ПОДІЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
Справа № 505/445/25
Провадження № 2/505/1978/2025
19 листопада 2025 року місто Подільськ
Подільський міськрайонний суд Одеської області у складі:
головуючого судді Дзюбинського А.О.,
секретаря судового засідання Антонюк А.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засідання в залі судових засідань в місті Подільськ Подільського міськрайонного суду Одеської області в порядку загального позовного провадження справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
Стислий виклад позицій учасників справи
Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі за текстом ТОВ «ФК «ЄАПБ») звернулось до суду із позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в сумі 103 500 грн.
Зазначає, що 11.04.2024.05.2020 між ОСОБА_1 та ТОВ «Авентус Україна» укладено кредитний договір № 7778278. На підставі договору факторингу № 21112024 від 22.11.2024 право вимоги було відступлене від ТОВ «Авентус Україна» до ТОВ «ФК «ЄАПБ», заборгованість становить 103 500 грн, з яких 25 000 грн сума заборгованості за тілом кредиту, 66 000 грн - за відсотками, 12 500 грн - за пенею, штрафами.
Позивач вказує, що відповідач не виконала своїх зобов`язань за вказаними договорами, внаслідок чого утворилась заборгованість у загальному розмірі 103 500 грн, яку він просить стягнути з відповідача, а також судові витрати, понесені у зв`язку з поданням позову.
Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі
Ухвалою суду позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено провести за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Визначено порядок подання до суду документів по суті у справі.
Ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.
Заяви та клопотання від учасників справи до суду не надходили, інші процесуальні дії не вчинялись.
Представник позивача у судове засідання не з`явився, у позові заявив клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача, заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд задовольнити їх. Проти ухвалення у справі заочного рішення не заперечував.
У визначену дату та час судового засідання відповідач у справі ОСОБА_1 не з`явилась.
Інші заяви та клопотання від учасників справи до суду не надходили, процесуальні дії не вчинялись.
Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
За таких обставин суд вважає за можливе справу розглядати по суті за відсутності сторін, на підставі наявних в справі доказів з ухваленням заочного рішення.
При цьому, суд бере до уваги позицію Верхового Суду, сформульовану у Постанові КЦС ВС від 24.10.2024 у справі № 752/8103/13-ц (провадження № 61-6892св23) згідно якої, якщо сторони чи їх представники, інші учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін чи їх представників, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.
У ситуації, що розглядається, суд дійшов висновку, що наявних у матеріалах справи доказів достатньо для ухвалення законного і обґрунтованого рішення у справі не відкладаючи її розгляду.
Згідно із вимогами ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Ухвалою суду від 19.11.2025 постановлено провести заочний розгляд цивільної справи на підстав наявних у ній доказів.
Встановлені судом фактичні обставини та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини
Судом встановлено, що між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 укладено Договір про надання споживчого кредиту № 7778278 від 11.04.2024, за умовами якого кредитодавець зобов`язується надати позичальнику кредит в сумі 25 000 грн (п. 1.3), строк кредиту 360 днів (п.1.4), періодичність платежів зі сплати процентів кожні 30 днів (п. 1.4), тип процентної ставки фіксований та становить 2,20 % в день та застосовується у межах строку дії кредиту, знижена процентна ставка в розмірі 0,88 % в день застосовується, якщо Споживач до 11.05.2024 або протягом трьох днів, що слідує за вказаною датою, сплатить кошти у сумі не меншій суми першого платежу, визначеного в графіку платежів (п. 1.5.2.).
Відповідно до умов Договору позичальник доручив за рахунок отриманого кредиту грошові кошти перерахувати на поточний рахунок Споживача послуги на платіжну карту № НОМЕР_1 (п.2.1.). Дата надання кредиту 11.04.2024 або 12.04.2024 (п.2.2.).
