Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/6009/25
Номер провадження2/711/2788/25
РІШЕННЯ
19 листопада 2025 року м. Черкаси
Придніпровський районний суд м. Черкаси у складі:
головуючого судді Петренка О.В.,
за участю секретаря судових засідань Дмитренка О.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
Відповідно до п.2.1 Договору кредиту, позикодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти (далі - Кредит), на погоджений умовами Договору строку (далі Строк кредиту), для задоволення власних потреб шляхом їх перерахування на банківський рахунок позичальника із використанням реквізитів електронного платіжного засобу позичальника, а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю таку ж суму грошових коштів у день закінчення Строку кредиту, або достроково, та сплатити кредитодавцю плату (проценти) від Суми кредиту та комісію за надання кредиту.
Згідно п.2.5 Договору кредиту, проценти за договором нараховуються щоденно, починаючи з другого дня користування кредитом до дати повернення, на залишок кредиту, виходячи із строку фактичного користування кредитом та до повного погашення заборгованості за договором.
Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 07 липня 2025 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості; визнано справу малозначною, а її розгляд вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін; призначено розгляд справи по суті о 08 год 40 хв 15 серпня 2025 року в приміщенні Придніпровського районного суду м. Черкаси.
Судове засідання, що було призначене о 08 год 40 хв 15.08.2025, не відбулося з підстав зайнятості складу суду під час розгляду цивільної справи №2-6288/2009, про що секретарем судового засідання складена відповідна довідка. Розгляд справи відкладений до 08 год 50 хв 22.10.2025.
Додаткові пояснення обгрунтовані тим, що позивач нарахував позичальнику ОСОБА_1 проценти за користування кредитом після завершення строку кредитування 22.01.2025, що суперечить положенням ч.2 ст.1050 ЦК України та правовим висновкам щодо застосування означеної норми права, що викладені в постановах Верховного Суду.
Також представник відповідача вважає нікчемними положення Договору кредиту щодо комісії за надання кредиту з підстав того, що сторони не погоджували під час укладення Договору кредиту перелік додаткових і супутніх банківських послуг, за які встановлено комісію. Такі умови відсутні в Договорі кредиту. До позовної заяви не надано жодного доказу, який би підтверджував надання додаткових або супутніх банківських послуг, за які мала б сплачуватися комісія, крім послуг, які надаються безоплатно.
Щодо заперечень про відсутність підстав для нарахування комісії за надання кредиту, то представник позивача у відповіді на відзив зазначає про те, що, крім основного договору №8483235, позивачем до позову також долучений Паспорт Договору кредиту, в якому міститься інформація щодо орієнтовної реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача, у якій попередньо прорахована сума комісії за надання кредиту - 16.21 % від суми кредиту, що становить 4376.70 грн. У зв`язку з викладеним представник позивача робить висновок, що розмір комісії за надання кредиту нарахований згідно умов Договору кредиту, а тому заборгованість за комісією підлягає стягненню.
Представник позивача адвокат Стеценко М.В. у судове засідання не з`явився, причин не прибуття в судове засідання суду не повідомив, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, зокрема, шляхом направлення судової повістки про виклик до суду до електронних кабінетів як безпосередньо позивача, так і ОСОБА_2 як його представника, що були отримані цими учасниками справи 08.11.2025. Водночас представник позивача адвокат Стеценко М.В., у пункті 4 прохальної частини відповіді на відзив від 24.10.2025, висловив прохання до суду здійснювати розгляд справи за відсутності представника позивача та позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Відповідач ОСОБА_1 та її представник адвокат Війтенко В.Ю. в судове засідання 19 листопада 2025 року о 14 год 10 хв не з`явилися, про причини неявки не повідомили, хоча про місце, день і час розгляду справи були повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи.
У зв`язку з викладеним суд вирішив проводити судове засідання у відсутність як представника позивача адвоката Стеценка Максима Владленовича, так і відповідача ОСОБА_1 та її представника адвоката Війтенка Вадима Юрійовича з підстав, передбачених ч.1 ст.223 ЦПК України. Цією нормою процесуального права передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Оскільки справа слухалась у відсутність всіх учасників справи тому фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Суд, дослідивши матеріали справи, врахувавши процесуальні позиції як представника позивача, так і відповідача, висловлені письмово, дійшов таких висновків.
