КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/8819/2025
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2025 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Поліщук Н.В.

суддів Верланова С.М., Соколової В.В.

за участю секретаря судового засідання Крисіної В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою адвокатом Тарадудою Вячеславом Віталійовичем, на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 13 лютого 2025 року, ухвалене під головуванням судді Юзькової О.Л., повне судове рішення складено 24 лютого 2025 року,

у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» про скасування наказу про звільнення з роботи, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та компенсацію моральної шкоди, -

встановив:

1. Короткий виклад доводів пред`явленого позову.

У серпні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом про скасування про звільнення з роботи, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та компенсацію моральної шкоди.

Вимоги позову мотивує тим, що з 18 лютого 2021 року позивач працював у державному підприємстві «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом», правонаступником якого є акціонерне товариство «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (АТ «НАЕК «Енергоатом»), на посаді заступника начальника управління роботи з громадськістю та засобами масової інформації відокремленого підрозділу «Запорізька АЕС» (ВП ЗАЕС).

Наказом ДП «НАЕК «Енергоатом» від 11 липня 2022 року № 808-к «Про звільнення з роботи» позивача звільнено з роботи першим робочим днем після закінчення відпустки 20 липня 2022 року "за втрату довір`я до нього з боку власника, пункт 2 статті 41 КЗпП України". Згідно оспорюваного наказу підставою для звільнення став лист СБУ від 26 червня 2022 року.

Уважає, що звільнення здійснено з грубим порушенням діючого законодавства України, зокрема, не дотримані умови розірвання трудового договору за пунктом 2 частини 1 статті 41 КЗпП України. Так, обіймаючи посаду заступника начальника управління роботи з громадськістю та засобами масової інформації відокремленого підрозділу ВП ЗАЕС він жодним чином не був задіяний у роботах з безпосереднього обслуговування грошових або товарних цінностей, такі роботи не входили до кола його посадових обов`язків, та, відповідно, не вчиняв жодних дій, які б порушували правила проведення операцій з матеріальними цінностями, що взагалі виключає можливість його звільнення з підстави, визначеної пунктом 2 частини 1 статті 41 КЗпП України.

Вказує, що відповідачем порушено положення статей 41, 43 КЗпП України в частині невірного застосування пункту 2 частини 1 статті 41 КЗпП України, оскільки вказана норма не може бути застосована до позивача, та його звільнення могло відбутись виключно за попередньої згоди виборного органу первинної профспілкової організації.

Зазначає, що посилання у спірному наказі на лист Служби безпеки України від 26 червня 2022 року № 5/7/2/2-4759дск, який слугував підставою для втрати довіри з боку роботодавця, є протиправним, оскільки його причетність до вчинення злочинів проти державного суверенітету не доведена в установленому законом порядку і не встановлена обвинувальним вироком суду.

Вказує, що під загрозою втрати життя вимушено евакуювався через територію тимчасово окупованого Криму, де його незаконно затримано, при чому протягом тривалого часу зазнавав тортур та знущань, фільтраційні табори.

Вказує, що опубліковане відеозвернення позивача записано під тиском членів незаконних збройних формувань рф. Крім цього, позивач спростував за допомогою публікацій у власному телеграм-каналі від 23 червня 2022 року та на офіційному сайті.

Уважає, що жодних дій, які б могли бути кваліфіковані органами досудового розслідування як злочин, він не вчиняв, тому уважає безпідставним його звільнення.

Зазначає, що середньоденна заробітна плата позивача становить 2 192,47 гривень, отже вимушений прогул за період з 20 липня 2022 року по 19 серпня 2022 року становить 50 426,81 гривень.

Зазначає, що незаконне звільнення позивача завдало останньому моральної шкоди, розмір якої оцінює у 100 000,00 гривень.

Вказує, що попередній розмір витрат на професійну правничу допомогу у справі становить 600 доларів США, що еквівалентно 22 318,21 гривень. Крім цього, позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1 000,00 гривень.

