Справа № 454/1073/24 Головуючий у 1 інстанції: Струс Т.В.
Провадження № 22-ц/811/1266/25 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2025 року м. Львів

Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді Бойко С.М.,

суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря Хоцяновича О.В.,

з участю: представника позивача Остапик Я.І.,

представника відповідача Гудза Б.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Львівського національного університету імені Івана Франка на рішення Сокальського районного суду Львівської області від 17 березня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Львівського національного університету імені Івана Франка про стягнення збереженого середнього заробітку,

встановив:

У березні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив: визнати вимушеним залишення ним свого основного робочого місця (місця праці) на час особливого періоду у зв`язку з призовом для виконання конституційного обов`язку по захисту Батьківщини на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період; визнати безпідставним та протиправним припинення нарахування та виплати йому державної гарантії щодо збереження та виплати Львівським національним університетом імені Івана Франка середнього заробітку відповідно до вимог ч.2 ст.57 Закону України «Про освіту» за період з 20.07.2022 року по 24.12.2023 року; визнати безпідставним та протиправним не нарахування та не виплати державної гарантії щодо збереження та виплати Львівським національним університетом імені Івана Франка середнього заробітку відповідно до вимог ст.57-1 Закону України «Про освіту» за період з 25.12.2023 року по 20.03.2024 року; стягнути з Львівського національного університету імені Івана Франка середній заробіток за період з 20.07.2022 року по 20.03.2024 року в розмірі 396007 грн. 92 коп., що включає суму для сплати податків та суму фактичного доходу 318788 грн. 40 коп.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 01.07.2021 року його було черговий раз обрано за конкурсом на посаду доцента кафедри історії держави, права та політико-правових учень юридичного факультету Львівського національного університету імені Івана Франка.

З 11.03.2022 року відповідно до указу Президента України від 24 лютого 2022 року №69/2022 «Про загальну мобілізацію» його прийнято на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, зараховано до списків особового складу та призначено на посаду помічника командира бригади з правової роботи начальника юридичної служби військової частини НОМЕР_1 .

З дня призову позивача 11.03.2022 року по 19.07.2022 року Львівський національний університет імені Івана Франка виплачував йому середній заробіток як науково-педагогічному працівнику, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, відповідно до вимог ч.2 ст.57 Закону України «Про освіту».

Однак, після 19.07.2022 року відповідачем середній заробіток йому безпідставно не виплачувався, тобто не виконувалася законодавча державна гарантія, яка була передбачена ч.2 ст.57 Закону України «Про освіту» (в редакції, що була чинною на момент мобілізації позивача в березні 2022 року).

Вказував, що відповідач помилково дійшов висновку, що дія попередньої редакції (яка діяла до 19.07.2022 року) частини 3 статті 119 КЗпП України перестала діяти для мобілізованих педагогічних та науково-педагогічних працівників.

Законом України від 01.07.2022 року №2352-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин», який набрав чинності 19.07.2022 року, у частині 3 статті 119 КЗпП України слова «зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток» замінено словами «зберігаються місце роботи і посада».

Разом з тим, станом на 19.07.2022 року діяла редакція ч.2 ст.57 Закону України «Про освіту» (спеціальна норма), яка передбачала, що «у разі….. проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період,…. в особливий період за таким працівником зберігається попередній середній заробіток».

В подальшому, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо впорядкування надання та використання відпусток, а також інших питань» від 22.11.2023 року №3494-IX, який набрав чинності 24.12.2023 року, у частині другій статті 57 Закону України «Про освіту» слова «чи проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, або військової служби за призовом осіб із числа резервістів в особливий період» виключено.

Відтак, у період з 19.07.2022 року по 24.12.2023 року за педагогічними працівниками зберігалася трудова державна гарантія у вигляді збереження середнього заробітку за основним місцем роботи, в тому числі, у разі призову на військову службу під час мобілізації.

Рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 17 березня 2025 року позов задоволено частково.

Визнано безпідставним та протиправним припинення нарахування та виплати ОСОБА_1 державної гарантії щодо збереження та виплати Львівським національним університетом імені Івана Франка середнього заробітку відповідно до вимог ч.2 ст.57 Закону України «Про освіту» за період з 20.07.2022 року по 24.12.2023 року.

Стягнуто з Львівського національного університету імені Івана Франка на користь ОСОБА_1 середній заробіток за період з 20.07.2022 року по 24.12.2023 року в розмірі 319720 грн. 68 коп.

У задоволенні решти вимог відмовлено.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині присудженої ОСОБА_1 виплати середнього заробітку в межах суми платежу за один місяць.

Стягнуто з Львівського національного університету імені Івана Франка в дохід держави 1211 грн. 20 коп. судового збору.

Рішення суду оскаржив відповідач Львівський національний університет імені Івана Франка, просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

В обгрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що з 19.07.2022 року норма ч.3 ст.119 КЗпП України діє в редакції, яка передбачає збереження за працівниками, призваними на військову службу за призовом під час мобілізації, місця роботи і посади та не передбачає збереження середньої заробітної плати.