Судом встановлено, що 24 грудня 2024 року між товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 було укладено договір надання коштів у кредит №8483235 (з комісією за надання кредиту) (далі Кредитний договір).
Пунктом 2.1 Кредитного договору передбачено, що за цим договором кредитодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти на погоджений умовами договору строк шляхом їх перерахування на банківський рахунок позичальника з використанням реквізитів електронного платіжного засобу позичальника, а позичальник забов`язується повернути кредитодавцю таку ж саму суму грошових коштів у день закінчення строку кредиту або достроково та сплатити кредитодавцю плату (проценти) від суми кредиту та комісію за надання кредиту.
Мета отримання кредиту: придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення власних потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (п.2.1.1 Кредитного договору).
Пунктом 2.5 Кредитного договору визначено, що проценти за Кредитним договором нараховуються щоденно, починаючи з другого дня користування кредитом до дати поверення, на залишок кредиту, виходячи зі строку фактичного користування кредитом та до повного погашення заборгованості за договором.
За користування кредитом позичальник сплачує кредитодавцю проценти у розмірі, визначеному пунктом 2.2 Кредитного договору. Проценти за користування кредитом нараховуються на суму кредиту (його залишок), виходячи зі строку фактичного користування кредитом, за кожен день (календарну дату) користування кредитом, починаючи з другого дня користування кредитом (включно) та включаючи день (дату) його повернення, до повного погашення заборгованості за договором (п.6.1 Кредитного договору).
Пунктом 7.1 Кредитного договору передбачено, що позичальник має право ініціювати укладення додаткового договору для продовження строку кредитування та/або строку виплати кредиту, установлених цим договором (пролонгація) на підставі поданого до кредитодавця звернення із зазначеною датою в електронній формі із застосуванням одноразового ідентифікатора кожного разу під час такого ініціювання. Продовження строку кредитування здіснюється шляхом укладення додаткової угоди, що підписується із застосуванням одноразового ідентифікатора кожного разу під час реалізації позичальником такого права. Ініціювання позичальником продовження строку кредитування відбувається без змін умов договору в бік погіршення для позичальника, якщо інше не визначено додатковою угодою.
Також зі змісту п.11.3 Кредитного договору суд встановив, що цей договір укладений із використанням мобліьного застосунку «СlickСredit онлайн кредит».
Із розділу 12 Кредитного договору суд встановив, що у графі «Позичальник», після реквізитів відповідача, міститься електронний підпис одноразовим ідентифікатором, а саме: 426553. Крім того означений розділ Кредитного договору містить реквізити банківської картки позичальник як електронного платіжного засобу, а саме: НОМЕР_1 (а.с.15-29).
Із довідки про укладення договору (ідентифікацію) суд встановив, що ОСОБА_1 була ідентифікована в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів»; заявка на кредит подана позичальником 24.12.2024 о 07 год 47 хв, акцепт оферти позичальником (підписання договору одноразовим ідентифікатором): одноразовий ідентифікатор: 426553, ідентифікатор відправлено позичальнику: 24.12.2024 о 07 год 51 хв, ідентифікатор введено позичальником: 24.12.2024 о 07 год 54 хв, перерахування грошових коштів позичальнику відбулося: 24.12.2024 о 07 год 55 хв (а.с.41).
Суд, безпосередньо дослідивши усі засоби доказування, що подані сторонами, дійшов таких висновків.
Відповідно до положень ч.1 ст.626 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно диспозиції ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 ст. 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Із положень ч. 1 ст. 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Відповідно до ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» №675-VIII від 03.09.2015 (далі Закон №675), пропозиції укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами Законодавства.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч.12 ст. 11 Закону №675).
Статтею 12 Закону №675 визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.
Положення Закону №675 передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (пункт 6 частини 1 статті 3 Закону №675).
Частиною 1 ст.1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Статті 527, 530 ЦК України визначають, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).
Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Таким чином, із дослідженого безпосередньо в судовому засіданні Кредитного договору, суд встановив, що його сторони узгодили суму кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови його надання, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого договору на таких умовах шляхом його підписання за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, а саме: 426553.
Згідно ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Щодо розміру заборгованості за відсотками в сумі 78,30 грн, то суд зазначає про таке.