Мотивуючи наведеним, просить суд:

- визнати незаконним та скасувати наказ №808-к від 11 липня 2022 року Президента Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" "Про звільнення з роботи" ОСОБА_1 заступника начальника управління роботи з громадськістю та засобами масової інформації ВП "Запорізька АЕС" ДП "НАЕК" "Енергоатом";

- поновити на роботі ОСОБА_1 на посаду заступника управління роботи з громадськістю та засобами масової інформації ВП "Запорізька АЕС" ДП "НАЕК "Енергоатом";

- стягнути із ДП "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу з розрахунку 2 192,47 гривень середньоденної заробітної плати за весь час вимушеного прогулу до дня поновлення на роботі;

- стягнути із ДП "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" моральну шкоду 100 00,00 гривень;

- стягнути із ДП "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" судові витрати у розмірі 23 318,21 гривень.

2. Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 13 лютого 2025 року у задоволенні позову відмовлено.

Відмовивши у задоволенні позову, суд першої інстанції вказав, що дії ОСОБА_1 , які виразилися у активній комунікації з окупантами в умовах воєнного стану та в умовах захоплення атомної електростанції російськими військовими, у поєднані з обов`язком відповідача щодо збереження ядерної та енергетичної безпеки на атомній станції, обґрунтовано викликали втрату довір`я до ОСОБА_1 з боку роботодавця і стали підставою для його звільнення за пунктом 2 частини 1 статті 41 КЗпП України. Суд вказав, що в існуючому спорі за установлених судом обставин індивідуальне право позивача нівелюється загальними засадами забезпечення ядерної та енергетичної безпеки, тобто публічним інтересом.

Відхиливши доводи позивача щодо неправомірності звільнення його з роботи у зв`язку з відсутністю згоди виборного профспілкового органу, суд першої застосував пункт 2 статті 5 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» та вказав, що норми статті 43 КЗпП України не застосовуються, крім випадків звільнення працівників підприємств, установ або організацій, обраних до профспілкових органів.

Суд вказав, що факт не укладення з позивачем договору про повну матеріальну відповідальність не спростовує факту належності позивача до осіб, яких може бути звільнено за пунктом 2 частини 1 статті 41 КЗпП України.

3. Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погодившись з ухваленим рішенням, адвокатом Тарадудою В.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 , подано апеляційну скаргу.

Вказує на помилковість висновків суду першої інстанції в тій частині, що ОСОБА_1 нібито являється особою, яка обслуговує товарні цінності, оскільки посада ОСОБА_1 жодним чином не передбачає приймання, зберігання та розпорядження товарними цінностями.

Зазначає, що не є спеціальним суб`єктом трудових відносин, в його обов`язки входило лише формування іміджу ЗАЕС, публікацію новин діяльності, тому у суду склалась хибна думка про коло обов`язків ОСОБА_1 , який ніколи не мав обов`язків стосовно "збереження ядерної установки".

Вказує, що суд першої інстанції посилається на правові висновки Верховного Суду, викладені у справі №202/11402/24, проте зробив протилежні висновки.

ОСОБА_1 не проводив будь-яких операцій із цінностями, поводження із цінностями взагалі не відіграє навіть одного відсотку трудових обов`язків ОСОБА_1 , посада ОСОБА_1 не пов`язана із виконанням підзвітних дій із наявністю із обліком, контролем за рухом та зберіганням. Звертає увагу, що суд першої інстанції фактично прирівняв посаду ОСОБА_1 до посади комірника. Позивач не укладав жодного договору про матеріальну відповідальність і Закон не передбачає матеріальної відповідальності, яка розповсюджується на посаду ОСОБА_1 , який не підписував жодних первинних документів чи будь яких інших документів бухгалтерського обліку.

Вказує на неправильне застосування судом першої інстанції статті 135 КЗпП України.

Звертає увагу, що не надавав жодних інтерв`ю російським журналістам. Не було активної комунікації із окупантами. У публікації нібито інтерв`ю не міститься жодного фрагменту відеозапису розмови із ОСОБА_1 , більше того, ними було використано застаріле фото, яке завантажено із мережі «Інтернет». Після звільнення із російського полону ОСОБА_1 надав інформацію стосовно свого викрадення як до правоохоронних органів, так і до посольства України. Більше того, ОСОБА_1 ініціював зустрічі із найбільш впливовими міжнародними видавництвами та розповів про обставини перебування в полоні, тортури, яких він зазнав, обставини запису відео, на яких нібито розповідав про "відпустку в сочі"

Звертає увагу, що у кримінальному провадженні №0001107 не оголошувалось ОСОБА_1 повідомлення про підозру, оскільки його причетність до будь-яких незаконних дій не доведена.

