П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 листопада 2025 року м. Київ

Справа № 755/3736/24

Провадження: № 22-ц/824/9550/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т. О.,

суддів Верланова С. М., Нежури В. А.,

секретар Лаврук Ю. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Вернигор Юлії Юріївни в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-будівельна компанія «КДС Інвест»

на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 16 січня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Гончарука В.П.,

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-будівельна компанія «КДС ІНВЕСТ» до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сингаївська Світлана Олександрівна, про визнання іпотеки припиненою, зняття заборони відчуження майна та виключення записів про іпотеку та про обтяження із реєстру,

в с т а н о в и в:

У березні 2024 року ТОВ «Інвестиційно-будівельна компанія «КДС ІНВЕСТ» звернулося до суду із вказаним позовом, мотивуючи його тим, що 10 липня 2017 року ОСОБА_1 та ОСОБА_4 уклали договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сингаївською С. О. Згідно з умовами договору, позикодавець передала у власність позичальника грошові кошти в сумі 3 122 400 грн, які ОСОБА_4 зобов`язувався повернути до 31 грудня 2017 року. Пунктом 7 договору передбачено, що для забезпечення виконання зобов`язань за договором позики майновий поручитель, ТОВ «ІБК «КДС ІНВЕСТ», передає в іпотеку належні йому на праві власності майнові права на квартири № 91 , № 94 та № 103 , загальною площею 291,84 кв. м, розташовані в прибудові будинку з вбудованими офісними приміщеннями та магазином непродовольчих товарів на першому поверсі, а також підземним паркінгом до реконструйованого будинку по АДРЕСА_4 . 28 грудня 2017 року між сторонами укладено додаткову угоду № 1 до договору позики (реєстровий № 17906), якою зменшено суму позики до 2 515 500 грн та продовжено строк її повернення до 31 січня 2018 року, включно. Одночасно з договором позики між ТОВ «ІБК «КДС ІНВЕСТ» та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки, посвідчений тим самим нотаріусом 10 липня 2017 року за реєстровим № 8508, яким забезпечувалося виконання зобов`язань позичальника на суму 3 122 400 грн. Пунктом 1. 2 договору визначено, що в забезпечення виконання зобов`язань іпотекодавець передає іпотекодержателю майнові права на незавершене будівництво, квартири № 91 , № 94 та № 103 за адресою: АДРЕСА_4 .

На підставі цього договору і відповідно до ст. 73 Закону України «Про нотаріат» приватним нотаріусом 10 липня 2017 року накладено заборону на відчуження вказаних майнових прав (реєстрові № 8509, 8510, 8511). Відомості про іпотеку та обтяження внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. В подальшому, 28 грудня 2017 року, між сторонами укладено додаткову угоду № 1 до договору іпотеки, якою зменшено суму забезпечення до 2 515 500 грн та виключено з-поміж предметів іпотеки майнові права на квартиру № 91 . У зв`язку з цим, нотаріус зняла заборону відчуження майнових прав на квартиру № 91 та виключила відповідний запис із Державного реєстру речових прав. Станом на день звернення до суду із вказаним позовом договір позики не виконано. Іпотекодержатель здійснював стягнення на предмет іпотеки. Згодом, ТОВ «ІБК «КДС ІНВЕСТ» дізналося про те, що боржник, ОСОБА_4 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Однак, товариство не погоджується забезпечувати виконання зобов`язань новим боржником (спадкоємцем або спадкоємцями померлого), про що повідомило іпотекодержателя рекомендованим листом. На думку позивача, після смерті боржника дія договору іпотеки припинилася відповідно до ст. 523 ЦК України та положень Закону України «Про іпотеку».

З метою реалізації своїх прав ТОВ «ІБК «КДС ІНВЕСТ» звернулося до приватного нотаріуса Сингаївської С. О. із проханням зняти заборони відчуження майнових прав на квартири № 94 та № 103 і виключити записи про іпотеку та обтяження з Державного реєстру речових прав Проте, нотаріус відмовила у задоволенні цього звернення.

Незважаючи на неодноразові прохання ТОВ «ІБК «КДС ІНВЕСТ» до іпотекодержателя спільно звернутися до нотаріуса для зняття заборон, іпотекодержатель не вживає жодних дій, чим порушує права третіх осіб, які не мають змоги зареєструвати право власності на зазначені об`єкти нерухомості.

