Справа № 448/526/24 Головуючий у 1 інстанції: Гіряк С.І.
Провадження № 22-ц/811/1650/25 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2025 року м. Львів

Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді Бойко С.М.,

суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря Хоцяновича О.В.,

з участю: представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2

ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Мостиського районного суду Львівської області від 14 квітня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , третя особа приватний нотаріус Яворівського районного нотаріального округу Львівської області Яксманицький Роман Степанович, про визнання договору дарування недійсним і скасування державної реєстрації права власності,

встановив:

У березні 2024 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, в якому просив: визнати недійсним договір дарування земельної ділянки, площею 0,7987 га, яка розташована на території Маломокрянської сільської ради Яворівського району Львівської області, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :11:000:0047, укладений 06.12.2023 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , посвідчений приватним нотаріусом Яворівського районного нотаріального округу Львівської області Яксманицьким Р.С., та зареєстрований в реєстрі за №4519; визнати незаконним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 70566018 від 06.12.2023 року, державний реєстратор приватний нотаріус Яворівського районного нотаріального округу Львівської області Яксманицький Р.С., на право власності на земельну ділянку, кадастровий номер :11:000:0047, площею 0,7987 га, та скасувати номер запису відомостей про речове право: 52828712.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 30 жовтня 2023 року у справі №448/778/23 його позов до відповідача ОСОБА_5 про стягнення грошових коштів задоволено частково, стягнуто з відповідача на його користь суму боргу за договором позики від 17.03.2023 року в розмірі 36000 доларів США в гривневому еквіваленті по курсу Національного банку України на день платежу, 3% річних у розмірі 3354 грн. 29 коп. та судовий збір в розмірі 13198 грн. 20 коп.

12.01.2024 року приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Шелінською Ю.А. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №73813163 з примусового виконання вищезазначеного рішення суду.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, відповідач ОСОБА_5 жодним майном не володіє.

З матеріалів виконавчого провадження ВП №73813163 позивачу стало відомо, що 21.11.2023 року ОСОБА_5 набув право приватної власності на земельну ділянку, площею 0,7987 га, яка розташована на території Маломокрянської сільської ради Яворівського району Львівської області і призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :11:000:0047.

Однак, 06.12.2023 року відповідач відчужив вказане майно, шляхом укладення з рідною сестрою ОСОБА_2 договору дарування земельної ділянки, який посвідчений приватним нотаріусом Яворівського районного нотаріального округу Львівської області Яксманицьким Р.С. та зареєстрований в реєстрі за №4519.

Згідно з умовами вказаного договору, ОСОБА_5 як дарувальник (від імені якого на підставі довіреності, посвідченої Анною Зегадловіч нотаріусом у Кракові 04.10.2023 року №5581/2023, діє ОСОБА_6 ) передає безоплатно у власність (дарує), а обдаровувана приймає в дар земельну ділянку, площею 0,7987 га, яка розташована на території Маломокрянської сільської ради Яворівського району Львівської області, яка призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :11:000:0047.

На цій підставі приватним нотаріусом прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 70566018 від 06.12.2023 року, номер відомостей про речове право: 52828712.

Також, цього ж дня відповідач ОСОБА_5 відчужив іншу земельну ділянку, кадастровий номер :05:000:0030, на користь другої сестри ОСОБА_7 , що є предметом спору в іншій справі.

Позивач вважає, що оспорюваний договір дарування, укладений між відповідачами, спрямований на перехід права власності на нерухоме майно з метою приховання майна, уникнення виконання рішення суду та, відповідно, грошового зобов`язання, яке виникло у ОСОБА_5 перед ним.

Рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 14 квітня 2025 року позов задоволено.

Визнано недійсним договір дарування земельної ділянки, площею 0,7987 га, яка розташована на території Маломокрянської сільської ради Яворівського району Львівської області, яка призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :11:000:0047, який укладений 06.12.2023 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , посвідчений приватним нотаріусом Яворівського районного нотаріального округу Львівської області Яксманицьким Р.С. та зареєстрований в реєстрі за №4519.

