Справа № 484/1427/25
РІШЕННЯ

іменем України

"17" листопада 2025 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області у складі головуючого - судді Вуїва О.В.,

за участю: секретаря судового засідання Москаленко С.Л., позивачки ОСОБА_1 , її представниці ОСОБА_2 , представника відповідачки ОСОБА_3 , представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Міністерства оборони України Дубчака Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вознесенську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Міністерство оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області з позовом до ОСОБА_4 про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні, в якому вказувала, що з вересня 2017 року до 08 вересня 2023 року вона та ОСОБА_5 проживали однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство, мали взаємні права та обов`язки, а також спільний бюджет.

ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народився спільний син ОСОБА_6 .

У березні 2023 року ОСОБА_5 був призваний на військову службу, яку проходив у ВЧ НОМЕР_1 Збройних Сил України.

За час спільного проживання з ОСОБА_5 позивачка не працювала (за винятком одного місяця - березня 2021 року, однак вже в квітні 2021 року пішла у декретну відпустку), на час подачі позову перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення 6-річного віку, має на утриманні малолітню дитину, жодних доходів, окрім щомісячної допомоги при народженні дитини у мінімальному розмірі, не отримувала.

Також вказувала, що протягом усього часу її спільного проживання з ОСОБА_5 останній отримував стабільний щомісячний дохід, після призову на військову службу отримував щомісячне грошове забезпечення, за рахунок вказаних коштів повністю забезпечував позивачку та сина матеріально. Надані ОСОБА_5 кошти були основним джерелом матеріального забезпечення ОСОБА_1 та її родини.

08 вересня 2023 року ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем та приймаючи участь у бойових діях з метою захисту України від агресії російської федерації, загинув поблизу населеного пункту Мала Токмачка Пологівського району Запорізької області.

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 02 квітня 2024 року у справі №484/786/24 за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_7 , Перша первомайська державна нотаріальна контора, про встановлення факту проживання однією сім?єю без шлюбу було встановлено факт спільного проживання заявниці та ОСОБА_5 однією сім?єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з 01 листопада 2018 року до 08 вересня 2023 року.

У листопаді 2024 року ОСОБА_1 звернулася до ІНФОРМАЦІЯ_1 з приводу призначення та виплати їй одноразової грошової допомоги та інших компенсаційних виплат у зв?язку із загибеллю ОСОБА_5 .

Однак своїм листом від 26 листопада 2024 року за вих. №22142 ІНФОРМАЦІЯ_1 надані документи на виплату повернув ОСОБА_1 на доопрацювання у зв?язку з ненаданням позивачкою доказів, що вона відноситься до категорії осіб, які мають право на такі виплати, зокрема в частині її перебування на утриманні ОСОБА_5 .

Посилаючись на викладені обставини, ОСОБА_1 просила встановити факт її перебування на утриманні ОСОБА_5 з 01 листопада 2018 року по день його смерті.

Ухвалою судді Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області Коваленко Н.А. від 18 березня 2025 року цивільну справу передано на розгляд за підсудністю до Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області.

19 березня 2025 року від представника ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 надійшов відзив на позовну заяву, у якому представник третьої особи просив залишити позов без розгляду, вказуючи на те, що позивачка не скористалася передбаченим законом позасудовим порядком встановлення статусу члена сім?ї загиблого військовослужбовця, необхідного для подальшого отримання одноразової грошової допомоги. Також вказував на те, що позивачкою не доведено необхідними та достатніми доказами факт її проживання з ОСОБА_5 однією сім?єю. Зокрема вважав, що неможливо в цій частині прийняти до уваги рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 02 квітня 2024 року у справі №484/786/24 за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_7 , Перша первомайська державна нотаріальна контора, про встановлення факту проживання однією сім?єю без шлюбу, оскільки вказана справа, незважаючи на наявність спору про право, була розглянута судом в окремому провадженні та без залучення усіх заінтересованих у її розгляді осіб, зокрема ІНФОРМАЦІЯ_1 , що перешкодило останньому висловити свої заперечення щодо заяви. Крім цього вважав, що проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_5 однією сім?єю без реєстрації шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя (які виникають лише при укладенні шлюбу), що вказує на відсутність у позивачки прав на будь-які виплати у зв?язку зі смертю ОСОБА_5 . Водночас вказував, що позивачкою не доведено факту перебування її на утриманні ОСОБА_5 , а надані в цій частині виписки з банківського рахунку ОСОБА_1 (якими підтверджується факт надходжень коштів від ОСОБА_5 ) не свідчать про те, що таке утримання було систематичним та єдиним або основним доходом позивачки.