На підставі викладеного, ТОВ «ІБК «КДС ІНВЕСТ» просило суд визнати припиненим договір іпотеки, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «ІБК «КДС ІНВЕСТ», посвідчений приватним нотаріусом Сингаївською С. О. 10 липня 2017 року (реєстровий № 8508), зняти заборону відчуження нерухомого майна - квартир № 94 та № 103 , накладену тим самим нотаріусом 10 липня 2017 року (реєстровий № 8508), а також зняти заборону на відчуження квартир № 94 та № 103 , накладену нотаріусом 10 липня 2017 року за реєстровими № 8510 та № 8511.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 16 січня 2025 року у задоволенні позову ТОВ «Інвестиційно-будівельна компанія «КДС Інвест» відмовлено.

Не погодившись із таким судовим рішенням, Вернигор Ю. Ю. в інтересах ТОВ «Інвестиційно-будівельна компанія «КДС Інвест» подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, рішення суду просила скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначила, що суд приймаючи до уваги письмові докази, надані відповідачкою, 24 вересня 2024 року залишив поза увагою той факт, що відповідачкою не порушувалось питання поновлення строку подання доказів, не зазначено причину пропуску такого строку. Суд без дотримання вимог ст. 83 ЦПК України залишив вматеріалах справи подані представником відповідача докази разом із письмовими поясненнями від 24 вересня 2024 року та посилався на них під час ухвалення рішення. Вважає, що суд під час розгляду справи не з`ясував всі обставини, що мають значення для розгляду справи, а саме, чи відкривалась спадкова справа після смерті боржника, ОСОБА_4 , та чи є спадкоємці боржника (нові боржники). Вказує, що суд в мотивувальній частині рішення посилається на те, що відповідачка, ОСОБА_1 , неодноразово направляла на адресу боржника та ТОВ «ІБК «КДС ІНВЕСТ» вимоги про усунення порушення основного зобов`язання та іпотечного договору. Водночас, зазначає, що висновок суду з порушеного питання не відповідає обставинам справи, оскільки відповідачкою надано суду як доказ копію єдиної вимоги від 29 грудня 2020 року, а долучені до пояснень відповідачки копії поштових повідомлень та фіскальних чеків дуже низької якості з яких складно побачити дати, час, зміст, а також вони достовірно не підтверджують направлення відповідачкою вимог боржнику та позивачу, оскільки у трекінгу Укрпошти зазначені відповідачкою рекомендовані повідомлення відсутні; копії рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення, надані суду відповідачкою, не містять ані штампів з датами, ані шрих-кодів, ані відміток про вручення/не вручення з підписом працівника поштового відділення у відповідному полі форми № 119.

Окрему увагу звертає на те, що суд посилається на правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 14 березня 2018 року у справі № 524/3203/16-ц та від 15 серпня 2023 року у справі № 210/3330/20. Проте, вони є не релевантними до обставин даної справи.

За таких обставин, вважає, що після смерті ОСОБА_4 дія спірного договору іпотеки в силу статті 523 Цивільного кодексу України та норм Закону України «Про іпотеку» припинилася.

Крім того, поушила питання щодо витребування у приватного нотаріуса завіреної копії спадкової справи та належним чином завіреної довідки про склад спадкоємців щодо спадкового майна померлого ОСОБА_4 .

Ухвалами Київського апеляційного суду від 24 квітня 2025 року відкрито апеляційне провадження у справі, справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

В судовому засіданні адвокат Гордов М. М. в інтересах ТОВ «Інвестиційно-будівельна компанія «КДС Інвест» підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Адвокат Мазуренко Т. С. в інтересах ОСОБА_1 заперечувала проти доводів апеляційної скарги та вважала їх необґрунтованими.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за їх відсутності.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши учасників справи, які з`явились в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ТОВ «Інвестиційно-будівельна компанія «КДС Інвест» підлягає задоволенню частково.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом, 10 липня 2017 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сингаївською С.О., за умовами якого позикодавець передала позичальнику грошові кошти у сумі 3 122 400 грн, зі строком повернення до 31 грудня 2017 року (т. 1, а. с. 29 -31).

З метою забезпечення виконання зобов`язань за вказаним договором, того ж дня між ОСОБА_1 (іпотекодержателем) та ТОВ «Інвестиційно-будівельна компанія «КДС ІНВЕСТ» (іпотекодавцем, майновим поручителем боржника) укладено договір іпотеки, посвідчений тим самим нотаріусом за реєстровим №8508. Предметом іпотеки визначено майнові права на квартири №91 , №94 та №103 у прибудові будинку по АДРЕСА_4 ( т. 1, а. с. 5-10).

