П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 жовтня 2025 року м. Київ

Справа № 752/6233/25

Провадження: № 22-ц/824/14852/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т. О.,

суддів Верланова С. М., Нежури В. А.,

секретар Лаврук Ю. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Завальнюк Жанни В`ячеславівни в інтересах Міністерства оборони України

на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 02 липня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Кордюкової Ж. І.

у справі за заявою ОСОБА_1 , про оголошення фізичної особи померлою, заінтересована особа Голосіївський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), Міністерство оборони України, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

в с т а н о в и в:

В березні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаною заявою, мотивуючи її тим, що вона є дружиною ОСОБА_4 , який відповідно до витягу з наказу №13 від 06.09.2022 року командира військової частини НОМЕР_1 був призначений на посаду стрільця 3-го стрілецького відділення 1-го стрілецького взводу 1-ї стрілецької роти НОМЕР_1 , ВОС-НОМЕР_5, шпк «солдат». Згідно витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 №120 від 30.04.2023 року на виконання вимог бойового розпорядження він був переміщений в зону бойових дій в підпорядкування командиру ОТУ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ОСУВ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ( АДРЕСА_1 ) для виконання бойових завдань. Внаслідок тривалого артилерійського обстрілу 5-ти поверхового будинку АДРЕСА_2 монолітне бетонне перекриття підвального приміщення 4-го під`їзду зазначеного будинку обвалилось, що призвело до вірогідної загибелі під завалами військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_4 16.05.2023 вона, ОСОБА_1 , отримала сповіщення сім`ї №107 про те, що солдат ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , приймаючи участь у бойових діях, зник безвісти ІНФОРМАЦІЯ_4 року, під час ворожого обстрілу позицій у населеному пункті Бахмут Донецької області. В подальшому, з метою розшуку чоловіка вона, ОСОБА_1 , звернулась до Координаційного штабу з питань поводжень з полоненими, до Комісії з питань осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, однак, жодних відомостей щодо її чоловіка так і не надійшло, а дії щодо його розшуку результату не дали, тому, є підстави вважати його померлим. Рішення суду про оголошення чоловіка померлим необхідне для оформлення спадкових прав, а також, вона має намір реалізувати своє право на отримання частини одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю військовослужбовця, який брав безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.

У зв`язку з наведеним вище, просила суд оголосити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця с. Красенівка Чорнобаївського району Черкаської області, паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 , виданий 17.02.1998 Чорнобаївським РВ УМВС України в Черкаській області, ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , стрільця 3 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 2 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 солдата, загиблим (померлим) ІНФОРМАЦІЯ_4 , за обставин безпосередньої участі у бойових діях під час захисту Батьківщини внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України в населеному пункті Бахмут Донецької області.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києвавід02 липня 2025 року заяву ОСОБА_1 задоволено.

Оголошено ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця с. Красенівка Чорнобаївського району Черкаської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , стрільця 3 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 2 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 солдата, померлим ІНФОРМАЦІЯ_4 за обставин безпосередньої участі у бойових діях під час захисту Батьківщини внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України в населеному пункті Бахмут Донецької області.

Не погодившись із таким судовим рішенням, Завальнюк Ж. В. в інтересах Міністерства оборони України подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права рішення суду просила скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні заяви.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначила, що суд передчасно визнав особу померлою, не дочекавшись спливу строків, визначених частиною другою статті 46 ЦК України, а саме, двох років від дня закінчення воєнних дій.

Також, у скарзі зазначено, що суд не врахував, що м. Бахмут на момент звернення заявниці залишається територією активних бойових дій чи тимчасової окупації, що унеможливлює достовірне встановлення факту загибелі.

Міністерство оборони вважає, що в матеріалах справи відсутні беззаперечні докази смерті військовослужбовця, водночас, існує лише припущення, тому суд мав відмовити у задоволенні заяви до з`ясування всіх обставин.

