ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 539/2190/25 Номер провадження 22-ц/814/3055/25Головуючий у 1-й інстанції Гуменюк Г. М. Доповідач ап. інст. Пікуль В. П.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Пікуля В.П.,

суддів Одринської Т.В., Панченка О.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник адвокат Жага Едуард Григорович, на ухвалу Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 20 травня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Лубенська районна військова адміністрація про встановлення факту, що має юридичне значення, визнання права власності на земельну частку (пай), зобов`язання виділити земельну частку (пай),

В С Т А Н О В И В:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовної заяви

У травні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, який підписаний його представником адвокатом Жагою Е.Г., до Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області та визначив третю особою, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору Лубенську районну військову адміністрацію.

У позовній заяві позивач просив суд:

встановити факт, що ОСОБА_1 був членом колишнього колективного сільськогосподарського підприємства (далі КСП) «Окіп» с. Окіп, Лубенського району Полтавської області у період із 01 лютого 1999 року по 01 травня 2000 року;

визнати за ОСОБА_1 право на земельну частку (пай) розміром 2,57 умовних кадастрових гектарів в межах території Лубенської об`єднаної територіальної громади Лубенського району Полтавської області в порядку паювання земель, що перебували в колективній власності КСП «Окіп»;

зобов`язати Лубенську міську раду Лубенського району Полтавської області виділити ОСОБА_1 земельну частку (пай) розміром 2,57 умовних кадастрових гектарів в межах території Лубенської об`єднаної територіальної громади Лубенського району Полтавської області.

Свої позовні вимоги мотивував тим, що 01 лютого 1999 року він, на підставі рішення загальних зборів, був прийнятий у члени КСП «Окіп» Лубенського району Полтавської області.

01 травня 2000 року рішенням загальних зборів позивач був звільнений з членів КСП «Окіп» у зв`язку із реформуванням з виділенням земельного і майнового паю.

В літку 2004 року дізнався, що має право на земельну частку (пай).

На даний час позивач вичерпав всі можливі способи для отримання земельної частки (паю), а тому змушений звернутися до суду.

Короткий зміст судових рішень

Ухвала Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 09 травня 2025 року

Ухвалою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 09 травня 2025 року позовна заява ОСОБА_1 залишена без руху та наданий строк для усунення недоліків, що не може перевищувати п`яти днів з дня отримання копії ухвали.

Залишаючи позовну заяву без руху, суд першої інстанції послався на те, що вимога у справі про визнання права на земельну частку (пай) має майновий характер, підлягає грошовій оцінці, а тому, позивачу слід зазначити обґрунтовану ціну позову на день подання позовної заяви.

Крім того, у зв`язку із відсутністю відомостей про вартість спірної земельної частки (паю), суд позбавлений можливості визначити розмір судового збору.

Суд першої інстанції вказав, що відповідно до частини п`ятої статті 177 ЦПК України, позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

При цьому, суд зазначив, що позивач не надав докази, що підтверджують факт його прийняття в члени КСП «Окіп» та не зазначає про їх наявність, є не зрозумілим, що саме позивач вважає причиною пропуску строку позовної давності.

Також суд першої інстанції зауважив, що для ефективного судового захисту цивільного права або інтересу важливим є обраний особою спосіб захисту, який має відповідати природі такого права або охоронюваного законом інтересу, характеру незаконного посягання та бути ефективним. Позивачем, як вказав суд, має бути обраний спосіб захисту у відповідно до статті 16 ЦПК України, викладено обставини, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги із зазначенням доказів, що підтверджують вказані обставини.

Ухвала Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 20 травня 2025 року

Ухвалою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 20 травня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 визнано не поданою і повернуто позивачу.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що станом на 20 травня 2025 року позивач недоліки не усунув.

Як вказав суд першої інстанції, представником позивача 14 травня 2025 року подано клопотання про визначення суми судового збору, яка підлягає сплаті виходячи із ціни позову 93070,19 грн, з проханням визнати недоліки усунутими та з клопотанням про витребування доказів, проте, не надано викладеної у новій редакції позовної заяви, із зазначенням ціни позову, та належним викладенням обставин з усунення недоліків ухвали суду від 09 травня 2025 року.