Пунктом 2.5 Кредитного договору визначено, що проценти за Кредитним договором нараховуються щоденно, починаючи з другого дня користування кредитом до дати поверення, на залишок кредиту, виходячи зі строку фактичного користування кредитом та до повного погашення заборгованості за договором.
За користування кредитом позичальник сплачує кредитодавцю проценти у розмірі, визначеному пунктом 2.2 Кредитного договору. Проценти за користування кредитом нараховуються на суму кредиту (його залишок), виходячи зі строку фактичного користування кредитом, за кожен день (календарну дату) користування кредитом, починаючи з другого дня користування кредитом (включно) та включаючи день (дату) його повернення, до повного погашення заборгованості за договором (п.6.1 Кредитного договору).
Пунктом 7.1 Кредитного договору передбачено, що позичальник має право ініціювати укладення додаткового договору для продовження строку кредитування та/або строку виплати кредиту, установлених цим договором (пролонгація) на підставі поданого до кредитодавця звернення із зазначеною датою в електронній формі із застосуванням одноразового ідентифікатора кожного разу під час такого ініціювання. Продовження строку кредитування здіснюється шляхом укладення додаткової угоди, що підписується із застосуванням одноразового ідентифікатора кожного разу під час реалізації позичальником такого права. Ініціювання позичальником продовження строку кредитування відбувається без змін умов договору в бік погіршення для позичальника, якщо інше не визначено додатковою угодою.
З аналізу означених умов Кредитного договору суд зробив висновок, що його сторони дійшли згоди про те, що у період строку кредиту, проценти за користування сумою кредиту кредитодавцем нараховуються наступним чином: з другого дня включно і до закінчення строку кредиту в розмірі 0,01% за кожен день. У випадку вияву волі позичальника на пролонгацію Кредитного договору, сторони укладають додаткову угоду, що підписується із застосуванням одноразового ідентифікатора кожного разу під час реалізації позичальником такого права.
Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.
Отже, сукупний розмір відсотків, які мала сплатити відповідач як позичальник згідно умов підписаного ним Кредитного договору складає 78,30 грн, що відповідає тому розміру відсотків, розмір яких обумовлений між позичальником ОСОБА_1 та кредитодавцем ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» і міститься у Додатку №1 до Кредитного договору (а.с.30-31).
Проте всупереч положенням ч. 1 ст. 81 ЦПК України, відповідачем не надано суду жодних доказів своєчасного та в повному обсязі виконання умов Кредитного договору в контексті сплати відсотків за період строку кредитування, що передбачені цим правочином, тобто в сумі 78,30 грн.
У зв`язку з цим, позовна вимога про стягнення відсотків за користування кредитними коштами в період строку дії Кредитного договору в сумі 78,30 грн є обгрунтованою і вмотивованою, а тому такою, що підлягає до задоволення.
Частиною 2 ст.1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Згідно з ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Відповідно до ч.3 ст.1049 ЦК України, позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.
Відповідно до ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
За положеннями статей 1046, 1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до ч.1 ст. 1048 та ч.1 ст. 1049 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 ч.1 ст. 1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
Аналіз зазначених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що після спливу визначеного договором строку позики (кредиту) чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст. 1050 ЦК України право позикодавця (кредитодавця) нараховувати передбачені договором проценти за договором позики (кредиту) припиняється. Права та інтереси позикодавця (кредитодавця) в охоронних правовідносинах забезпечуються ч.2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 05.04.2023 в справі № 910/4518/16 (провадження № 12-16гс22), зазначила наступне: очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за «користування кредитом» поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними. І незважаючи на те, що сторони в кредитних договорах визначили, що проценти нараховуються не лише в межах строку кредитування, а й після спливу такого строку.
За умовами укладеного сторонами Кредитного договору, ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» 24.12.2024 надало позичальнику ОСОБА_1 суму кредиту, а остання зобов`язувалася повернути надану суму кредиту в повному обсязі 22.01.2025 (п.2.2.4 Кредитного договору). Водночас у п. 7.1 Кредитного договору передбачено, що позичальник має право ініціювати укладення додаткового договору для продовження строку кредитування та/або строку виплати кредиту, установлених цим договором (пролонгація) на підставі поданого до кредитодавця звернення із зазначеною датою в електронній формі із застосуванням одноразового ідентифікатора кожного разу під час такого ініціювання. Продовження строку кредитування здіснюється шляхом укладення додаткової угоди, що підписується із застосуванням одноразового ідентифікатора кожного разу під час реалізації позичальником такого права.