Скасовано державну реєстрацію права власності на земельну ділянку, загальною площею 0,7987 га, кадастровий номер :11:000:0047, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 70566018 від 06.12.2023 року, проведену відповідно до договору дарування від 06.12.2023 року, та скасовано номер запису відомостей про речове право 52828712.

Стягнуто з ОСОБА_5 та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 суму сплаченого судового збору в розмірі 2423 грн.

Рішення суду оскаржила відповідач ОСОБА_2 , просила його скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

В обгрунтування доводів апеляційної скарги зазначала, що суд першої інстанції не дослідив всіх обставин справи, зокрема: не оглянув справу №448/778/23 про стягнення заборгованості з ОСОБА_5 ; не перевірив майновий стан ОСОБА_5 ; не врахував її пояснення про те, що спірна земельна ділянка є спадковим майном, яку ОСОБА_5 подарував сестрі у зв`язку з тим, що повністю прийняв спадщину після смерті батьків, оскільки спільно проживав з ними; не дослідив матеріали спадкової справи і не з`ясував, яку саме спадщину прийняв ОСОБА_5 , чи існує інше майно на яке можна звернути стягнення та погасити заборгованість перед позивачем.

Вважає, що оспорюваний договір не містить ознак фіктивного правочину.

Окрім того, зазначає, що ОСОБА_5 не був повідомлений про розгляд справи №448/778/23 про стягнення заборгованості, не брав у ній участі, що підтверджується заочним рішенням у справі, відповідач ОСОБА_2 дізналася про вищевказану справу лише при розгляді справи про визнання договору дарування недійсним і скасування державної реєстрації права власності.

Вказує, що метою укладення договору дарування між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 було отримання фактично належного їй майна, яке брат через незнання закону щодо порядку спадкування повністю оформив на себе.

Додає, що дала брату 2500 доларів США за передачу їй земельної ділянки, що підтверджується розпискою від 10.05.2023 року.

Зауважує, що на момент укладення договору дарування жодних обтяжень та арештів на майно накладено не було, відтак, нотаріус не мав перешкод в посвідченні цього договору.

Наголошує, що підстав вважати, що після укладення договору ОСОБА_5 надалі фактично володіє та користується земельною ділянкою немає, оскільки 28.05.2023 року він виїхав закордон, де постійно проживає.

В судове засідання апеляційного суду 14.10.2025 року інші учасники справи не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи всі були належним чином повідомлені, клопотань про відкладення розгляду справи від них не надходило, тому, відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України, справу розглянуто у їхній відсутності.

Ухвалення та проголошення судового рішення відкладено на 23.10.2025 року о 12:50.

Заслухавши пояснення сторони відповідача в підтримання апеляційної скарги, заперечення сторони позивача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що заочним рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 30 жовтня 2023 року у справі 448/778/23 позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення грошових коштів задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 суму боргу за договором позики від 17.03.2023 року в розмірі 36000 доларів США в гривневому еквіваленті по курсу НБУ на день платежу, 3% річних у розмірі 3354 грн. 29 коп. та судовий збір в розмірі 13198 грн. 20 коп.

Рішення суду набрало законної сили 08.12.2023 року.

12.01.2024 року приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Шелінською Ю.А. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №73813163 з примусового виконання вищезазначеного рішення суду.

06.12.2023 року між ОСОБА_5 (від імені якого на підставі довіреності, посвідченої Анною Зегадловіч нотаріусом у Кракові 04.10.2023 року №5581/2023, діє Гануляк В.І.), дарувальником, та ОСОБА_2 , обдаровуваною, укладено договір дарування земельної ділянки, площею 0,7987 га, розташованої на території Маломокрянської сільської ради Яворівського району Львівської області, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :11:000:0047, який посвідчений приватним нотаріусом Яворівського районного нотаріального округу Львівської області Яксманицьким Р.С., зареєстрований в реєстрі за №4519.

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 01.03.2024 року земельна ділянка, загальною площею 0,7987 га, кадастровий номер :11:000:0047, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 24, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 70566018 від 06.12.2023 року, належить відповідачці ОСОБА_2 в цілому.