Підставою для внесення вищевказаних законодавчих змін стала та обставина, що мобілізованим працівникам було забезпечено державою виплату грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

На переконання апелянта, твердження позивача, що у період з 20.07.2022 року по 24.12.2023 року та з 25.12.2023 року по 20.03.2024 року за ним, як працівником, призваним на військову службу, зберігалася трудова державна гарантія у вигляді збереження середнього заробітку є помилковими, оскільки Прикінцевими та перехідними положеннями Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01.07.2022 року не визначено особливостей застосування норми ч.3 ст.119 КЗпП України, тому з дня набрання чинності вказаного Закону за працівниками, призваними (прийнятими) до дня набрання чинності вказаним Законом на військову службу, слід зберігати лише місце роботи і посаду.

Наголошує, що починаючи з 19.07.2022 року відповідач був позбавлений обов`язку зберігати за позивачем середній заробіток, оскільки відповідні положення ч.3 ст.119 КЗпП України виключені.

Вказує, що ст.57-1 Закону України «Про освіту» не віднесена до гарантій, якими користуються, відповідно до ч.2 ст.39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» громадяни, призвані на військову службу під час мобілізації на особливий період, відтак, твердження, що за позивачем зберігся середній заробіток з 25.12.2023 року по 20.03.2024 року є не обгрунтованими.

19.05.2025 року позивач ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечує доводи та вимоги апелянта. Наголошує, що як науково-педагогічний працівник, має право на збереження середнього заробітку за місцем роботи у зв`язку з проходженням військової служби за призовом під час мобілізації у період з 19.07.2022 року по 24.12.2023 року.

В судове засідання апеляційного суду 28 жовтня 2025 року сторони з`явились, ухвалення та проголошення судового рішення відкладено на 10 листопада 2025 року о 14:30, з урахуванням перебування одного із членів колегії суддів у відрядженні в період з 06 по 07 листопада 2025 року включно.

Заслухавши пояснення сторони відповідача в підтримання апеляційної скарги, заперечення сторони позивача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 , виданої 09.11.2001 року, 01.11.2001 року ОСОБА_1 зараховано на посаду заступника директора Правничого коледжу Львівського національного університету імені Івана Франка.

З 16.09.2015 року ОСОБА_1 працює на посаді доцента кафедри історії держави, права та політико-правових учень юридичного факультету Львівського національного університету імені Івана Франка, на яку його повторно обрано за конкурсом 01.07.2021 року.

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 11.03.2022 року №9, старшого лейтенанта запасу ОСОБА_1 , відповідно до указу Президента України від 24 лютого 2022 року №69/2022 «Про загальну мобілізацію», прийнято на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, призначено на посаду помічника командира бригади з правової роботи - начальника юридичної служби військової частини НОМЕР_1 , ВОС-8503003, та з 11.03.2022 року зараховано до списків особового складу, на всі види забезпечення.

Згідно наказу Львівського національного університету імені Івана Франка №2877 від 20.07.2022 року «Про припинення виплати середнього заробітку», на підставі ч.3 ст.119 КЗпП України та Закону України №2352-IX від 01.07.2022 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин», припинено виплату середнього заробітку з 19.07.2022 року ОСОБА_1 , доценту кафедри історії держави, права та політико-правових учень юридичного факультету за основним місцем праці.

Згідно довідки від 13.02.2025 року, виданої Львівським національним університетом імені Івана Франка, про середній заробіток за час мобілізації ОСОБА_1 за період 19.07.2022 року по 23.12.2023 року, загальна сума середнього заробітку позивача за вказаний період становить 320577 грн. 84 коп. Нарахування вказані з урахуванням податку на доходи фізичних осіб та військового збору. Середньоденна заробітна плата становить 857 грн. 16 коп.

Громадяни України, призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану, користуються гарантіями, передбаченими частиною третьою статті 119 КЗпП України, а також частиною першою статті 53 і частиною другою статті 57 Закону України «Про освіту», частиною другою статті 44, частиною першою статті 54 і частиною третьою статті 63 Закону України «Про фахову передвищу освіту», частиною другою статті 46 Закону України «Про вищу освіту» (частина друга статті 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» в редакції, чинній на час винесення спірного наказу).

Частина третя статті 119 КЗпП України (в редакції, яка діяла до 19.07.2022 року), регламентує, що за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб резервістів в особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб підприємців, у яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Указом Президента України №69/2022 від 24 лютого 2022 року «Про загальну мобілізацію», затвердженого Законом України від 03 березня 2022 року № 2105-ІХ «Про затвердження Указу Президента України «Про загальну мобілізацію», у зв`язку із введенням воєнного стану на території України, відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» оголошено та проводиться загальна мобілізація.

Законом України №2352-IX від 01 липня 2022 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» (далі Закон №2352-IX), який набрав чинності з 19 липня 2022 року, внесено зміни та у частині третій статті 119 КЗпП України слова «зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток» замінено словами «зберігаються місце роботи і посада».

