Номер провадження: 22-ц/813/7332/25
Головуючий у першій інстанції Федчишена Т. Ю.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.11.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Громіка Р.Д.,

Комлевої О.С.,

за участю:

секретаря Козлової В.А.,

представника ОСОБА_1 - адвоката Ткач А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Ткач Анастасія Олександрівна, на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 26 серпня 2025 року, постановлену під головуванням судді Федчишеної Т.Ю., про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за розпискою,

встановив:

19.08.2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за розпискою.

22.08.2025 ОСОБА_1 подав до суду заяву про забезпечення позову, в якій просив накласти арешт на транспортні засоби: автомобіль «BMW X7», 2022 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , автомобіль «TOYOTA CAMRY», 2016 року випуску, номерний знак НОМЕР_2 , та автомобіль «BMW 740I», 2001 року випуску, дата останньої реєстрації 04.07.2025, об`єм (потужність) двигуна 4398, які належать відповідачу ОСОБА_2 .

Заява була обґрунтована тим, що між заявником та ОСОБА_2 було укладено договір позики, оформлений борговою розпискою, відповідно до якого він передав ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 90 000,00 доларів США.

Позивач зазначив, що відповідач на вимогу позивача не здійснив повернення суми позики.

Вважаючи, що транспортні засоби є єдиним майном, на яке у майбутньому може бути звернуто стягнення у разі примусового виконання рішення, якщо позовні вимоги будуть задоволені та враховуючи це є велика ймовірність, що ОСОБА_2 вирішить розпорядитися вказаними транспортними засобами задля уникнення виконання майнових зобов`язань, позивач просив накласти арешт на вказані транспортні засоби.

При цьому позивач зазначив, що орієнтовна ринкова вартість вказаних транспортних засобів, що перебувають у власності відповідача, є співмірною із заявленими позовними вимогами та пропорційним заходом забезпечення позову, а невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення його порушених, оспорюваних прав або інтересів.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 26.08.2025 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову було відмовлено (а.с.23-24).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування оскаржуваної ухвали та ухвалення нового судового рішення, яким заяву про забезпечення позову задовольнити, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права (а.с.30-35).

В суді апеляційної інстанції представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Ткач А.О. уточнила свої вимоги про забезпечення позову, посилаючись на те, що на даний момент відповідачу ОСОБА_2 на праві власності належить лише транспортний засіб «ВМW Х7», 2022 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , інші транспортні засоби належать на праві власності іншим особам, які не залучені до участі у справі.

Вирішуючи питання про слухання справи у відсутність сторін, колегія суддів виходить із того, що всі учасники справи були належним чином повідомленими про час і місце судового засідання, у тому числі відповідач ОСОБА_2 , оскільки за реєстрованим місцем свого проживання не знаходиться, тобто в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 131 ЦПК України (а.с.50-57).

Колегія суддів також зазначає, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі - Конвенція), кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»).

При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, ЄСПЛ в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих п. 1 ст. 6 Конвенції.

Також слід зазначити, що відповідно до ст. 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» у період воєнного стану не можуть бути припинені повноваження Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, а також судів, органів прокуратури України, органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, та органів, підрозділи яких здійснюють контррозвідувальну діяльність. Згідно зі ст. 12-2 вказаного Закону в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України. Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені. Згідно зі ст. 26 вказаного Закону правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. На цій території діють суди, створені відповідно до Конституції України. Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється. Явка сторони до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою, а тому перешкоди для розгляду справи в даному випадку відсутні.

На підставі викладеного, а також враховуючи, що в своїх рішеннях ЄСПЛ наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки, колегія суддів вирішила слухати справу на підставі наявних доказів та за участю адвоката Ткач А.О., яка з`явилась в судове засідання в якості представника ОСОБА_1 .