Розділом 6 Договору визначено відповідальність сторін, так п. 6.4. Договору визначено, що у випадку невиконання та/або неналежного виконання Споживачем зобов`язань щодо повернення суми кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом, Споживач зобов`язаний сплатити Товариству штраф, п. 6.4.1. у розмірі 750,00 гривень на 4 (четвертий) день такого невиконання та/або неналежного виконання, та п. 6.4.2. у розмірі 250,00 гривень починаючи з 5 (п`ятого) дня за кожний день невиконання та/або неналежного виконання. 6.4.3. Роз`яснення щодо штрафу та порядок обчислення(нарахування): економічна сутність штрафу - грошова сума, яку Споживач повинен сплатити Товариству у випадку порушення строків сплати кредиту та/або процентів. Відповідно до ч.2 ст. 546 ЦК України штраф є іншим видом забезпечення виконання зобов`язання; база для розрахунку штрафу -для цілей цього Договору «база розрахунку» не використовується, оскільки штраф встановлено в абсолютному значені, як результат використання відповідної бази до укладення Договору; - порядок обчислення штрафу здійснюється відповідно до наступної формули: Штраф (за період) прострочення, починаючи з 4го дня прострочення) = «розмір штрафу, встановлений за 4-ри дні порушення» + («розмір штрафу, що встановлений з 5-го дня» помножити на « кількість днів порушення, починаючи з 5-го дня»): 6.4.4. Штрафи нараховуються протягом строку наявності діючої простроченої заборгованості, згідно з встановленою шкалою штрафів, залежно від кількості днів прострочення. При наявності діючого прострочення, виникнення додаткового прострочення за новим зобов?язанням, не передбачає додаткового нарахування штрафу за новим зобов?язанням, і не перериває нарахування штрафів для діючого прострочення. Якщо протягом строку дії Договору Споживач повністю поверне прострочену заборгованість і знову через деякий час допустить прострочення, по новому простроченню нарахування штрафів буде здійснюватися знову, враховуючи шкалу штрафів та кількість днів нового прострочення.
Підписання Договору, Додатку №1 до Договору із таблицею обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит із визначенням періодичності сплати платежів Споживачем здійснено за допомогою електронного підпису із використанням одноразового ідентифікатора «С5651», відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію».
Паспорт споживчого кредиту ОСОБА_1 підписано електронним підписом за допомогою одноразового ідентифікатора «АН8169». Сума кредиту, строк, розмір процентів за користування кредитом, є тотожнім умовам зазначеним у Договорі про надання споживчого кредиту № 7778278 від 11.04.2024.
Відповідно до договору факторингу № 21112024 від 21.11.2024 укладеного між Фактором ТОВ «Авентус Україна» та Клієнтом ТОВ «ФК «ЄАПБ», акту прийому передачі реєстру боржників від 21.11.2024 за договором факторингу № 21112024 від 21.11.2024 право грошової вимоги до відповідача у цій справі перейшло від Фактора до Клієнта.
Так, відповідно до положень п. 1.2 договору факторингу № 21112024 від 21.11.2024 право вимоги від первісного кредитора має передаватись шляхом підписання відповідних реєстрів прав вимоги, форма якого є додатком № 2 до договору факторингу.
Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору факторингу № 21112024 від 21.11.2024 від ТОВ «Авентус України» до ТОВ «ФК «ЄАПБ» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , за договором № 7778278, основна сума заборгованості 25 000 грн, 66 000 грн - за відсотками, 12 500 грн заборгованість за пенею, штрафами, загальна сума заборгованості 103 500 грн.
Розрахунок заборгованості, складений ТОВ «ФК «ЄАПБ» станом на 31.12.2024, містить лише відомості про загальну суму заборгованості із зазначенням її складових: заборгованість становить 103 500 грн, з яких 25 000 грн сума заборгованості за тілом кредиту, 66 000 грн - за відсотками, 12 500 грн - за пенею, штрафами.
Суд зазначає, що позивачем не надано розрахунку із зазначенням періодів, сум та способу здійснення нарахування штрафів та пені за договором, кількості днів та ставки при здійсненні нарахування заборгованості за процентами.
Отже, судом встановлено, що зміст спірних правовідносин, які виникли на даний час між позивачем ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» та відповідачем ОСОБА_1 є відносини, які пов`язані із укладанням кредитних договорів, отриманням на його виконання грошових коштів (кредиту) у розмірі та на умовах встановлених договорами, а також їх поверненням та сплатою процентів за користування ними (кредитні правовідносини), на підставі права вимоги, що виникає у позивача внаслідок уступок права вимоги (договорів факторингу).