28 грудня 2017 року між сторонами укладено додаткову угоду №1 до договору позики, якою суму позики зменшено до 2 515 500 грн, а строк повернення продовжено до 31 січня 2018 року. Того ж дня, укладено додаткову угоду №1 до договору іпотеки, за якою з переліку предметів іпотеки виключено квартиру №91 , залишено в іпотеці квартири №94 та №103 , а суму забезпечення визначено у розмірі 2 800 000 грн (т. 1, а. с. 23-24).

У зв`язку з невиконанням боржником, ОСОБА_4 , умов договору позики, ОСОБА_1 неодноразово, у тому числі 29 грудня 2020 року, направляла на адресу боржника та іпотекодавця вимоги про усунення порушень основного зобов`язання та договору іпотеки.

01 лютого 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мамай І.В. вчинено виконавчий напис №170 про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 заборгованості у сумі 2 515 500 грн (т. 1, а. с. 142 - 143, 144 - 147, 148).

ІНФОРМАЦІЯ_1 боржник ОСОБА_4 помер.

У зв`язку з цим, ТОВ «ІБК «КДС ІНВЕСТ» звернулося до суду з позовом про визнання договору іпотеки припиненим, зняття заборон відчуження та виключення записів про іпотеку з державного реєстру, посилаючись на положення статті 523 ЦК України, відповідно до якої порука або застава, встановлена іншою особою, припиняється після заміни боржника, якщо поручитель (заставодавець) не погодився забезпечувати виконання зобов`язання новим боржником (т. 1, а. с. 36- 37).

З матеріалів справи убачається, що відповідачка заперечувала проти задоволення позову, вказуючи на те, що зобов`язання боржника не було виконане, а іпотекодержатель ще за життя боржника реалізовував право на звернення стягнення на предмет іпотеки, направляв відповідні вимоги та вчинив виконавчий напис нотаріуса.

Судом також встановлено, що частина майнових прав на квартири, які є предметом іпотеки, у подальшому були відчужені третім особам, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , на підставі договорів купівлі-продажу майнових прав, укладених у 2019 році, а тому зазначені особи також були залучені до участі у справі в якості третіх осіб (т. 1, а. с. 161 - 178).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що смерть боржника не є самостійною підставою для припинення іпотеки, оскільки зобов`язання за договором позики не було виконане, а отже, іпотека продовжує існувати до моменту належного виконання основного зобов`язання.

Перевіряючи висновки суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має права на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно частин 1 та 2 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання правочину недійсним.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється у порядку іншого судочинства.

Також, статтею 13 ЦК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 599 ЦК України, за відсутності інших підстав, передбачених договором або законом, зобов`язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином.

Частиною першою статті 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності.

Згідно з частиною першою статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.

За правилами статті 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, а також в інших випадках, встановлених законом, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Відповідно до частини першої статті 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Статтею 1 Закон України «Про іпотеку» визначено, що іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном (неподільним об`єктом незавершеного будівництва, майбутнім об`єктом нерухомості), що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами такого боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Припинення поруки та іпотеки визначені ЦК України та Законом України «Про іпотеку».

Так, у статті 559 ЦК України визначено, що порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання. У разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшився обсяг відповідальності боржника, такий поручитель несе відповідальність за порушення зобов`язання боржником в обсязі, що існував до такої зміни зобов`язання.

Порука припиняється, якщо після настання строку виконання зобов`язання кредитор відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником або поручителем.

Порука припиняється у разі переведення боргу на іншу особу, якщо поручитель не погодився забезпечувати виконання зобов`язання іншим боржником у договорі поруки чи при переведенні боргу.

Порука припиняється після закінчення строку поруки, встановленого договором поруки. Якщо такий строк не встановлено, порука припиняється у разі виконання основного зобов`язання у повному обсязі або якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку (терміну) виконання основного зобов`язання не пред`явить позову до поручителя. Якщо строк (термін) виконання основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня укладення договору поруки не пред`явить позову до поручителя. Для зобов`язань, виконання яких здійснюється частинами, строк поруки обчислюється окремо за кожною частиною зобов`язання, починаючи з дня закінчення строку або настання терміну виконання відповідної частини такого зобов`язання.