Відповідно до частини другої статті 57 Закону України «Про освіту» в редакції, чинній на час винесення спірного наказу, у разі захворювання педагогічного чи науково-педагогічного працівника, яке тимчасово унеможливлює виконання ним посадових обов`язків і обмежує можливість перебування у колективі осіб, які навчаються, або тимчасового переведення за цих чи інших обставин на іншу роботу чи проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, або військової служби за призовом осіб із числа резервістів в особливий період за таким працівником зберігається попередній середній заробіток. У разі хвороби або каліцтва попередній середній заробіток виплачується до відновлення працездатності або встановлення інвалідності.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку про те, що за педагогічними чи науково-педагогічними працівниками, призваними на військову службу за призовом під час мобілізації, зберігається попередній середній заробіток.

У постанові Верховного Суду від 16 жовтня 2023 року у справі №718/209/23 (провадження № 61-11879св23) зроблено висновок, що «на рівні КЗпП України не передбачено правила про пріоритетність його норм над нормами інших законів. Правила в статті 4 ЦК України, про пріоритетність його норм над приватно-правовими нормами інших законів, до вирішення колізій між КЗпП України та іншими законами не застосовується; у частині другій статті 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» передбачені гарантії для громадян України, призваних на військову службу за призовом під час мобілізації, зокрема, шляхом відсилання як до частини третьої статті 119 КЗпП України, так і до норм інших законів (зокрема, частина друга статті 57 Закону України «Про освіту»); Законом №2352-IX не внесено зміни до інших законів, які передбачають гарантії для громадян України призваних на військову службу за призовом під час мобілізації встановлені нормами інших законів (зокрема, для педагогічних чи науково-педагогічних працівників). Тобто, для окремих категорій суб`єктів (зокрема, для педагогічних чи науково-педагогічних працівників), призваних на військову службу за призовом під час мобілізації, збережено таку гарантію як попередній середній заробіток; в частині другій статті 57 Закону України «Про освіту» міститься спеціальна норма щодо положень частини третьої статті 119 КЗпП України, оскільки поширюється на педагогічних чи науково-педагогічних працівників; спеціальна норма (частина друга статті 57 Закону України «Про освіту») має перевагу над загальною (частина третя статті 119 КЗпП України) нормою (lex specialis derogat generali). Прийнята пізніше в часі загальна норма (частина третя статті 119 КЗпП України) не скасовує спеціальної норми (lex posterior generalis non derogat priori speciali). Тому за педагогічними чи науково-педагогічними працівниками, призваними на військову службу за призовом під час мобілізації, зберігається попередній середній заробіток».

Законом України №3494-ІХ від 22 листопада 2023 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо впорядкування надання та використання відпусток, а також інших питань», який набрав чинності 24 грудня 2023 року, внесено зміни та у частині другій статті 57 Закону України «Про освіту» слова «чи проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, або військової служби за призовом осіб із числа резервістів в особливий період» виключено.

Тобто з 24 грудня 2023 року за педагогічними чи науково-педагогічними працівниками, призваними на військову службу за призовом під час мобілізації не зберігається попередній середній заробіток.

Подібний за змістом висновок міститься у постановах Верховного Суду від 16 жовтня 2023 року у справі №718/209/23 (провадження №61-11879св23), від 11 вересня 2024 року у справі №158/2181/23 (провадження №61-16956св23), від 13 листопада 2024 року у справі №158/155/24 (провадження №61-7460св24), від 27 листопада 2024 року у справі №716/2152/23 (провадження №61-7971св24).

Відтак, у період до 24 грудня 2023 року за педагогічними чи науково-педагогічними працівниками, призваними на військову службу за призовом під час мобілізації, попередній середній заробіток зберігався.

ОСОБА_1 є науково-педагогічним працівником Львівського національного університету імені Івана Франка та займає посаду доцента кафедри історії держави, права та політико-правових учень юридичного факультету.

11.03.2022 року ОСОБА_1 призваний на військову службу за призовом під час мобілізації, а тому відповідно до частини другої статті 57 Закону України «Про освіту» (в редакції чинній на час винесення спірного наказу) він мав право на отримання середнього заробітку до 24 грудня 2023 року.

Наведене свідчить про незаконність припинення нарахування та виплати ОСОБА_1 державної гарантії щодо збереження та виплати Львівським національним університетом імені Івана Франка середнього заробітку відповідно до вимог частини другої статті 57 Закону України «Про освіту» за період з 19 липня 2022 року по 24 грудня 2023 року.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку про стягнення з Львівського національного університету імені Івана Франка на користь ОСОБА_1 середнього заробітоку за час проходження ним військової служби під час мобілізації за період з 19 липня 2022 року по 23 грудня 2023 року у розмірі 319720 грн. 68 коп. (373х857,16).

Отже, висновки суду першої інстанції по суті вирішення спору є правильними і не спростовуються доводами апеляційної скарги, судом не допущено порушень норм матеріального та/або процесуального права, які б були підставою для скасування чи зміни рішення, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст.ст.367, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

ухвалив:

апеляційну скаргу Львівського національного університету імені Івана Франка залишити без задоволення.

Рішення Сокальського районного суду Львівської області від 17 березня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови. Повний текст постанови складений 17 листопада 2025 року.

Головуючий С.М. Бойко

Судді: С.М. Копняк

А.В. Ніткевич