Посилається на порушення строків розгляду справи судом першої інстанції.

Мотивуючи наведеним просить суд рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 13 лютого 2025 року скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким вимоги позову задовольнити.

4. Доводи особи, яка подала відзив на апеляційну скаргу.

15 травня 2025 року на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив АТ "НАЕК "Енергоатом" на апеляційну скаргу.

В обґрунтування відзиву вказує, що доводи апеляційної скарги є аналогічні доводам, викладеним у позовній заяві.

Зазначає, що судом першої інстанції правомірно установлено, що позивач належав до спеціальних суб`єктів трудових правовідносин, на яких поширюється дія пункту 2 частини 1 статті 41 КЗпП України.

Вказує, що з викладених у Посадовій інструкції обов`язків заступника начальника УРЗМІ ВП ЗАЕС убачається, що ця посада передбачає приймання, зберігання та використання у виробничому процесі матеріальних цінностей.

Такому працівнику ввірені не просто товарні цінності, які можна згодом компенсувати чи відшкодувати, а майно, яке може безпосередньо впливати на ядерну та радіаційну безпеку (п. 2.29 - 2.20 Посадової інструкції).

Звертає увагу, що обов`язки ОСОБА_1 у період його роботи заступником начальника УРЗМІ ВП ЗАЕС передбачали безпосереднє обслуговування товарних цінностей та на нього поширюється дія пункту 2 частини 1 статті 41 КЗпП України.

Звертає увагу, що судом на підставі належних доказів установлено, що позивачем вчинені винні дії, які дають підстави для втрати довір`я роботодавця до нього, зокрема, позивач у власному опублікованому відеозверненні та інтерв`ю російським журналістам повідомив про збір інформації стосовно патріотично налаштованих осіб та подальшу передачу такої інформації збройним силам рф; також публічно заперечив здійснення рф збройної агресії проти України.

Вказує, що 23 червня 2022 року ОСОБА_1 , перебуваючи на території рф у м. сочі, у відеохостингу YouTube оприлюднив відеозвернення, в якому він заперечує факт збройної агресії збройних сил російської федерації. Це відеозвернення було досліджено судом першої інстанції, так само як і інтерв`ю російським журналістам, та суд правомірно дійшов висновку, що такі дії позивача обґрунтовано викликали з боку роботодавця втрату довір`я до ОСОБА_1 і стали підставою для його звільнення за пунктом 2 частини 1 статті 41 КЗпП України.

Судом першої інстанції правильно враховано, що факт знаходження на території рф у м. сочі та надання відеозвернення, а також інтерв`ю російським журналістам не заперечувався позивачем та підтвердився дослідженими судом першої інстанції доказами, а посилання на те, що такі дії були вчинені під тортурами та примусом російських спецслужб не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.

Водночас посилання сторони позивача на звернення до правоохоронних органів щодо викрадення та катування позивача, як правильно встановлено судом першої інстанції, не стосуються цього трудового спору.

Мотивуючи наведеним, просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення залишити без змін.

5. Позиція учасників справи.

03 вересня 2025 року на адресу Київського апеляційного суду надійшли додаткові письмові пояснення позивача ОСОБА_1 .

Зазначає, що матеріали справи не містять листа СБУ, який фактично став причиною звільнення позивача, що позбавляє можливості встановити причини звільнення.

Вказує, що відповідачем проігноровано вимогу пункту 2 статті 5 Закону України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану" щодо звільнення працівника, обраного до профспілкових органів, без погодження з профспілкою.

Звертає увагу, що втрата довіри у зв`язку із матеріальною відповідальністю не може бути застосована до працівників, які не ведуть такої діяльності. Вказує, що 22 лютого 2024 року позивач відсторонений від виконання посадових обов`язків для проходження підготовки на посаду Начальника управління та розпочав цю підготовку за індивідуальною програмою підготовки.