Крім того, зазначає, що до розгляду справи не були залучені всі можливі заінтересовані особи, а суд не дослідив належним чином обставини, визначені статтею 315 ЦПК України, щодо встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Ухвалами Київського апеляційного суду від 17 вересня 2025 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.

У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Шеремета Т. В. в інтересах ОСОБА_6 заперечувала проти доводів апеляційної скарги та вважала, що рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим і ухваленим із дотриманням вимог закону. У відзиві підкреслює, що підставою для оголошення особи померлою є не беззаперечний факт смерті, а обставини, які дають підстави припускати загибель, зокрема, за умов війни. Вважає, що суд правильно врахував, що військовослужбовець перебував у зоні бойових дій (м. Бахмут, Донецька область), будівля, де він знаходився, була зруйнована артилерійським обстрілом, після чого сталася детонація боєприпасів, що виключає можливість виживання. Крім того, допитані судом свідки підтвердили з високим ступенем ймовірності загибель військовослужбовця, інформація про зникнення внесена до Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин. Крім того, посилається на практику Верховного Суду, зокрема, на постанову від 13.03.2024 у справі №204/7924/23, де роз`яснено, що особу можна оголосити померлою до спливу двох років, але не раніше шести місяців з моменту припинення бойових дій. Також, наводить правовий висновок Великої Палати ВС від 11.12.2024 у справі №755/11021/22, відповідно до якого шестимісячний строк відраховується від дня закінчення активних бойових дій на території ймовірної загибелі, а не від дати самої події.

ОСОБА_4 та ОСОБА_3 подали до суду заяви про розгляд справи без участі, проти апеляційної скарги Міністерства оборони України заперечували та вважали її необґрунтованою.

Від Голосіївського відділу державної реєстрації актів цивільного станув м. Києві в особі заступника начальника відділу Оксани Самсоненко надійшла заява про розгляд справи без участі, покладалася на розсуд суду.

В судовому засіданні ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та її представник - адвокат Шеремета Т. В. заперечували проти апеляційної скарги Міністерства оборони України та просили залишити її без задоволення.

Представник Міністерства оборони України в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, а тому колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за його відсутності.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга Міністерства оборони України задоволенню не підлягає.

Як убачається із матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_5 у с. Красенівка Чорнобаївського району Черкаської області, батьками записані ОСОБА_4 та ОСОБА_7 (а. с. 12).

15.06.2002 року ОСОБА_4 та ОСОБА_8 зареєстрували шлюб (а. с. 12 зв.).

ІНФОРМАЦІЯ_6 від шлюбу у сторін народився син, ОСОБА_2 (а. с. 26 зв.-27).

Витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 06.09.2022 року №13 рекрута ОСОБА_4 , стрільця 3-го стрілецького відділення 1-го стрілецького взводу 1-ї стрілецької роти НОМЕР_1 , НОМЕР_5, шпк «солдат». вважати таким, що з 06.09.2022 року прийняв справи, посаду і приступив до виконання службових обов`язків за посадою (а. с. 14 зв.).

Витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 30.04.2023 року №120 на виконання вимог бойового розпорядження командира військової частини НОМЕР_4 від 27.04.2024 року №542дск, від 29.04.2023 року №557дск, 30.04.2023 року перемістити особовий склад в зону ведення бойових дій та передати в оперативне підпорядкування командиру ОТУ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ОСУВ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ( АДРЕСА_1 ) для виконання бойових завдань у складі солдата ОСОБА_4 , стрільця 3-го стрілецького відділення 1-го стрілецького взводу 2-ї стрілецької роти (а. с. 15).

Витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 11.05.2023 року № 120 вважати такими, що зник безвісти з ІНФОРМАЦІЯ_4 року та зняти з котлового забезпечення при військовій частині НОМЕР_1 за каталогом з 11.05.2023 року солдата ОСОБА_4 стрільця 3-го стрілецького відділення 1-го стрілецького взводу 2-ї стрілецької роти (а. с. 15).