Проте позивач, всупереч положенням ч. 1 ст. 81 ЦПК України, не надав суду доказів щодо пролонгації Кредитного договору в порядку, передбаченому п.7.1 означеного правочину, тобто шляхом укладення додаткової угоди до Кредитного договору, що підписана позичальником ОСОБА_1 із застосуванням одноразового ідентифікатора, після закінчення строку дії Кредитного договору, тобто після 22.01.2025.
Таким чином, позивач ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» у спірних правовідносинах, відповідно до ст. 1048 ЦК України, має право на стягнення заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками за користування сумою кредиту в межах погодженого сторонами строку кредиту, тобто у період з 24.12.2024 до 22.01.2025. Після закінчення строку його дії в кредитодавця відсутні правові підстави нараховувати проценти за понадстрокове користування сумою кредиту без укладення додаткової угоди.
Отже, вимоги позивача про стягнення з відповідача відсотків за понадстрокове користування кредитом, тобто після 22.01.2025, є необґрунтованими, а відповідно задоволенню не підлягають. У зв`язку з цим пояснення представника відповідача в означеному контексті, що викладені у додаткових поясненнях, суд вважає такими, що заслуговують на увагу.
При цьому обгрунтування представника позивача щодо правомірності нарахування відповідачу відсотків після закінчення строку дії Кредитного договору, що викладені у відповіді на відзив від 24.10.2025, суд відхиляє, оскільки вони не грунтуються як на положеннях ЦК України, так і не підтверджуються умовами Кредитного договору, зокрема п.7.1.
Що стосується позовної вимоги про стягнення з відповідача 4376 грн в рахунок сплати комісії за надання кредиту, то суд зазначає про таке.
Пунктом 2.2.4 Кредитного договору передбачено, що комісія за надання кредиту становить 16,21% від суми наданого кредиту, що у грошовому виразі складає 4376,70 грн.
Пунктом 2.1 Кредитного договору передбачено, що кредитодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти на, погоджений умовами договору, строк шляхом їх перерахування на банківський рахунок позичальника із використанням реквізитів електронного платіжного засобу позичальника, а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку кредиту, або достроково, та сплатити кредитодавцю плату (проценти) від суми кредиту та комісію за надання кредиту.
Отже, підписанням Кредитного договору без будь-яких застережень відповідач підтвердила, що вона обізнана та погодилася з усіма умовами такого договору.
Зміст зобов`язання в наведеному Кредитному договорі, в контексті сплати комісії за надання кредиту, викладено досить зрозуміло, оскільки системний аналіз Кредитного договору дає підстави для висновку про те, що справжня воля сторін цього правочину зводилась до отримання коштів, які позичальник зобов`язана повернути зі сплатою процентів за кредитним договором та комісією, в розмірі та умовах погоджених сторонами.
Частинами 1,2,3 ст.6 ЦК України передбачено, що сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства.
Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами.
Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.
Частиною 1 ст.627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до вимог статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Встановивши зазначені обставини у справі, суд дійшов висновку, що між сторонами у справі укладений Кредитний договір, за умовами якого відповідач зобов`язалася повернути кредит, а також сплатити проценти та комісію за надання кредиту.
Матеріали справи містять належні та допустимі докази, які підтверджують факт ознайомлення позичальника з умовами договору щодо розміру комісії; наявні відомості про те, що саме ОСОБА_1 погодилася з умовами з приводу комісії за надання кредиту; позивачем доведені обставини, які давали можливість суду переконатись в тому, з приводу яких відносин був укладений Кредитний договір, та хто ознайомлений з викладеними в ньому умовами.
Отже, в матеріалах справи наявні докази на підтвердження обставин щодо обґрунтованості нарахування позивачем комісії в розмірі 4376,70 грн за надання кредиту.
У зв`язку з викладеним, суд дійшов висновку, що сума несплаченої відповідачем комісії за Кредитним договором складає 4376,70 грн.
Крім того, відповідач, всупереч положенням ч. 1 ст. 81 ЦПК України, не надала суду жодних належних і допустимих доказів щодо сплати нею позивачу комісії в розмірі 4376,70 грн.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідача 4376,70 грн, в рахунок заборгованості зі сплати комісії за надання кредиту, підлягає задоволенню, а заперечення представника відповідача проти задоволення означеної позовної вимоги відхиленню.