Звертає увагу, що відповідно до займаної посади Заступник начальника УРЗМІ ніколи не здійснював безпосереднє обслуговування матеріальних цінностей, які підпадали під пункт 2 частини 1 статті КЗпП України.

Вказує, що у відзиві відповідача наведено посилання на пункти 2.29-2.50 посадової інструкції заступника начальника управління роботи з громадськістю та ЗМІ ВП ЗАЕС, проте твердження про наявність у цих пунктах «обов`язку щодо збереження ядерної та енергетичної безпеки» є неправдивими та такими, що вводять суд в оману.

Вказані пункти не містять жодного посилання чи формулювання, яке б стосувалося питань ядерної або енергетичної безпеки. Вони описують поняття «культури безпеки», що охоплює загальні принципи дотримання безпеки ? охорону праці, протипожежну, радіаційну, техногенну безпеку, а також безпеку у побуті чи під час надзвичайних ситуацій. Тобто, це комплекс загальних вимог, спрямованих на свідоме ставлення працівників до безпечної поведінки, але не пов`язаний із впливом на ядерну чи енергетичну безпеку підприємства.

Представники НАЕК «Енергоатом» під час розгляду справи в суді першої інстанції надали недостовірну інформацію щодо нібито «інтерв`ю» або «власного звернення» позивача, яке нібито було опубліковане в Сочі, чим ввели суд в оману та завдали заявнику додаткових моральних страждань.

Насправді жодного «власного звернення» чи інтерв`ю позивача не існувало. Згадуване відео є фейком, офіційно визнаним самим НАЕК «Енергоатом», про що було повідомлено на офіційному інформаційному ресурсі компанії. Будь-які твердження відповідача про можливу участь позивача у створенні чи публікації таких матеріалів є неправдивими. Позивач не мав жодного доступу до сторінок компанії «Енергоатом», не здійснював їх модерування, не публікував інформацію та не мав на це повноважень. Його діяльність стосувалася виключно сторінок Запорізької АЕС, і навіть вони не перебували у сфері управління департаменту комунікацій «Енергоатома».

Позивач також пояснив, що ніколи добровільно не перебував у Сочі, під час викрадення російськими військовими він не знав, куди його вивозять, а відео було знято під тиском, після катувань, без його згоди. Будь-яка співпраця чи спілкування з російськими ЗМІ категорично заперечується.

Так зване "інтерв`ю" є монтажем, створеним окупантами з використанням викрадених особистих даних, фрагментів автобіографії та вигаданої інформації. Єдине використане фото позивача ? архівне зображення на фоні українського прапора та емблеми Українського ядерного товариства, що саме по собі спростовує будь-які твердження про співпрацю з російською стороною.

Звертає увагу, що мав та продовжує мати проукраїнську позицію.

Вказує на порушення судом першої інстанції норм процесуального права. Суд не постановляв ухвали за результатами розгляду клопотань, а позивача не допускали до участі у засіданнях без належних письмових рішень. Лише після неодноразового витребування справи апеляційним судом у квітні 2024 року в електронній системі масово з`явилися ухвали, датовані минулими роками, що викликає обґрунтовані сумніви щодо їх автентичності та часу ухвалення.

Жодного разу не було постановлено ухвалу про відмову в участі позивача у режимі відеоконференції, хоча таке право блокувалося майже два роки. Суд тривалий час не призначав нових засідань після попередніх, затягуючи розгляд справи на місяці, що суперечить принципу розумних строків. Фактично суд створив умови, за яких ухвалення рішення на користь позивача стало б для нього невигідним через можливість значного розміру компенсації за вимушений прогул.

Просить апеляційну скаргу задовольнити.

23 вересня 2025 року на адресу Київського апеляційного суду надійшли письмові пояснення АТ "НАЕК "Енергоатом".

Відповідач зазначає, що твердження позивача про звільнення виключно на підставі листа СБУ від 26 червня 2022 року є помилковим. Суд першої інстанції дослідив електронні докази ? відеозвернення ОСОБА_1 від 23 червня 2022 року, оприлюднене на YouTube, у якому він, перебуваючи в м. Сочі (рф), заперечував факт збройної агресії російської федерації проти України. Також суд дослідив інтерв`ю, надані позивачем російським журналістам, і дійшов висновку, що такі дії обґрунтовано спричинили втрату довіри до нього з боку роботодавця. Це й стало підставою звільнення за пунктом 2 частини 1 статті 41 КЗпП України (втрата довір`я).