Припинення основного зобов`язання внаслідок ліквідації боржника - юридичної особи, яка виступає боржником у такому зобов`язанні, не припиняє права застави (іпотеки) на майно, передане в заставу боржником та/або майновим поручителем такого боржника, якщо заставодержатель до ліквідації боржника - юридичної особи реалізував своє право щодо звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) шляхом подання позову або пред`явлення вимоги.

Схожа за замістом норма міститься у Законі України «Про іпотеку», зокрема стаття 17 регламентує, що іпотека припиняється у разі:

-припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору;

- реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону;

-набуття іпотекодержателем права власності (спеціального майнового права) на предмет іпотеки;

- визнання іпотечного договору недійсним;

-знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється;

-з інших підстав, передбачених цим Законом.

При цьому, спільну підставу для припинення поруки та застави (іпотеки) законодавець визначив у частині першій статті 523 ЦК України, відповідно до якої порука або застава, встановлена іншою особою, припиняється після заміни боржника, якщо поручитель або заставодавець не погодився забезпечувати виконання зобов`язання новим боржником.

Заміна боржника може відбуватися з різних підстав, у тому числі й з незалежних від нього, зокрема,у результаті його смерті.

У випадку смерті боржника за кредитним договором його права і обов`язки за цим договором переходять до спадкоємців, які зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора стягує заборгованість в межах вартості майна, одержаного у спадщину (стаття 1282 ЦК України).

За змістом зазначеної норми у разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво в порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи - її спадкоємця, тобто відбувається передбачена законом заміна боржника в зобов`язанні, який відповідає перед кредитором в межах вартості одержаного у спадок майна.

Слід наголосити, що зобов`язання за договором поруки нерозривно пов`язані з особою боржника, тому у разі смерті цього боржника, кредитор, який хоче задовольнити свої вимоги, повинен отримати від поручителів померлого та/або іпотекодавців відповідну згоду забезпечувати виконання зобов`язання новим боржником (спадкоємцем).

У разі отримання такої згоди правовідносини поруки/іпотеки за своїм змістом і природою продовжують існувати за основними своїми характеристиками.

У разі ж недосягнення згоди і неотримання кредитором згоди поручителя та/або іпотекодавця забезпечувати виконання зобов`язання новим боржником (спадкоємцем), порука та/або іпотека визнаються припиненими.

Колегія суддів зазначає, що у спорах щодо припинення поруки чи застави (іпотеки) у зв`язку зі смертю боржника ключовим є питання встановлення судом наявності правонаступництва після померлого боржника. Саме тому суд першої інстанції зобов`язаний був дослідити обставини, пов`язані з відкриттям спадщини після смерті боржника, коло спадкоємців, наявність заведеної спадкової справи та вчинення спадкоємцями дій щодо прийняття спадщини. Адже, визначення спадкоємців має істотне значення для правильного вирішення спору, оскільки саме від цього залежить факт заміни боржника у зобов`язанні в розумінні статті 523 Цивільного кодексу України.

Якщо після смерті боржника у спадщину переходять його права та обов`язки за основним договором, то кредитор має право вимагати виконання зобов`язання від спадкоємців, але лише в межах вартості майна, одержаного у спадщину (ч. 1 ст. 1282 ЦК України). Водночас, забезпечувальні зобов`язання, такі як порука чи іпотека, за своєю правовою природою є додатковими (акцесорними), а отже, їх дія напряму залежить від існування основного зобов`язання та його сторін.

Тобто, у разі смерті боржника відбувається заміна боржника на його спадкоємців у силу закону, і саме ця обставина потребує підтвердження шляхом встановлення факту прийняття спадщини конкретними особами.

У свою чергу, зобов`язання, встановлене іншою особою (поручителем, майновим поручителем), припиняється, якщо така особа не давала згоди забезпечувати виконання зобов`язання новим боржником - спадкоємцем, що прямо передбачено частиною першою статті 523 ЦК України.

Процесуальний закон містить вимоги до доказів, на підставі яких суд встановлює обставини справи, а саме: докази повинні бути належними (стаття 77 ЦПК), допустимими (стаття 78 ЦПК), достовірними (стаття 79 ЦПК), а у своїй сукупності - достатніми (стаття 80 ЦПК ).