23 травня 2025 року від представниці відповідачки ОСОБА_3 надійшов відзив на позовну заяву, у якому представниця відповідачки позовні вимоги не визнала та просила відмовити у задоволенні позову. При цьому оспорювала як факт постійного спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_5 однією сім?єю як чоловіка та жінки без шлюбу, так і факт перебування позивачки на утриманні ОСОБА_5 , вказуючи на те, що відносини між ними мали не сталий, постійний, а періодичний, нетривалий характер. Також звертала увагу на те, що позивачка, яка є працездатною особою та не потребує сторонньої допомоги, не відноситься до категорії осіб, передбачених ст. 30 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», які мають право на пенсію у зв?язку з втратою годувальника, а тому, відповідно, на отримання передбаченої Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразової грошової допомоги у зв?язку із загибеллю військовослужбовця. Водночас стверджувала, що позивачка не довела необхідними доказами як факту потреби її в такому матеріальному утриманні, так і факту надання чоловіком постійного, систематичного утримання, як єдиного або основного доходу позивачки.

03 червня 2025 року від представника Міністерства оборони України Дубчака Д.В. надійшли пояснення щодо позову, у яких представник третьої особи проти задоволення позову заперечував, вказуючи на те, що ОСОБА_1 не відноситься до передбаченого законом кола утриманців загиблого, а тому не має права на виплати після його смерті, а також не довела необхідними доказами факту надання чоловіком постійного, систематичного утримання, як єдиного або основного доходу позивачки.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 та її представниця ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали у повному обсязі, надали пояснення аналогічні викладеним у позові.

В судовому засіданні, яке проводилося без особистої участі відповідачки ОСОБА_7 , її представниця ОСОБА_3 позовні вимоги не визнала, надала пояснення, аналогічні викладеним у відзиві на позов.

В судовому засіданні представник третьої особи без самостійних вимог - Міністерства оборони України Дубчак Д.В. проти задоволення позову заперечував, надав пояснення, аналогічні викладеним у раніше наданих письмових поясненнях щодо позову, а в подальшому - надав суду заяву про розгляд справи без його участі.

Представник третьої особи без самостійних вимог - ІНФОРМАЦІЯ_1 в судове засідання не з`явився.

Оскільки матеріали містять необхідну для вирішення справи інформацію та докази, а тому суд вважав можливим провести розгляд справи без особистої відповідачки та представника третьої особи.

Заслухавши пояснення позивачки ОСОБА_1 , її представниці ОСОБА_2 , представника відповідачки ОСОБА_3 , представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Міністерства оборони України Дубчака Д.В., показання свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та в межах наявних доказів, суд прийшов до наступного.

Зокрема, суд встановив, що з 01 листопада 2018 року до 08 вересня 2023 року ОСОБА_1 та ОСОБА_5 проживали однією сім?єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство, мали взаємні права та обов?язки, а також спільний бюджет (вказані обставини підтверджується рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 02 квітня 2024 року у справі №484/786/24 за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_7 , Перша первомайська державна нотаріальна контора, про встановлення факту проживання однією сім?єю без шлюбу).

Суд не приймає доводи учасників справи про протилежне, зокрема про недоведеність цих обставини у зв?язку з наступним.

Згідно ч.ч. 4, 5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 02 квітня 2024 року у справі №484/786/24 за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_7 , Перша первомайська державна нотаріальна контора, про встановлення факту проживання однією сім?єю без шлюбу набрало законної сили, не було оскаржене у встановленому законом порядку, а тому встановлені в межах вказаної справи обставини набули преюдиційного (обов?язкового) значення у справі, яка розглядається, а тому не підлягають повторному доведенню.

При цьому, оспорюючи встановлені судом факти, жоден з учасників справи не надав належних, допустимих та достатніх доказів на їх спростування.

Суд також встановив, що ІНФОРМАЦІЯ_2 у ОСОБА_1 та ОСОБА_7 народився спільний син ОСОБА_6 .

У березні 2023 року ОСОБА_5 був призваний на військову службу, яку проходив у ВЧ НОМЕР_1 Збройних Сил України.