Крім того, судом враховано лист СБУ від 11 червня 2024 року № 8/2/2-8819, який підтверджує наявність кримінального провадження щодо можливої колабораційної діяльності позивача. Тому твердження ОСОБА_1 про неповноту розгляду та не дослідження листа СБУ від 26 червня 2022 року не відповідають дійсності, оскільки фактичні обставини були встановлені повно та всебічно.

Посилання позивача на те, що його дії вчинені під тортурами або примусом, не підтверджено жодними доказами.

Щодо аргументів про належність до профспілкових органів, відповідач зазначає, що ці обставини не були предметом розгляду в суді першої інстанції й не заявлялися як підстава позову, тому апеляційний суд не має повноважень їх досліджувати. До того ж, згідно з листом ППО ЗАЕС від 22 вересня 2025 року № 290 позивач не є членом профспілкових органів у розумінні Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності».

Звертає увагу, що у період дії воєнного стану відповідно до пункту 2 статті 5 Закону України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану" норми статті 43 КЗпП України щодо погодження звільнення з профспілкою не застосовуються.

Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржуване рішення - без змін.

В судовому засіданні в режимі ВКЗ позивач ОСОБА_1 , його представник Тарадуда В.В. , а також представник ОСОБА_3 підтримали доводи апеляційної скарги, просили таку задовольнити.

Представник відповідача Пальченко О.А. проти задоволення апеляційної скарги заперечувала, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

6. Позиція суду апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

7. Фактичні обставини справи, установлені судом.

Згідно даних трудової книжки, виданої на ім`я позивача, убачається, що позивач ОСОБА_1 з 18 лютого 2021 року працював заступником начальника управління роботи з громадськістю та засобами масової інформації ВП ЗАЕС ДП «НАЕК «Енергоатом» (м. Енергодар Запорізької області) (том 1 а.с.102).

Згідно даних наказу №808-к від 11 липня 2022 року ОСОБА_1 , заступника начальника управління роботи з громадськістю та засобами масової інформації ВП "Запорізька АЕС" ДП "НАЕК" "Енергоатом", звільнено з роботи першим робочим днем після закінчення відпустки 20 липня 2022 року за втрату довір`я до нього з боку власника, пункт 2 статті 41 КЗпП України (том 1 а.с. 104).

Згідно даних посадової інструкції убачається, що до посадових обов`язків позивача в галузі управління матеріальними ресурсами зокрема входило:

п. 2.58 - забезпечувати аналіз потреби підрозділу в послугах сторонніх організацій і підготовку пропозицій до плану договірних робіт ВП ЗАЕС;

п. 2.59 - організовувати аналіз даних маркетингу, технічної інформації постачальників, підготовку пропозицій і обґрунтувань щодо вибору постачальників послуг для потреб підрозділу;

п. 2.60 - забезпечувати у разі закупівлі товарів, робіт, послуг своєчасне передання в підрозділ-куратор необхідних технічних вимог і умов на товари, роботи або послуги, а також погодження їхніх технічних характеристик у ДП «НАЕК «Енергоатом», відповідних наглядових органах України, підрозділах ВП ЗАЕС;

п. 2.61 - забезпечувати відповідність технічних характеристик, номенклатури і якості товарів, технічних вимог і умов на роботи або послуги встановленим технічним вимогам і графікам ремонтів блоків;

п. 2.62 - забезпечувати контроль своєчасності, повноти та якості виконання контрагентом договірних зобов`язань, а також обґрунтованість трудовитрат контрагента під час виконання ним робіт (надання послуг);

п. 2.63 - забезпечувати контроль наявності сертифіката відповідності продукції в комплекті супровідної документації (за необхідності) під час оформлення договору на постачання, виготовлення продукції, облік і зберігання сертифікатів;

п. 2.64 - забезпечувати одержання, доставку й видачу у виробництво матеріальних ресурсів для забезпечення робіт підрозділу;

п. 2.65 - забезпечувати збереження та облік матеріальних цінностей.

