітей. Під час спілкування він розпочав сварку, почав кричати, нецензурно лаятися, принижувати заявницю, а потім сильно штовхнув, внаслідок чого вона впала та отримала тілесні ушкодження. ОСОБА_2 було викликано поліцію, яка склала протокол про вчинення домашнього насильства.

Заявник звернулася за медичної допомогою до лікарні, де факт тілесних ушкоджень був зафіксований, що підтверджується копією консультативного висновку спеціаліста КНП «Чернігівська обласна лікарня» Чернігівської обласної ради від 10.10.2025 року.

Факт сварок та побиття заявниці та нанесення тілесних пошкоджень Заявнику зі сторони ОСОБА_1 , підтверджується скрін-шотами листування у месенджері «Viber», які суд вважає допустимими та належними доказами (письмові копії електронних доказів).

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини, є Закон України "Про запобігання та протидію домашньому насильству". Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Згідно з пунктами 3, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

Обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків:

1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб (частина друга статті 26 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству").

Пунктом 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Згідно з частинами третьою, четвертою статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців.

Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Оцінкою ризиків вважається оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи (п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

Зважаючи на наведені правила Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися в інтересах постраждалих осіб у разі настання певних факторів та ризиків.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 березня 2023 року у справі № 711/3693/22 (провадження № 61-13257св22) зазначено, що обмежувальний припис є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію, направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки особи з огляду на наявність передбачених законом ризиків.

Верховний Суд також зазначає, що вирішуючи питання про застосування обмежувального припису відповідно до Закону, пріоритет надається безпеці постраждалої особи, а не праву власника особі, яка вчинила домашнє насильство.

Вимога, що ґрунтується на застосуванні обмежувального припису залежно від результатів оцінки ризиків, міститься в частині третій статті 26 Закону.

Верховний Суд зазначає, що Закон не вимагає надавати обґрунтування та перелік факторів, розглянутих у рамках оцінки ризиків, проте стандартом верховенства права є вмотивоване рішення суду. Метою використання інструментів оцінки ризиків є оцінювання летальності та серйозності домашнього насильства з метою запобігання подальшому насильству й керування ризиками".

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 листопада 2022 року у справі № 127/9600/22 (провадження № 61-8702св22) вказано, що обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях.

За статтею 3 Європейської Конвенції, Україна має зобов`язання захистити громадян від нелюдського і принизливого поводження і ставлення шляхом вжиття заходів для забезпечення того, щоб особи не піддавалися такому поводженню, включаючи нелюдське і принизливе поводження зі сторони інших осіб (не представників держави). Такі заходи повинні передбачати ефективний захист і включати кроки по попередження нелюдського та принизливого ставлення про яке влада знала чи повинна була знати.

У рішенні Європейського Суду по справі Опуз проти Туреччини (Ориz V. Тиrkеу, по. 33401/02, 09.06.2009) суд дав характеристику зобов`язань держави у зв`язку з насильством в сім`ї, визнавши серйозність домашнього насильства в Європі, та підкресливши серйозність, з якою держави повинні вживати відповідних заходів з метою протидії цьому порушенню прав людини. У своєму рішенні Суд підкреслив, що насильство в сім`ї не є приватною чи сімейною справою, але є проблемою, яка зачіпає суспільні інтереси, що в свою чергу вимагає ефективних дій з боку держави. Суд також вказав, що недостатньо мати закони щодо протидії домашньому насильству, більш важливим є наявність ефективних механізмів їх реалізації.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 січня 2021 року у справі № 369/7782/19 (провадження № 61-21337св19) зроблено висновок, що відповідно до частини третьої статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Оцінка ризиків полягає в оцінюванні вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Оцінка ризиків має проводитись за факторами небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства шляхом відібрання свідчень від постраждалої від такого насильства особи, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи. Фактори небезпеки (ризику) щодо вчинення домашнього насильства мають визначатися за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства та загальної оцінки ситуації вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті такої особи.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п. 3 ч. 1, ч. 2 ст. 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). У разі неможливості надати докази, визначені пунктом 3 частини першої цієї статті, до заяви може бути додано клопотання про їх витребування.

Видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів і ризиків.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 21 листопада 2018 року (касаційне провадження № 61-19328св18) в результаті перегляду справи № 756/2072/18.

Крім того, у вказаній постанові роз`яснено, що під час розгляду питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник та оцінювати ризики продовження в майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

На підтвердження своїх доводів заявником до заяви додано лише консультаційний висновок спеціаліста, копію скріншота переписок з ОСОБА_1 в месенджері «Viber», у яких йдеться мова про одиничний випадок домашнього насильства, інших доказів, які б вказували на ризик подальшого домашнього насильства заявником не надано, а також клопотання про їх витребування не заявлено.

Проаналізувавши зібрані у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявником не обґрунтована належними та достатніми доказами потреба у видачі обмежувального припису, а також ризики, які можуть настати у разі не вчинення такого обмежувального заходу, у зв`язку із чим відсутні підстави для задоволення заяви.

На підставі викладеного, керуючись Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», ст. 259, 263-265, 268, 350-1, 350-5, 350-6, 354 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

у задоволені заяви ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_1 ) про видачу обмежувального припису, заінтересована особа: ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 ), відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя А.В. СЛІСАР