08 вересня 2023 року ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем та приймаючи участь у бойових діях з метою захисту України від агресії російської федерації, загинув поблизу населеного пункту Мала Токмачка Пологівського району Запорізької області.

У листопаді 2024 року ОСОБА_1 звернулася до ІНФОРМАЦІЯ_1 з приводу призначення та виплати їй одноразової грошової допомоги та інших компенсаційних виплат у зв?язку із загибеллю ОСОБА_5 .

Однак своїм листом від 26 листопада 2024 року за вих. №22142 ІНФОРМАЦІЯ_1 надані документи на виплату повернув ОСОБА_1 на доопрацювання у зв?язку з ненаданням позивачкою доказів, що вона відноситься до категорії осіб, які мають право на такі виплати, зокрема в частині її перебування на утриманні ОСОБА_5 .

Аналізуючи вимоги та заперечення учасників справи, а також надані ними докази, суд прийшов до наступного.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення (п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України).

Перелік фактів, які підлягають встановленню судом в окремому провадженні, викладений в ч. 1 ст. 315 ЦПК України та не є вичерпним (ч. 2 ст. 315 ЦПК України).

Зокрема, згідно п. 2 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні.

Однак, якщо встановлення такого факту пов?язане з вирішенням спору про право, такий факт підлягає розгляду в порядку позовного провадження (ст.ст. 293, 294 ЦПК України).

З матеріалів справи вбачається, що встановлення факту перебування на утриманні пов?язане з вирішенням між сторонами спору про право позивачки на отримання одноразової грошової допомоги та інших компенсаційних виплат у зв?язку зі смертю ОСОБА_5 , а тому справа розглядається в порядку позовного провадження.

Ч. 5 ст. 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Ст. 46 Конституції України передбачає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Положеннями ч. 1 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби.

У ст. 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (в редакції, чинній на час смерті ОСОБА_5 ) було зазначено осіб, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги, а саме: у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають батьки, один із подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, утриманці загиблого (померлого). Утриманцями вважаються члени сім`ї, які мають право на пенсію у разі втрати годувальника відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» за загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста (особу, звільнену з військової служби, смерть якої настала протягом року після звільнення).

Законом України № 3515-IX від 09 грудня 2023 року ст. 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» викладена у новій редакції (діє на час вирішення спору). При цьому визначено, що до членів сімей загиблих (померлих) осіб, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, належать: діти, у тому числі усиновлені, зачаті за життя загиблої (померлої) особи та народжені після її смерті, а також діти, стосовно яких загиблу (померлу) особу за її життя було позбавлено батьківських прав; вдова (вдівець); батьки (усиновлювачі) загиблої (померлої) особи, якщо вони не були позбавлені стосовно неї батьківських прав або їхні батьківські права були поновлені на час її загибелі (смерті); внуки загиблої (померлої) особи, якщо на момент її загибелі (смерті) їх батьки загинули (померли); жінка (чоловік), з якою (з яким) загибла (померла) особа проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, за умови що цей факт встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили; інші утриманці загиблої (померлої) особи, які мають право на пенсію в разі втрати годувальника відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Згідно п.п. 4, 5 «Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 р. № 975 (у редакції, чинній на час смерті ОСОБА_5 ) одноразова грошова допомога призначається у разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби.

Одноразова грошова допомога призначається і виплачується рівними частинами членам сім`ї, батькам та утриманцям загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста.

Члени сім`ї та батьки загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста визначаються відповідно до Сімейного кодексу України, а утриманці - відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Згідно з п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (у редакції, чинній на час смерті ОСОБА_5 ) сім`ям загиблих осіб, зазначених у пунктах 1-1-2 цієї постанови, виплачується одноразова грошова допомога у розмірі 15 000 000 грн, яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів, передбачених у статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», крім громадян російської федерації або республіки білорусь та осіб, які постійно проживають на територіях цих країн, осіб, які засуджені за державну зраду, колабораційну діяльність, пособництво державі-агресору.

Особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цією постановою, можуть реалізувати це право з дня його виникнення. Днем виникнення такого права є дата загибелі особи, зазначеної у пунктах 1-1-2 цієї постанови, в період дії воєнного стану, що зазначена у свідоцтві про смерть.