Пунктами 2.29-2.50 Посадової інструкції встановлено обов`язки в галузі забезпечення безпеки, в тому числі радіаційної та техногенної (том 1 а.с. 109-110).

З даних листа Служби безпеки України №1625/ДСК-в від 19 вересня 2025 року убачається, що на виконання ухвали Київського апеляційного суду від 03 вересня 2025 року надано витребуваний лист, який був направлений президенту ДП «НАЕК «Енергоатом», документи має гриф обмеження доступу "Для службового користування", копіюванню не підлягає. При цьому, надано згоду на ознайомлення учасників судового процесу із вказаним документом, який має гриф обмеження доступу "Для службового користування" (том 2 а.с. 239).

8. Мотиви, якими керується колегія суддів апеляційного суду, та застосовані норми права.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 41 КЗпП України трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадку винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір`я до нього з боку власника або уповноваженого ним органу.

Дана норма матеріального права дає підстави для висновку про те, що звільнення з підстав втрати довір`я вважатися обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності, вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір`я.

Обов`язок обґрунтувати втрату довіри до працівника покладається на роботодавця, який повинен навести об`єктивні докази вини працівника у завданні матеріальної шкоди роботодавцеві або скоєнні інших протиправних дій. Недовіра до працівника не може гуртуватися лише на підозрі власника або уповноваженого ним органу. Втрата довіри може бути обумовлена лише винними діями працівника, які він вчинив навмисно або з необережності, і завдав або міг завдати шкоду, що дає підстави власнику або уповноваженому ним органу виявити йому недовіру. Водночас доведення «втрати довіри» роботодавця до звільненого працівника є наслідком винних дій останнього, тому не потребує окремого доказування і встановлюється, зокрема, за внутрішнім переконанням суду (Постанова Верховного Суду від 29.06.2022 року у справі №712/9873/20 (провадження №61- 1341 св22).

Відповідно до статті 237-1 КЗпП України, в редакції, що діяла на момент виникнення правовідносин, відшкодування роботодавцем моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

При вирішенні цієї справи слід враховувати також таке.

У зв`язку із військовим вторгненням Російської Федерації на територію України Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022. Покладено обов`язок на органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України "Про правовий режим воєнного стану" заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

Встановлено можливість обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина, передбачені статтями 30-34, 38, 39, 41-44, 53 Конституції України, а також введення тимчасових обмежень прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною 1 статті 8 Закону України "Про правовий режим воєнного стану".

Згідно статті 1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Статтею 8 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" визначено заходи правового режиму воєнного стану, зокрема в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, військове командування разом із військовими адміністраціями (у разі їх утворення) можуть самостійно або із залученням органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати в межах тимчасових обмежень конституційних прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, передбачених указом Президента України про введення воєнного стану, такі заходи правового режиму воєнного стану встановлювати (посилювати) охорону об`єктів критичної інфраструктури та об`єктів, що забезпечують життєдіяльність населення, і вводити особливий режим їх роботи. Порядок встановлення (посилення) охорони таких об`єктів та їх перелік, що із введенням воєнного стану підлягають охороні, а також порядок особливого режиму їх роботи затверджуються Кабінетом Міністрів України.

4 березня 2022 року м. Енергодар Запорізької області та відокремлений підрозділ «Запорізька атомна станція» ДП НАЕК «Енергоатом» були захоплені військовими силами Російської Федерації та до теперішнього часу перебувають в тимчасовій окупації. Цей факт є загальновідомим, відтак не потребує доказування.

ДП «НАЕК «Енергоатом» віднесено до Переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки та безпеки держави (затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2015 року №83). Тобто безпека держави та населення України поставлені у безпосередню залежність від сталої роботи об`єктів ДП «НАЕК Енергоатом» і, в першу чергу, атомних електростанцій. Натомість країна-агресор з початку військового вторгнення постійно здійснює атаки на об`єкти критичної інфраструктури України.