Згідно актового запису №26 від 26.11.1979 року про народження ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьками записані: ОСОБА_8 батько, ОСОБА_9 мати.

Згідно актового запису №5 від 15.02.1968 року про народження ОСОБА_10 (на даний час ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьками записані: ОСОБА_8 батько, ОСОБА_9 мати.

Відповідно до частини першої статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 203 ЦК України встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, відповідно до яких: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до положень статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3,5 та 6 ст.203 ЦК України. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до статті 234 ЦК України, фіктивним є правочин, який вчинений без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Правові наслідки визнання фіктивного правочину недійсним встановлюються законом.

Для визнання правочину фіктивним суди повинні встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. При цьому необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків.

У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно.

Основними ознаками фіктивного правочину є введення в оману (до або в момент укладення угоди) третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину.

Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин першої та п`ятої статті 203 ЦК України, що за правилами статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до статті 234 ЦК України.

Зазначене узгоджується з правовими висновками, викладених у постановах Верховного Суду України від 19 жовтня 2016 року у справі №6-1873цс16, від 23 серпня 2017 року у справі 306/2952/14-ц та від 09 вересня 2017 року у справі №359/1654/15-ц, де вказано про неправильність застосування судами попередніх інстанцій статей 203, 215, 234 ЦК України у спорах, що виникли із договорів дарування нерухомого майна, укладених сторонами, які є близькими родичами, без перевірки, чи передбачали ці сторони реальне настання правових наслідків, обумовлених спірними правочинами; чи направлені дії сторін договорів на фіктивний перехід права власності на нерухоме майно до близького родича з метою приховати це майно від виконання в майбутньому за його рахунок судового рішення про стягнення грошових коштів, зокрема, чи продовжував дарувальник фактично володіти та користуватися цим майном.

Також, позивач вправі звернутися до суду з позовом про визнання договору недійсним, як такого, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України), та послатися на спеціальну норму, що передбачає підставу визнання правочину недійсним, якою може бути як підстава, передбачена статтею 234 ЦК України, так і інша, наприклад, підстава, передбачена статтею 228 ЦК України.

Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №369/11268/16-ц.

Як встановлено судом, оспорюваний договір дарування укладений 06.12.2023 року між близькими родичами: ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , які є рідними братом і сестрою, такий було укладено після відкриття провадження у справі №448/778/23 і до набрання рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 30 жовтня 2023 року законної сили, відтак, договір був направлений на фіктивний перехід права власності на нерухоме майно до близького родича з метою приховати це майно від виконання в майбутньому за його рахунок рішення суду.

Ураховуючи вищенаведене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про визнання вказаного договору дарування недійсним на підставі статті 234 ЦК України, як фраудаторного (фіктивний правочин, що вчинений боржником на шкоду кредитору), тому обгрунтовано задовольним позовні вимоги позивача.

Колегія суддів відхиляє доводи апелянта щодо необізнаності відповідача ОСОБА_5 про розгляд справи №448/778/23, оскільки відповідач заяви про перегляд заочного рішення не подавав (не подана така заява і після відкриття виконавчого провадження), а після ухвалення судом рішення в цій справі і до набрання ним законної сили відчужив усе належне йому нерухоме майно, зокрема, дві земельні ділянки своїм близьким родичам.

Безпідставними є й доводи апелянта про те, що спірна земельна ділянка повинна була бути успадкована нею після смерті батьків, оскільки за встановлених обставин справи це не має правового значення для вирішення даного спору.

Отже, висновки суду першої інстанції по суті вирішення спору є правильними і не спростовуються доводами апеляційної скарги, судом не допущено порушень норм матеріального та/або процесуального права, які б були підставою для скасування чи зміни рішення, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст.ст.367, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

ухвалив:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Мостиського районного суду Львівської області від 14 квітня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови. Повний текст постанови складений 28 жовтня 2025 року.

Головуючий С.М. Бойко

Судді: С.М. Копняк

А.В. Ніткевич