Відхиленню також підлягає прохання, викладене представником позивача у відзиві на позов, про відмову в прийнятті відзиву на позовну заяву, з підстав того, що представником відповідача не подавався відзив на позовну заяву, а лише скеровано до суду додаткові письмові пояснення, які не є заявою по суті спору в розумінні ст.174 ЦПК України.
Що стосується прохання позивача, що викладене у п.3 прохальної частини позовної заяви, про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу в розмірі 7100 грн, то суд зазначає про таке.
Відповідно до положень ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України).
Вирішуючи питання про відшкодування позивачеві судових витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду цієї справи, суд враховує вимоги ч.1,2,3 ст. 137 ЦПК України, якими передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
З аналізу означених положень процесуального права суд робить висновок, що на підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу необхідно суду надати такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зробила правовий висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Із досліджених судом матеріалів справи встановлено, що позивачем на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу надано копії таких документів: 1) договору про надання правничої допомоги №0924-1 від 02 вересня 2024 року, укладеного між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та адвокатським об`єднанням «Правовий Курс» (а.с.49-52); 2) додаткової угоди №1/25 від 16.06.2025 до договору про надання правничої допомоги №0924-1 від 02 вересня 2024 року (а.с.54); 3) додаткової угоди №2/25 від 16.06.2025 до договору про надання правничої допомоги №0924-1 від 02 вересня 2024 року (а.с.55); 4) акту приймання-передачі справ на надання правничої допомоги як Додаток №2 до договору про надання правничої допомоги №0924-1 від 02 вересня 2024 року (а.с.56-57); 5) акту приймання-передачі наданої правничої допомоги №5 від 02.06.2025 як Додаток №4 до договору про надання правничої допомоги №0924-1 від 02 вересня 2024 року (а.с.58-59); 6) довіреності №86 від 27.09.2024 (а.с.64); 8) свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ЧН №000438, яким документований адвокат Стеценко М.В. (а.с.65).
У зв`язку з дослідженими письмовими доказами на підтвердження надання позивачу правничої допомоги АО «Правовий Курс» в особі адвоката Стеценка М.В. у конкретній цивільній справі, суд констатує, що позивачем надано належні та допустимі докази на підтвердження як факту надання відповідного виду правничої допомоги, так і оплати вартості такої допомоги.
Суд також погоджується з позивачем, що вартість правничої допомоги в розмірі 7100 грн є співмірною зі складністю справи та виконаною адвокатом роботою (підготовкою позовної заяви та відповіддю на відзив), часом, витраченим адвокатом на виконання такої роботи, обсягом виконаної роботи та ціною позову.
Водночас, положеннями п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, зокрема, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Що стосується стягнення з відповідача на користь позивача витрат по оплаті судового збору, то суд зазначає про таке.
Частиною 1 ст.133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Водночас ч.1 ст.141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Із дослідженої судом платіжної інструкції №9с7е60 від 05.06.2025 встановлено, що позивачем сплачено 3028 грн в рахунок оплати судового збору за подачу позовної заяви (а.с.14).
Керуючись ст. 6, 527, 530, 599, 610, 626-628, 638, 1046, 1048-1050 ЦК України, ст. 3, 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію», ст. 13, 76, 77, 80, 81, 82, 89, 133, 141, 247, 264, 265, 354, 355 ЦПК України, суд
позовну заяву товариства з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» понесені витрати на сплату судового збору в розмірі 2118 (дві тисячі сто вісімнадцять) гривень 69 (шістдесят дев`ять) копійок та 4967 (чотири тисячі дев`ятсот шістдесят сім) гривень 87 (вісімдесят сім) копійок витрат на професійну правничу допомогу адвоката, а всього 7 086 (сім тисяч вісімдесят шість) гривень 56 (п`ятдесят шість) копійок.
У іншій частині позовні вимоги залишити без задоволення.
Рішення може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складене 20 листопада 2025 року.

Сторони у справі:

Позивач: товариство з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», код ЄДРПУО: 39861924, місцезнаходження: 01010, м. Київ, площа Арсенальна, 1Б.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Головуючий: О. В. Петренко