Відповідно до даних Статуту державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом», який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 24 лютого 2021 року № 302, установлено:

Державне підприємство Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом (далі - підприємство) є державним комерційним підприємством, що утворене відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 1996 року № 1268 Про створення Національної атомної енергогенеруючої компанії Енергоатом - із змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 29 квітня 2004 р. № 543 (Офіційний вісник України, 2004 р., № 17, ст. 1178) (пункт 1).

На підприємство згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 1996 року № 1268 «Про створення Національної атомної енергогенеруючої компанії «Енергоатом» покладено функції експлуатуючої організації.

Відповідно до наказу Міненерговугілля від 4 квітня 2014 року № 284 «Про покладення функцій експлуатуючої організації ядерної установки щодо централізованого сховища відпрацьованого ядерного палива реакторів типу ВВЕР вітчизняних атомних електростанцій» на підприємство покладено функції експлуатуючої організації ядерної установки щодо централізованого сховища відпрацьованого ядерного палива реакторів типу ВВЕР вітчизняних атомних електростанцій.

Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 8 червня 1998 року № 830 «Про призначення експлуатуючої організації (оператора) ядерних установок» - із змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 17 листопада 2001 року № 1532 (Офіційний вісник України, 2001 року , № 47, ст. 2088), підприємство призначено експлуатуючою організацією (оператором) ядерних установок щодо Запорізької, Рівненської, Хмельницької, Південно-Української атомних електростанцій (пункт 2 ).

Підприємство у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими нормативно-правовими актами та цим Статутом (пункт 3).

Підприємство утворено з метою виробництва електричної енергії, забезпечення безпечної експлуатації та підвищення ефективності роботи атомних електростанцій, безпеки під час будівництва, введення в експлуатацію та зняття з експлуатації ядерних установок, безперебійного енергопостачання суб`єктів господарювання та населення, а також у межах своєї компетенції забезпечення постійної готовності України до швидких ефективних дій у разі виникнення аварій на підприємствах атомної енергетики, радіаційних аварій у промисловості, дотримання вимог ядерного законодавства, норм та правил з ядерної та радіаційної безпеки (пункт 6).

Установлено, що на момент звільнення позивач ОСОБА_1 обіймав посаду заступника начальника управління роботи з громадськістю та засобами масової інформації ВП "Запорізька АЕС" ДП "НАЕК" "Енергоатом".

У наказі про звільнення вказано, що відповідно до листа СБУ ОСОБА_1 у власному опублікованому відеозверненні та інтерв`ю російським журналістам повідомив про збір інформації стосовно патріотично налаштованих осіб та подальшу передачу такої інформації зо рф, також публічно заперечив здійснення рф збройної агресії проти України.

Лист Служби безпеки України №1625/ДСК-в від 19 вересня 2025 року апеляційним судом витребувано та досліджено.

Згідно посадової інструкції ОСОБА_1 на нього було покладено обов`язки, у тому числі, забезпечувати збереження та облік матеріальних цінностей (пункт 2.65), забезпечення радіаційної та техногенної безпеки на об`єктах підрозділу (пункти 2.36, 2.46).

Отже, ОСОБА_1 , виконуючи обов`язки заступника начальника управління роботи з громадськістю та засобами масової інформації відокремленого підрозділу "Запорізька АЕС" ДП "НАЕК" "Енергоатом", який має стратегічне значення для економіки та безпеки держави, мав доступ до матеріальних цінностей, зобов`язаний був забезпечувати їх збереження, як і радіаційної та техногенної безпеки на об`єктах підрозділу .

При цьому, посада заступника начальника управління роботи з громадськістю та засобами масової інформації зобов`язувала формувати соціально-орієнтовний імідж Запорізької АЕС, комунікувати з громадськістю та ЗМІ тощо.

Під час дії воєнного стану довіра до працівника повинна будуватися на основі чіткого розуміння змісту трудових обов`язків у взаємовідношенні із завданнями вироблення системи заходів запобігання незаконної діяльності в умовах збройної агресії Російської Федерації проти України.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що в існуючому спорі за установлених судом обставин індивідуальне право позивача нівелюється загальними засадами забезпечення ядерної та енергетичної безпеки, тобто публічним інтересом.