При цьому, суд першої інстанції звернув увагу, що позивачем не зазначено обґрунтовану ціну позову на день подання позовної заяви та, на виконання вимог частини п`ятої статті 177 ЦПК України, не надано суду грошову оцінку майна на момент звернення до суду.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Із ухвалою суду першої інстанції не погодився позивач, в інтересах якого діє представник адвокат Жага Е.Г., та оскаржив ухвалу суду першої інстанції у апеляційному порядку.

У апеляційній скарзі просить ухвалу Лубенського міськрайонного суду Полтавської області у справі № 539/2190/25 від 20 травня 2025 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Узагальнена позиція учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що не можна провести оцінку вартості земельної ділянки, якої ще не існує, не відомо де вона буде знаходитись, які будуть її характеристики та інші дані. У зв`язку із цим, до суду було подано клопотання про визначення судом судового збору виходячи із вартості земельної ділянки частки (паю) КСП «Окіп» с. Окіп Лубенського району Полтавської області станом на 01 січня 2024 року, але, як вказує позивач, судом першої інстанції було проігноровано дане клопотання та не виконані дії, передбачені статтею 176 ЦПК України.

Особа, яка подала апеляційну скаргу, крім того, не погоджується, що заявлені вимоги є вимогами майнового характеру, що підтверджується практикою судів у подібних справах: № 155/416/25, 712/2967/23 та інших.

У апеляційній скарзі також зазначено, що Верховним Судом багаторазово висловлювалася позиція щодо того, що неістотні недоліки позовної заяви не повинні бути підставою для залишення позовної заяви без руху.

Позивач вказує, що неповнота, навіть очевидна, з точки зору професійного судді, з якою позивач обґрунтовує позовні вимоги, в тому числі щодо правової підстави позову, а також не надання доказів на підтвердження позовних вимог не можуть бути підставою для залишення позовної заяви без руху та повернення позовної заяви позивачу, у подальшому.

Як зазначає позивач, вказана правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду 25 січня 2024 року у справі 320/14843/23.

Щодо відзиву на апеляційну скаргу

Відзив на апеляційну скаргу з дотриманням вимог ЦПК України до Полтавського апеляційного суду не надходив.

Відповідно до частини третьої статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до такого висновку.

Щодо розгляду справи без виклику сторін

Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Предметом перегляду є ухвала про повернення позовної заяви позивачу, яка, відповідно до пункту 6 частини першої статті 353 ЦПК України, може бути оскаржена в апеляційному порядку окремо від рішення суду.

Відповідно до частини другої статті 369 ЦПК України, апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи, що оскаржувана ухвала зазначена в частині другій статті 369 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

Позиція апеляційного суду

Щодо норм права

Частиною першою статті 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно частини першої, п`ятої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів; жодна особа не може бути позбавлена права на участь у розгляді своєї справи у визначеному цим Кодексом порядку.

Право на судовий захист реалізується особою, зокрема, шляхом подання позовної заяви до суду, вимоги щодо форми та змісту якої встановлені нормами статті 175 ЦПК України.

У позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування (частина перша статті 175 ЦПК України).

Відповідно до частини третьої статті 175 ЦПК України, позовна заява повинна містити:

1) найменування суду першої інстанції, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку та адреси електронної пошти, відомості про наявність або відсутність електронного кабінету; 3) зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються; 4) зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; 5) виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; 6) відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору; 7) відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися; 8) перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви; 9) попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи; 10) підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав

Згідно частини четвертої статті 177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Процесуальний наслідок недодержання особою вимог, зокрема, статті 177 ЦПК України при зверненні з позовною заявою передбачений частиною першою статті 185 ЦПК України, згідно з якою суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві (частина третя статті 185 ЦПК України).

Щодо судового збору

Із ухвали суду першої інстанції про залишення позовної заяви без руху від 09 травня 2025 року слідує, що суд не погодився, зокрема, із тим, що позовні вимоги носять не майновий характер та, відповідно, із розміром сплаченого судового збору.

Як вбачається із матеріалів справи, на усунення недоліків апеляційної скарги, позивач направи до суду першої інстанції 14 травня 2025 року (а.с. 25) клопотання, у якому зазначив ціну позову у розмірі 93070,19 грн та просив суд визначити суму судового збору, яка підлягає сплаті, виходячи із ціни позову 93070,19 грн.

За приписами частини другої статті 176 ЦПК України, якщо визначена позивачем ціна позову вочевидь не відповідає дійсній вартості спірного майна або на момент пред`явлення позову встановити точну його ціну неможливо, розмір судового збору попередньо визначає суд з наступним стягненням недоплаченого або з поверненням переплаченого судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом при вирішенні справи.