При цьому, в абз. 1 ч. 2 ст. 3 СК України встановлено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства (ч. 4 ст. 3 СК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 644/6274/16-ц вказано, що «згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 у справі про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї» членами сім`ї військовослужбовця є, зокрема, особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з військовослужбовцем у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші). Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки».

Про необхідність встановлення вказаних обставин як обов`язкової умови для визнання осіб членами сім`ї зазначено у постановах Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 343/1821/16-ц, від 25 листопада 2019 року у справі № 202/5003/16-ц, від 05 лютого 2020 року у справі № 712/7830/16-ц та інших.

Відповідно до ч. 1 ст. 31 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» члени сім`ї померлого вважаються такими, що перебували на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

У той же час, у ст. 30 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» конкретизовано, хто має право на пенсію в разі втрати годувальника відповідно до цього Закону.

Зокрема, згідно ч.ч. 1, 4 ст. 30 вказаного Закону право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сімей загиблих, померлих або таких, що пропали безвісти військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які перебували на їх утриманні (стаття 31).

Непрацездатними членами сім`ї вважаються:

а) діти, брати, сестри й онуки, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали інвалідами до досягнення 18 років, при цьому брати, сестри й онуки - за умови, якщо вони не мають працездатних батьків;

б) батьки та дружина (чоловік), якщо вони досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», або є особами з інвалідністю.

в) батьки та дружина (чоловік), якщо вони не взяли повторний шлюб, мають право на пенсію не раніш як за 5 років до досягнення віку, що дає право на призначення пенсії за віком, встановленого частиною першою статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (незалежно від тривалості страхового стажу), або якщо вони мають право на пенсію незалежно від віку відповідно до частини третьої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», на дострокову пенсію за віком, пенсію за віком на пільгових умовах чи пенсію із зменшенням пенсійного віку відповідно до закону, або якщо вони є особами з інвалідністю;

г) дід і бабуся - в разі відсутності осіб, які за законом зобов`язані їх утримувати;

д) дружина (чоловік) або один з батьків чи дід, бабуся, брат або сестра, незалежно від віку і працездатності, якщо вона (він) зайнята доглядом за дітьми, братами, сестрами чи онуками померлого годувальника, які не досягли 8-річного віку, і не працює.

Про прийняття до уваги вказаних положень Закону при розгляді справ про встановлення факту перебування особи на утриманні військовослужбовця неодноразово наголошував Верховний Суд, зокрема у постановах від 24 вересня 2025 року у справі № 442/1002/24 та від 05 листопада 2025 року у справі № 644/1574/23.

Таким чином, ст. 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в сукупності з положеннями ст. 31 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» вказують на те, що право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги у зв?язку із загибеллю військовослужбовця мають члени його сім?ї, які були утриманцями загиблого, за умови, що вони мають статус непрацездатних осіб (виключний перелік таких осіб (який не підлягає розширеному тлумаченню) наведено у ч. 4 ст. 30 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»).

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_5 дійсно тривалий час перебували в сімейних стосунках як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство, мали взаємні права та обов?язки, а також спільний бюджет. Також у них народився спільний син ОСОБА_6 . Тобто, ОСОБА_1 та ОСОБА_5 дійсно були сім?єю в розумінні ст. 3 СК України.

Однак позивачка не відноситься до переліку (непрацездатних) осіб, зазначених у ч. 4 ст. 30 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», які мають право на пенсію у зв?язку з втратою годувальника та, відповідно, на отримання з цієї підстави членом сім`ї передбаченої Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразової грошової допомоги у зв?язку із загибеллю військовослужбовця, а також інших компенсаційних виплат (навіть при встановленні судом факту перебування на утриманні).

У той же час, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 зазначено, що певні факти підлягають встановленню в судовому порядку за умови, що такі факти мають юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення.

У разі, якщо судом буде з?ясовано, що встановлення факту, про який просить заявник (позивач), не призведе для нього до відповідних юридичних наслідків, тобто від них не буде залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав останнього, то такий факт не підлягає встановленню.

За такого, виходячи з того, що встановлення факту перебування позивачки на утриманні, з урахуванням встановлених судом обставин, не призведе до визначеної нею мети - набуття права на отримання одноразової грошової допомоги та інших компенсаційних виплат у зв?язку із загибеллю свого цивільного чоловіка, а тому суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити.

В силу вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України також не підлягають відшкодуванню понесені позивачкою судові витрати.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Міністерство оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: О.В. Вуїв