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Постановляючи оскаржувану ухвалу про відмову в забезпеченні позову, суд першої інстанції виходив із того, що заявником належним чином не обґрунтовано співмірності виду забезпечення позову позовним вимогам. При цьому суд вказав, що на підтвердження вартості майна заявником до заяви додано скриншоти калькулятора вартості авто, проте такі скриншоти не є належними доказами на підтвердження вартості майна, про накладення арешту, на яке просить позивач.

Проте, з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не погоджується, виходячи з того, що відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Частиною 2 ст. 149 ЦПК України визначено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Із системного аналізу зазначених норм права вбачається, що підставою для забезпечення позову має слугувати обґрунтоване припущення, що невжиття відповідних заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення. порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

По суті забезпечення позову є встановленням судом обмежень суб`єктивних прав, свобод чи інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволення претензій позивача.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. З Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують реальне виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22.12.2006 року зазначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього в інших осіб.

Частиною 3 ст. 150 ЦПК України передбачено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 року у справі №381/4019/18). -

За змістом постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.05.2021 року у справі № 914/1570/20 (провадження № 12-90гс20) зроблено висновок, що «під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на : підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання^ про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення^1 законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами».

Достатньо обґрунтованою для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується цивільним судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Аналогічна правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19).

При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходів до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити - фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач і заявник ОСОБА_1 надав суду довідку про орієнтовну вартість транспортних засобів, згідно якої вартість автомобіля «ВМW Х7», 2022 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , склала 72 400 доларів США; вартість автомобіля «ТОУОТА САМRУ», 2016 року випуску, номерний знак НОМЕР_2 , склала 14 300 доларів США; вартість автомобіля «ВМW 7401», 2001 року випуску, дата останньої реєстрації 04.07.2025 року, об`єм (потужність) двигуна 4398, склала 6 800 доларів США (а.с.15-17).

В свою чергу відповідач ОСОБА_2 не здійснює жодних заходів з метою позасудового розв`язання спору та не вирішує питання про усунення конфліктної ситуації з позивачем, що і змусило позивача звернутись до суду з даним позовом а також із заявою про його забезпечення.

Зазначені обставини в своїй сукупності свідчать про необхідність задоволення заяви про забезпечення позову та накладення арешту на рухоме майно, яке належить на праві власності відповідачу ОСОБА_2 .

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги частково надав суду достатні, належні і допустимі докази існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти оскаржуваної ухвали суду та доводів апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Крім того, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Колегія суддів також зазначає, що ЄСПЛ) вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами.

Разом з тим, колегія суддів виходить із того, що на час постановлення цього судового рішення відповідачу ОСОБА_2 на праві власності належить лише автомобіль марки «BMW X7», 2022 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 .

Автомобіль ТОУОТА САМRУ», 2016 року випуску, номерний знак НОМЕР_2 належить на праві власності ОСОБА_5 , автомобіль «ВМW 7401», 2001 року випуску, дата останньої реєстрації 04.07.2025 року, об`єм (потужність) двигуна 4398, належить на праві власності ОСОБА_6 .

Зазначені обставини підтверджуються Витягами з Єдиного державного реєстру МВС України стосовно зареєстрованих транспортних засобів, станом на 11.11.2025 року… (а.с.60-62).

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку те, що оскаржувана ухвала не відповідає вимогам цивільно-процесуального законодавства, доводи апеляційної скарги її частково спростовують, оскільки ухвалу прийнято не у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід задовольнити частково, оскаржувану ухвалу суду - скасувати і накласти арешт на автомобіль марки «BMW X7», 2022 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 ,який належить відповідачу ОСОБА_2 .

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, ст.ст. 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд,

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Ткач Анастасія Олександрівна, задовольнити частково.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 26 серпня 2025 року про забезпечення позову скасувати.

Ухвалити постанову, якою заяву ОСОБА_1 задовольнити частково і накласти арешт на автомобіль марки «BMW X7», 2022 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , який належить відповідачу ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з моменту виготовлення повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення виготовлено 18.11.2025 року.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

Р.Д. Громік

О.С. Комлева