Наведена у листі СБУ інформація, ураховуючи умови воєнного стану та захоплення атомної електростанції російськими військовими, у поєднанні з обов`язком відповідача збереження ядерної та енергетичної безпеки на атомній станції, обґрунтовано викликала втрату довір`я до ОСОБА_1 з боку роботодавця, та, як наслідок, неможливість продовження трудових відносин із ОСОБА_5 та припинення таких у зв`язку із втратою довір`я.

Норми долученого на стадії апеляційного перегляду за клопотанням позивача Положення про управління роботи з громадськістю та засобами масової інформації, яким визначено завдання та функції основної діяльності управління, наведених вище висновків суду не спростовують.

Твердження позивача в тій частині, що президент НАЕК «Енергоатом» не мав права видавати наказ про звільнення позивача відхиляються апеляційним судом, оскільки згідно Статуту до повноважень президента віднесено прийняття на роботу працівників підприємства та їх звільнення (підпункт 17 пункту 64 Статуту НАЕК «Енергоатом»).

Щодо попередньої згоди виборного органу профспілкової організації, апеляційний суд виходить із такого.

Звертаючись до суду, позивач однією із підстав позову вказував порушення роботодавцем вимог статті 43 КЗпП України, тобто звільнення без попередньої згоди виборного органу, первинної профспілкової організації, членом якої він є.

Згідно частини 1 статті 43 КЗпП України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) унормовано, що розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України, Бюро економічної безпеки України чи органів, що здійснюють контроль за додержанням податкового та митного законодавства.

Разом з тим, згідно частини 2 статті 5 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» у період дії воєнного стану норми статті 43 Кодексу законів про працю України не застосовуються, крім випадків звільнення працівників підприємств, установ або організацій, обраних до профспілкових органів.

Апеляційна скарга доводів щодо застосування наведених норм права не містить.

Разом з тим, 03 вересня 2025 року на адресу Київського апеляційного суду надійшли додаткові письмові пояснення позивача ОСОБА_1 , у який вказує, що відповідачем проігноровано вимогу пункту 2 статті 5 Закону України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану" щодо звільнення працівника, обраного до профспілкових органів, без погодження з профспілкою.

Гарантії для працівників підприємств, установ, організацій, обраних до профспілкових органів, унормовано положеннями статті 252 КЗпП України, згідно якої, зокрема, звільнення членів виборного профспілкового органу підприємства, установи, організації (у тому числі структурних підрозділів), його керівників, профспілкового представника (там, де не обирається виборний орган професійної спілки), крім випадків додержання загального порядку, допускається за наявності попередньої згоди виборного органу, членами якого вони є, а також вищого виборного органу цієї професійної спілки (об`єднання професійних спілок).

Звертаючись до суду, позивач в обґрунтування підстав позову, так само як і в доводах апеляційної скарги, не посилався на факт обрання його до профспілкових органів та відповідних доказів не надавав, не вказував на порушення статті 252 КЗпП України.

Переглядаючи у апеляційному порядку судові рішення, суд апеляційної інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіряє правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права (частина 1 статті 367 ЦПК України). Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (частина 2 статті 367 ЦПК України).

Подання письмових пояснень для доповнення підстав позову, а також доводів апеляційної скарги є штучним використанням такого підходу для доповнення позицій апеляційної скарги, що не допускається цивільним процесуальним законодавством, відтак пояснення позивача в частині обрання його до виборного органу, викладені у письмовій заяві від 03 вересня 2025 року, апеляційний суд залишає без розгляду та не надає оцінку таким доводам.

Обґрунтованих доводів в частині відмови у відшкодуванні моральної шкоди апеляційна скарга не містить.

Доводи скаржника в частині порушення строків розгляду справи відхиляються апеляційним судом, оскільки не є тією умовою, з якою законодавство пов`язує підстави для скасування судового рішення.

Порушень норм процесуального права, які давали б підстави для скасування рішення суду першої інстанції, колегією суддів не установлено.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Тарадудою Вячеславом Віталійовичем, залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 13 лютого 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, касаційна скарга на постанову може бути подана протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Верховного Суду. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повну постанову складено 20 листопада 2025 року.

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді С.М. Верланов

В.В. Соколова