Як вказано у частині другій статті 185 ЦПК України, в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 січня 2024 року по справі № 320/14843/23 зазначено, що в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів, з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

Отже, у разі, якщо суд приходить до висновку, що визначена позивачем ціна позову вочевидь не відповідає дійсній вартості спірного майна або на момент пред`явлення позову встановити точну його ціну неможливо, розмір судового збору попередньо визначає суд з наступним стягненням недоплаченого або з поверненням переплаченого судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом при вирішенні справи.

При цьому, якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

На думку колегії суддів, у даній справі, вимоги частини другої статті 176 ЦПК України та частини другої статті 185 ЦПК України судом не були виконані у повній мірі.

Щодо викладення обставин справи, надання доказів та вибраного способу захисту

Із позовної заяви вбачається, що позивач виклав обставин, якими він обґрунтовує свої вимоги, надав докази, що вважав за необхідне надати та вибрав спосіб захисту, який вважає правильним.

За правилами частини першої статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Як передбачено частиною третьою статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частина четверта статті 12 ЦПК України визначає, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Частиною першою статті 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Як уже забачалося, у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування (частина перша статті 175 ЦПК України).

Предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить ухвалити судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Незгода суду з наведеним у позовній заяві правовим обґрунтуванням щодо спірних правовідносин не може бути підставою для визнання позовної заяви неподаною та повернення її позивачеві.

Тобто, визначення предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення чи є вибраний спосіб захисту ефективним та обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантовано право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також, справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (рішення у справі «Кутіч проти Хорватії», заява № 48778/99).

ЄСПЛ неодноразово наголошував на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із тим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення ЄСПЛ у справі «Де Жуфре де ла Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року, заява № 12964/87).

У рішенні в справі «Беллет проти Франції» від 04 грудня 1995 року, заява № 23805/94, ЄСПЛ зазначив, що «стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».

Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду (рішення ЄСПЛ у справі «Перес де Рада Каванил`ес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року).

На стадії вирішення питання щодо відкриття провадження у справі суддя не вправі вирішувати питання достатності доказів, поданих позивачем на обґрунтування своїх вимог, а кожна сторона може розпоряджатися своїми процесуальними правами на власний розсуд та несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій, відсутність певних доказів не перешкоджає розгляду справи, за результатами якого вирішується питання про доведеність чи недоведеність пред`явлених позовних вимог, оцінка доказів є можливою виключно на стадії розгляду справи по суті.

До подібних висновків Верховний Суд дійшов у постановах: від 08 квітня 2020 року у справі № 761/41071/19 (провадження № 61-2192св20); від 25 січня 2021 року у справі № 308/13063/19 (провадження № 61-7912св20).

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Отже, повертаючи позовну заяву ОСОБА_1 з підстав не виконання вимог ухвали суду про залишення позовної заяви без руху, суд першої інстанції вищевказаного не врахував, внаслідок чого припустився надмірного формалізму у трактуванні національного процесуального законодавства, що згідно з усталеною практикою ЄСПЛ є неправомірним обмеженням права на доступ до суду, як елементу права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції.

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм процесуального права під час вирішення питання про відкриття провадження у справі є обґрунтованими.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції (пункт 6 частини першої статті 374 ЦПК України).

Згідно пункту 4 частини першої статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Враховуючи наведені мотиви, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню, а справу слід направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Тобто, апеляційна скарга ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник адвокат Жага Е. Г., підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції від 20 травня 2023 року - скасуванню із направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Щодо судових витрат

Згідно частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційний суд по даній справі не змінює судове рішення та не ухвалює нове, а направляє справу для продовження розгляду, розподіл судових витрат не здійснюється при розгляді цієї апеляційної скарги.

Керуючись статтями 367, 374, 379, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник адвокат Жага Едуард Григорович задовольнити.

Ухвалу Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 20 травня 2025 року скасувати.

Справу за позовом ОСОБА_1 до Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Лубенська районна військова адміністрація про встановлення факту, що має юридичне значення, визнання права власності земельну частку (пай), зобов`язання виділити земельну частку (пай) - направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 11 листопада 2025 року.

Головуючий В.П. Пікуль

Судді Т.І. Одринська

О.О. Панченко