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Отже, при розгляді даної категорії справ суд першої інстанції зобов`язаний був з`ясувати наявність або відсутність згоди іпотекодавця (поручителя) забезпечувати виконання зобов`язання новим боржником, а також встановити, чи було фактично здійснене правонаступництво у зобов`язанні, чи відкрито спадкову справу, хто із спадкоємців прийняв спадщину, та у якій частці.

Водночас, з матеріалів справи убачається, що судом першої інстанції не було досліджено питання щодо відкриття спадщини після смерті боржника, ОСОБА_4 , наявності спадкоємців та їхніх дій щодо прийняття спадщини. Така прогалина є порушенням вимог процесуального закону, оскільки зазначені обставини мають істотне значення для правильного вирішення спору.

У зв`язку з цим, в ході апеляційного перегляду справи колегією суддів ухвалою від 11 вересня 2025 року задоволено клопотання представника позивача та витребувано від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Леонтєвої Н. Й. матеріалів спадкової справи після смерті ОСОБА_4 , а також інформації про факт відкриття спадкової справи (т. 2, а. с. 196-198).

На адресу Київського апеляційного суду 25 вересня 2025 року від приватного нотаріуса Леонтєвої Н. Й. надійшли матеріали спадкової справи після смерті ОСОБА_4 , надані на виконання ухвали суду (т. 2, а. с. 210-238).

Відповідно до пункту 6 частини 2 статті 356 Цивільного процесуального кодексу України, в апеляційній скарзі мають бути зазначені нові обставини та докази з обґрунтуванням поважних причин їх неподання до суду першої інстанції. Згідно з частиною 2 статті 367 ЦПК України, нові докази можуть бути прийняті апеляційним судом у виняткових випадках, якщо їх неподання раніше було зумовлене об`єктивними причинами, а самі докази мають істотне значення для правильного вирішення спору.

З огляду на те, що суд першої інстанції не дослідив обставини, пов`язані з відкриттям спадкової справи, визначенням кола спадкоємців, їхніми діями щодо прийняття спадщини та позицією іпотекодавця щодо згоди чи незгоди забезпечувати виконання зобов`язання новими боржниками, колегія суддів вважає за необхідне приєднати до матеріалів справи та дослідити подані приватним нотаріусом документи.

Із наданих копій спадкової справи убачається, що ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (т. 2, а. с. 214-215).

Згідно з матеріалами спадкової справи, у померлого є син, ОСОБА_5 , 2021 року народження (т. 2, а. с. 216), та дружина, ОСОБА_6 (т. 2, а. с. 217-218).

З поданої заяви ОСОБА_6 в інтересах малолітнього сина ОСОБА_5 убачається, що вона відмовилася від прийняття спадщини після смерті чоловіка (т. 2, а. с. 214).

Інших відомостей про наявність спадкоємців у матеріалах спадкової справи не міститься, що свідчить про відсутність осіб, які прийняли спадщину після смерті боржника, ОСОБА_4 , а відтак, відсутність правонаступників у зобов`язанні, що має істотне значення для правової оцінки дії забезпечувального зобов`язання та подальшої долі договору іпотеки.

Як уже зазначалося колегією суддів вище, боржник за основним зобов`язанням, ОСОБА_4 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Осіб, які б подали заяви про прийняття спадщини, матеріали справи не містять, а відтак правонаступників у зобов`язанні після смерті боржника не виникло.

Згоди забезпечувати виконання зобов`язання новим боржником (спадкоємцем) іпотекодавець, ТОВ «ІБК «КДС ІНВЕСТ», не надало.

Відповідно до положень частини першої статті 523 ЦК України, застава або порука, встановлена іншою особою, припиняється після заміни боржника, якщо заставодавець (поручитель) не погодився забезпечувати виконання зобов`язання новим боржником.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2023 року у справі № 570/3891/14, в якій суд дійшов висновку, що у разі смерті боржника та переходу його прав і обов`язків у спадщину, за відсутності згоди поручителя чи іпотекодавця забезпечувати виконання зобов`язання новими боржниками (спадкоємцями), порука та іпотека припиняються, а відповідальність таких осіб перед кредитором не настає.

З урахуванням наведеного, колегія суддів доходить до висновку, що відсутність спадкоємців, які прийняли спадщину після смерті боржника ОСОБА_4 , а також відсутність згоди іпотекодавця забезпечувати виконання зобов`язання будь-якими іншими особами, є підставами для визнання іпотеки такою, що припинена.