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 26.05.2023 року № 155 «Про результаті службового розслідування за фактом зникнення безвісті ІНФОРМАЦІЯ_4 року військовослужбовців» відповідно до вимог Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оброни України від 21.11.2017 року № 608, наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 11.05.2024 року № 138 проведено службове розслідування стосовно зниклих безвісті ІНФОРМАЦІЯ_4 року військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 , зокрема, солдата ОСОБА_4 та зазначено про наступне:

«Ураховуючи вивчені факти, стосовно зниклих безвісті ІНФОРМАЦІЯ_4 року військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 , зокрема, солдата ОСОБА_4 встановлено, що зазначені військовослужбовці приблизно о 03:15 годині ІНФОРМАЦІЯ_4 року знаходилися у підвалі 3-го та 4-го під`їзду будинку АДРЕСА_2 . В результаті тривалого артилерійського обстрілу російськими військами цієї частини міста були неодноразові влучання снарядів у зазначений 5-ти поверховий будинок. Внаслідок вибухів снарядів були зруйновані бетонні перекриття над 3 та 4 під`їздом АДРЕСА_2 , що спричинило їх обрушення та завалення підвалу цих під`їздів. Крім цього у підвалі сталася детонація боєприпасів, що знаходились у підвалі, яка не залишила шансів вижити військовослужбовцям, які перебували у підвалі

Вищевказана подія зафіксована й в журналі бойових дій військової частини НОМЕР_1 , а також підтверджена рапортом ТВО командира 2 стрілецької роти молодшого сержанта ОСОБА_9 .

Ураховуючи факт неможливості вилучення тіл військовослужбовців з- під завалів під час ведення бойових дій у м. Бахмут, то вищевказаних військовослужбовців слід вважати такими, що зникли безвісти, до оголошення померлими згідно з рішенням суду відповідно до ч. 3 ст. 46 Цивільного кодексу України.

Дані обставини також підтверджуються актом службового розслідування за фактом зникнення безвісті ІНФОРМАЦІЯ_4 військовослужбовців під час боїв у м. Бахмут, затвердженого т.в.о. командира військової частини НОМЕР_1 старшим лейтенантом ОСОБА_10 » (а. с. 15 зв. - 17).

16.05.2023 року ІНФОРМАЦІЯ_7 було складено сповіщення сім`ї № 107, про те що солдат, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , стрілець 3 стрілецького відділення 1 стрілецького зводу 2 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , мобілізований на військову службу 05.09.2022 ІНФОРМАЦІЯ_8 , відданий військовій присязі на вірність Українському народові, мужньо виконував військовий обов`язок в бою за Батьківщину, захищаючи територіальну цілісність та незалежність України, приймаючи участь у бойових діях зник ІНФОРМАЦІЯ_4 року під час ворожого обстрілу позицій у населеному пункті Бахмут Донецької області (а. с. 22 зв).

20.05.2023 року до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань внесені відомості за ч. 1 ст. 115 КК України за заявою від ОСОБА_1 про те, що її чоловік, ОСОБА_4 , стрілець 3 стрілецького відділення 1 стрілецького зводу 2 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 зник безвісти під час ворожого обстрілу у м. Бахмут Донецької області (а. с. 23).

Відповідно до довідки про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України командира військової частини НОМЕР_1 від 03.11.2024 року, солдат ОСОБА_4 , дійсно, в період з 02.05.2023 року по ІНФОРМАЦІЯ_4 року брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оброни України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи в Донецькій області, Краматорському районі, Костянтинівській міській територіальній громаді, н.п. Бахмут (а. с. 25-26).

В ході судового розгляду допитані судом свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12 надали узгоджені свідчення про обставини загибелі ОСОБА_4 під час виконання бойового завдання в м. Бахмут ІНФОРМАЦІЯ_4 року. Обидва підтвердили, що ОСОБА_4 перебував у підвалі будинку на АДРЕСА_2 під час масштабного обстрілу та обвалу будівлі. Після обвалу всі виходи з підвалу були завалені, а згодом відбулася детонація вибухівки. За словами свідків, ОСОБА_4 не мав жодної можливості вибратися з-під завалів. Обставини свідчать про те, що ОСОБА_4 безсумнівно загинув ІНФОРМАЦІЯ_4 під час бойових дій.