Крім того, Верховний Суд у постанові від 21 вересня 2021 року у справі № 910/3647/20 (з урахуванням правової позиції, викладеної у постанові від04 лютого 2015 року у справі № 6-243цс14) зазначив, що право іпотекодавця підлягає судовому захисту за його позовом шляхом визнання іпотеки такою, що припинена, а не шляхом припинення договору іпотеки чи припинення зобов`язання за договором.

Отже, наведені правові висновки Верховного Суду підтверджують обґрунтованість доводів апеляційної скарги в частині вимог про визнання іпотеки припиненою.

Доводи апеляційної скарги в цій частині знайшли своє підтвердження, оскільки суд першої інстанції не врахував зазначені правові норми та судову практику, що призвело до помилкового висновку про чинність договору іпотеки після смерті боржника.

Водночас, колегія суддів зазначає, що вимоги позивача про зняття заборони на відчуження нерухомого майна, квартир № 94 та № 103 , накладеної приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сингаївською С. О. 10 липня 2017 року (реєстровий № 8508), а також заборон на відчуження зазначених квартир, зареєстрованих за номерами № 8510 та № 8511 задоволенню не підлягають.

Такі вимоги виходять за межі повноважень суду щодо безпосереднього втручання у сферу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та вчинення нотаріальних дій, оскільки зняття заборони відчуження, виключення записів з реєстрів, скасування обтяжень тощо належать до виключної компетенції нотаріусів та державних реєстраторів.

Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду від 11 лютого 2025 року у справі № 638/18321/19, у якій наголошено, що суд, визнаючи певне право або встановлюючи юридичний факт, не може підміняти собою державного реєстратора або нотаріуса у питаннях реєстраційних чи технічних дій, що потребують внесення або скасування записів у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Отже, зобов`язання нотаріуса чи державного реєстратора вчинити певні дії з виключення або зняття обтяжень може бути предметом самостійного звернення до відповідного суб`єкта у порядку, визначеному законодавством.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на наведене вище, рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 16 січня 2025 року ухвалено з неповним з`ясуванням обставин, що мають істотне значення для справи, та з порушенням норм матеріального права, у зв`язку з чим рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення.

За результатами апеляційного перегляду колегія суддів вважає, що позовні вимоги ТОВ «Інвестиційно-будівельна компанія «КДС ІНВЕСТ`підлягають частковому задоволенню.

Водночас, колегія суддів звертає увагу, що питання, порушені сторонами щодо наявності інших власників квартир № 94 та № 103 , їхньої площі та співставлення з предметом іпотеки, не мають істотного значення для вирішення спору по суті, оскільки припинення іпотеки як забезпечувального зобов`язання зумовлює відсутність підстав для подальшого обговорення цих обставин.

У зв`язку із визнанням іпотеки припиненою, колегія суддів не вбачає потреби входити в обговорення зазначених питань, оскільки вони не впливають на правовий результат розгляду справи.

Згідно з вимогами п. п. в) п. 4 ч.1 ст. 382 ЦПК України у резолютивній частині постанови апеляційного суду зазначається щодо розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч. 13 ст. 141 ЦПК України).

Згідно ч.ч. 1,10 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Оскільки наслідком апеляційного перегляду справи є часткове задоволення позовних вимог, відповідно до положень статей 141 та 382 ЦПК України, судові витрати підлягають розподілу між сторонами пропорційно до задоволених вимог.

З урахуванням того, що позовні вимоги задоволено частково, з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Інвестиційно-будівельна компанія «КДС ІНВЕСТ» підлягає стягненню судовий збір у загальному розмірі 7 570 грн ( 3 028 грн судовий збір, сплачений за подання позовної заяви у суді першої інстанції; 4 542 грн судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги).

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Вернигор Юлії Юріївни в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-будівельна компанія «КДС Інвест» задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 16 січня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення позову.

Визнати припиненою іпотеку за іпотечним договором, укладеним між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-будівельна компанія «КДС ІНВЕСТ», посвідченим приватним нотаріусом КМНО Сингаївською Світланою Олександрівною 10 липня 2017 року реєстровий № 8508.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_6 ) на користь ТОВ «Інвестиційно-будівельна компанія «КДС ІНВЕСТ» (; 02100, м. Київ, вул. Будівельників, буд. 30) витрати по сплаті судового збору у розмірі 7 570 (сім тисяч п`ятсот сімдесят) грн.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції з підстав, визначених ч. 2 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Т. О. Невідома

Судді С. М. Верланов

В. А.Нежура