Звертаючись до суду із зазначеною заявою, та обґрунтовуючи необхідність звернення, ОСОБА_1 посилалась на те, що з огляду на характер подій та безрезультатність тривалих заходів щодо розшуку ОСОБА_4 , є всі підстави вважати його загиблим, а оголошення його померлим в судовому порядку необхідне їй для оформлення спадкових прав, а також для реалізації права на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з його загибеллю при виконанні обов`язків військової служби.

Задовольняючи заяву ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із того, що обставини зникнення ОСОБА_4 підтверджені результатами службового розслідування, показами свідків і відповідними документами, дають достатні підстави для висновку про його вірогідну смерть ІНФОРМАЦІЯ_4 року під час проведення бойових дій у м. Бахмут, що в умовах воєнного стану відповідає критеріям для оголошення особи померлою згідно з ч. 2 ст. 46 ЦК України.

Перевіряючи такі висновки суду першої інстанції в межах вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

У частині першій статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно з частинами третьою-четвертою статті 49 ЦК України державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно частини першої статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.

Водночас пункт 1 розділу 5 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/5, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 18 жовтня 2000 року за № 719/4940, деталізує положення статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» та встановлює, що підставою для державної реєстрації смерті є: а) лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о) установленої форми; б) фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о) установленої форми; в) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; г) рішення суду про оголошення особи померлою; ґ) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; д) повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів; е) повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть.

Відповідно до ст.ст. 305 - 306 ЦПК України заява про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою подається до суду за місцем проживання заявника або за останнім відомим місцем проживання (перебування) фізичної особи, місцеперебування якої невідоме, або за місцезнаходженням її майна.

У заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку.

Фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій. З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців. Фізична особа оголошується померлою від дня набрання законної сили рішенням суду про це. Фізична особа, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави припустити її загибель від певного нещасного випадку або у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена померлою від дня її вірогідної смерті (частини друга, третя статті 46 ЦК України).

Район воєнних (бойових) дій - це визначена рішенням Головнокомандувача Збройних Сил України частина сухопутної території України, повітряного або/та водного простору, на якій впродовж певного часу ведуться або/та можуть вестися воєнні (бойові) дії (стаття 1 Закону України «Про оборону України»).

Бойові дії - це форма застосування з`єднань, військових частин, підрозділів (інших сил і засобів) Збройних Сил України, інших складових сил оборони, а також поліції особливого призначення Національної поліції України для вирішення бойових (спеціальних) завдань в операціях або самостійно під час відсічі збройної агресії проти України або ліквідації (нейтралізації) збройного конфлікту, виконання інших завдань із застосуванням будь-яких видів зброї (озброєння).

Статтею 47 ЦК України визначено, що правові наслідки оголошення фізичної особи померлою прирівнюються до правових наслідків, які настають у разі смерті.

Особливістю цієї категорії справ є те, що висновок суду про оголошення громадянина померлим ґрунтується на юридичному припущенні смерті особи.

Громадянин може бути оголошений в судовому порядку померлим у разі встановлення обставин, на підставі яких суд робить вірогідне припущення про смерть громадянина.

Аналогічні правові висновки також викладені в постановах Верховного Суду, зокрема, в постанові від 31 травня 2023 року у справі № 177/11/20 та від 07 листопада 2023 року у справі № 607/159/23.

Колегія суддів відмічає, що цивільним законодавством передбачено декілька підстав для оголошення фізичної особи померлою: по-перше, тривала безвісна відсутність, тобто якщо у місці постійного проживання фізичної особи немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років; по-друге, особа пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, якщо у місці постійного проживання фізичної особи немає відомостей про місце її перебування протягом шести місяців; по-третє, за можливості вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру фізична особа може бути оголошена судом померлою протягом одного місяця після завершення роботи спеціальної комісії, утвореної внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру; по-четверте, якщо особа пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, в такому випадку вона може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій. При цьому, суду надано право оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців (постанова Верховного Суду від 13 березня 2024 року у справі № 204/7924/23).

Правова мета встановлення спеціальних строків полягає в тому, що визначені частиною другою статті 46 ЦК України два роки від дня закінчення воєнних дій, збройного конфлікту або шість місяців потрібні для розшуку особи та вжиття заходів для її повернення із зони воєнних дій, збройного конфлікту або з інших держав і територій. Дворічний або шестимісячний строки обумовлені тим, що в багатьох випадках під час воєнних дій, збройних конфліктів загибель або зникнення осіб відбувається в умовах невизначеності, на територіях, де тривають активні бойові дії, або в тимчасово окупованих регіонах, що ускладнює вирішення питання розшуку фізичної особи. І навіть за наявності цих строків очевидність щодо зникнення безвісти або загибелі особи може залишатися невідомою.

Відповідно до правового висновку, що міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.12.2024 у справі №755/11021/22 шість місяців, які визначені в реченні другому частини другої статті 46 ЦК України, мають відраховуватися від дня закінчення активних бойових дій на місці (на території) ймовірної загибелі фізичної особи, що дозволятиме надати правову охорону людям, які постраждали від війни та у яких у зв`язку з вірогідною смертю зниклої фізичної особи виникають певні цивільні права та правомірні інтереси, і забезпечуватиме правову справедливість.

Конкретні воєнні дії мають територіальну і часову характеристики. Джерелом офіційної інформації про ці характеристики є Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затверджений наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22 грудня 2022 року № 309 (далі - Наказ № 309).

У цьому Наказі №309 зазначені (1) території, на яких ведуться (велися) бойові дії, зокрема: (а) території можливих бойових дій; (б) території активних бойових дій; (в) території активних бойових дій, на яких функціонують державні електронні інформаційні ресурси; (2) тимчасово окуповані РФ території України. До того ж, цей Наказ містить інформацію про дату початку та завершення бойових дій на відповідній території. Отже, суди можуть використовувати дані, зокрема, з Наказу № 309, для визначення часових характеристик ведення воєнних дій на конкретній території України.

Крім того, Верховний Суд у вищенаведеній постанові звертає увагу, що не можна відраховувати шестимісячний строк, передбачений частиною другою статті 46 ЦК України, від дати ймовірної загибелі фізичної особи на території ведення активних бойових дій, оскільки внаслідок триваючих активних бойових дій ситуація на певній території може бути невизначеною та непередбачуваною. Зокрема, зв`язок із особою може перерватися з різних причин, особа може бути змушена змінити місце постійного проживання, перебування або потрапити в полон, що ускладнює встановлення обставин її зникнення. В умовах воєнних дій, збройного конфлікту часто бракує достовірної інформації, що унеможливлює навіть гіпотетичне визначення дати ймовірної загибелі, а відтак і об`єктивне обчислення строків для оголошення особи померлою.

Шестимісячний строк, який у цьому випадку обраховується з дня закінчення активних бойових дій, виконує функцію своєрідного запобіжника, спрямованого на захист прав та інтересів фізичної особи, яка може перебувати в невідомому місці або тимчасово не мати змоги вийти на зв`язок з різних причин, пов`язаних з обставинами воєнних дій, збройного конфлікту. Така правова гарантія запобігає передчасному оголошенню особи померлою, враховуючи, що в умовах війни можуть бути численні фактори, які заважають встановленню фактичного місця перебування людини. Цей строк забезпечує можливість з`ясування додаткових обставин або отримання нової інформації про зниклу особу, що сприяє уникненню помилкових судових рішень, які могли б призвести до негативних правових наслідків для самої особи, її родичів і суспільства загалом.

Велика Палата Верховного Суду також звертає увагу, що з урахуванням конкретних обставин справи суд може розпочати відлік шестимісячного строку для оголошення особи померлою від дня настання події, яка спричинила загибель фізичної особи, у разі якщо ця подія відбулася за межами території ведення активних бойових дій, проте є наслідком воєнних дій.

У такому випадку у разі подій (наприклад, авіаударів, ракетних обстрілів, терактів, підривів на мінах, загибелі під час евакуації чи гуманітарної місії) на територіях, які формально не є зоною активних бойових дій, але мають прямий зв`язок з воєнними діями, збройним конфліктом, суд має право розпочати відлік шестимісячного строку з моменту такої події. Якщо докази, як-от: відеоматеріали, документи або показання свідків тощо, дозволяють з високим ступенем вірогідності припустити ймовірну загибель особи, зволікання у визнанні фізичної особи померлою стає невиправданим і не відповідає принципу правової визначеності.

Тобто, оголошення померлим (смерть in absentia) - це судове визнання померлим фізичної особи, про яку за місцем постійного проживання відсутні будь-які відомості про місце її перебування протягом встановленого строку. Оголошення особи померлою юридично прирівнюється до фізичної смерті, є припущенням смерті (praesumptio mortis) і має своїм наслідком припинення правоздатності особи. Тому, при оголошенні особи померлою суд виходить із презумпції смерті особи, тобто припущення, що на момент розгляду справи особи немає в живих, однак встановити це достеменно неможливо. Оголошення особи померлою здійснюється судом на підставі непрямих доказів або у зв`язку з тривалою безвісною відсутністю.

Відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого наказом Міністерства розвитку громад та територій України 28 лютого 2025 року №376 активні бойові дії велись у період з 24.02.2022 по 12.12.2023 року, з 13.12.2023 року м. Бахмут є тимчасово окупованою територією, що ускладнює отримання достовірної інформації щодо місцезнаходження зниклих безвісти.

Суд першої інстанції дійшов висновку про те, що саме з 12 грудня 2023 року має обраховуватися початок шестимісячного строку, зазначеного у частині другій статті 46 ЦК України як дата закінчення активних бойових дій на території н.п. Бахмут Донецької області.

Заявниця звернулася до суду з заявою про оголошення померлим ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 , стрільця 3 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 2 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 солдата, який пропав безвісти ІНФОРМАЦІЯ_4 за обставин безпосередньої участі у бойових діях під час захисту Батьківщини внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України в населеному пункті Бахмут, Донецької області.

За результатами службового розслідування, проведеного військовою частиною убачається, що військовослужбовець, ОСОБА_4 , є зниклим безвісті з ІНФОРМАЦІЯ_4 року під час виконання бойового завдання у м. Бахмут Донецької області.

В ході судового розгляду в суді першої інстанції свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які ІНФОРМАЦІЯ_4 року разом з ОСОБА_4 виконували бойове завдання та перебували в будинку АДРЕСА_2 , повідомили суду про те, що в результаті тривалого артилерійського обстрілу російськими військами були неодноразові влучання снарядів у зазначений будинок, внаслідок чого були зруйновані бетонні перекриття будинку, що спричинило їх обрушення та завалення підвалу, в якому знаходився ОСОБА_4 та інші військовослужбовці. Відшукати ОСОБА_4 не вдалось, оскільки усі виходи з підвалу були завалені бетонними перекриттями, а згодом у підвалі сталася детонація боєприпасів. Обидва свідки стверджували, що за наведених обставин однозначно настала смерть ОСОБА_4 .

Оцінюючи свідчення свідків у сукупності з іншими належними та допустимими доказами та відповідними документами військових частин, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те, що надана інформація свідків є послідовною, узгодженою між собою та підтверджує з високим ступенем вірогідності факт загибелі ОСОБА_4 внаслідок артилерійського обстрілу та подальшої детонації боєприпасів у підвалі зруйнованого будинку, де він перебував разом з іншими військовослужбовцями.

До теперішнього часу жодних відомостей про місцезнаходження ОСОБА_4 , як за місцем його постійного проживання, так і за місцем проходження військової служби не надійшло, що додатково підтверджує факт його зникнення безвісти за обставин, що загрожували смертю.

Узагальнюючи встановлені обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність достатніх правових та фактичних підстав для визнання ОСОБА_4 загиблим ІНФОРМАЦІЯ_4 під час виконання бойового завдання у м. Бахмут Донецької області.

При цьому, суд слушно врахував, що з огляду на конкретні обставини справи, оголошення особи померлою є можливим з дати ймовірної загибелі, ІНФОРМАЦІЯ_4 , з урахуванням закінчення шестимісячного строку, передбаченого частиною другою статті 46 Цивільного кодексу України.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність належним чином доведених та юридично обґрунтованих підстав для оголошення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , стрільця військової частини НОМЕР_1 , померлим ІНФОРМАЦІЯ_4 у місті Бахмут Донецької області, що правомірно стало підставою для задоволення поданої заяви.

Щодо доводів апеляційної скарги Міністерства оборони України, колегія суддів звертає увагу на наступне.

Так, Міністерство оборони України посилається на те, що суд передчасно визнав особу померлою, не дочекавшись двох років від закінчення воєнних дій.

На що колегія суддів зауважує, що частина 2 статті 46 ЦК України допускає можливість визнання особи померлою до спливу дворічного строку, якщо є достатні підстави вважати її загиблою за обставин, що загрожували смертю, зокрема, в умовах активних бойових дій.

Як правильно встановлено судом першої інстанції, на момент розгляду справи були подані докази (військові рапорти, свідчення, повідомлення про зникнення, документи з військової частини), які в своїй сукупності свідчать про високу ймовірність загибелі особи.

Отже, застосування вищезазначеної норми не є автоматичним після спливу двох років від закінчення воєнних дій, а залежить від оцінки фактичних обставин.

Міністерство оборони України зазначає про те, що територія залишається зоною бойових дій або окупації, що унеможливлює достовірне встановлення загибелі ОСОБА_4 . Однак, колегія суддів відмічає, що саме неможливість отримати достовірну інформацію через бойові дії є підставою для юридичного встановлення факту смерті в судовому порядку. Адже, в умовах, коли збір прямих доказів є об`єктивно неможливим, суд на підставі непрямих доказів (повідомлення з військової частини, обставини зникнення, останнє місце перебування, тощо) має право встановити факт смерті особи. Відтак, обставини, на які посилається скаржник, навпаки підтверджують правомірність ухваленого судового рішення.

Щодо недостатності доказів та наявності лише припущень, колегія суддів відмічає таке.

Закон не вимагає беззаперечних доказів смерті у випадках, коли особа зникла за надзвичайних обставин (війна), і доведення такого факту унеможливлено.

Суд оцінює сукупність доказів відповідно до ст. 89 ЦПК України, і в даному випадку ця сукупність дала достатні підстави для ухвалення відповідного рішення.

Колегія суддів вважає, що позиція Міністерства оборони щодо «припущень» є суб`єктивною оцінкою, яка не має переваги над процесуальними нормами судового розгляду.

Також, колегія суддів зауважує, що суд розглянув справу відповідно до статті 315 ЦПК України, з дотриманням вимог щодо повідомлення учасників. Якщо скаржник не вказав конкретно, які особи не були залучені до участі у справі і яким чином це вплинуло на судовий розгляд, такий довод є загальним і необґрунтованим.

Ураховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції повно і всебічно досліджено наявні у справі докази та дана їм належна правова оцінка, правильно встановлено обставини справи, в результаті чого ухвалено законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини третьої статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга Завальнюк Ж. В. в інтересах Міністерства оборони України підлягає залишенню без задоволення, а рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 02 липня 2025 року залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Завальнюк Жанни В`ячеславівни в інтересах Міністерства оборони України залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 02 липня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції з підстав, визначених ч. 2 ст. 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 19 листопада 2025 року.

Головуючий Т. О. Невідома

Судді В. А. Нежура

С. М. Верланов