Норми права, які застосовував суд, та мотиви їх застосування.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Статтею 1054 ЦК України також передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфу, які регулюють відносини позики, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає з суті кредитного договору.
Статтею 1050 ЦК України встановлено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо в зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк.
Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Статтею 11 ЦК України встановлено, що договори та інші правочини є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).
За змістом ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» № 675-VIII від 03.09.2015, який набрав чинності 30.09.2015, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.
У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Статтею 12 вказаного Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно зі ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору, і таке виконання є належним. Тобто, факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредитору за умови невиконання боржником грошового зобов`язання не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язань (постанова Верховного Суду від 06.02.2019 у справі № 361/2105/16-ц).
Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів.
За своїми правовими ознаками кредитний договір є консенсуальною, двосторонньою та відплатною угодою, при укладенні якої кредитодавець бере на себе зобов`язання надати кредит і набуває право вимоги на повернення грошових коштів і сплати процентів, а позичальник має право вимагати надання кредиту та несе зобов`язання щодо своєчасного його повернення та сплати процентів.
Кредитний договір має бути укладений у письмовій формі та підписаний сторонами, в тому числі із застосуванням електронного підпису.
Предметом виконання грошового зобов`язання за кредитним договором є певна грошова сума, що має бути сплачена боржником кредитору.
Враховуючи презумпцію відплатності кредитного договору, позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити проценти за користування грошовими коштами, якщо інше не встановлено договором.
Зобов`язання за договором повинні виконуватися сторонами належним чином відповідно до його умов, а також вимог актів цивільного законодавства.
Боржник визнається таким, що прострочив виконання зобов`язання за договором, якщо він не приступив до його виконання, тобто не виконує дій, які випливають із змісту зобов`язання, в строки, встановлені договором.
Відповідно до положень пункту 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Указом Президента України № 64/2022 на території України введено воєнний стан з 24.02.2022, який неодноразово продовжений та діє на даний час.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 квітня 2023 року у справі №910/4518/16 висловила правову позицію у справі № 910/4518/16.
Мотивована оцінка аргументів, наведених учасниками справи щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, у зв`язку з чим учасники справи мають довести належними та допустимими доказами обставини, на які вони посилаються, а суд зобов`язаний надати належну оцінку цим доказам.
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.
Суд за результатами оцінки доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, із врахуванням того, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили, перевіривши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності для вирішення справи, дійшов наступних висновків.
У спірних правовідносинах предметом доказування для позивача є:
- факт належного укладення кредитного договору та умови, за якими надався кредит;
- факт фактичного надання позичальнику грошових коштів на виконання умов договору позики;
- наявність прострочення та суми заборгованості із зазначенням її складових: тіла кредиту, процентів, пені/штрафів;
- правочин відступлення права вимоги та обсяг переданих вимог, якщо позивач вступив у права первісного кредитора.
Тягар доведення цих обставин у першій черзі покладається на позивача, який стверджує наявність заборгованості та обсяг вимоги.
Аналізуючи матеріали справи, суд відзначає, що в наданих позивачем документах міститься договір про надання споживчого кредиту № 7778278 від 11.04.2024 та електронні підписи, а також витяг з реєстру боржників і реєстр прав вимоги за договором факторингу. Проте позивач не надав первинні документи на підтвердження факту передачі грошових коштів відповідачу (банківські виписки кредитодавця або позичальника, платіжні доручення, довідки платіжних систем, акти приймання-передачі коштів, виписки за картковим рахунком тощо), які є значущими для встановлення самого факту отримання відповідачем суми позики 25 000 грн.
Відсутність таких доказів має для справи принципове значення, оскільки за кредитним договором предметом зобов`язання є грошова сума, яку кредитодавець зобов`язувався передати позичальнику. Сам факт існування договору, навіть підписаного електронним підписом, не свідчить про фактичну передачу коштів.
Отже, позивач не довів обставину фактичного надання відповідачу коштів за кредитним договором споживчого кредиту № 7778278 від 11.04.2024.
Позивачем надано розрахунок загальної суми заборгованості станом на 31.12.2024 у сумі 103 500 грн із зазначенням складових: 25 000 грн тіло кредиту, 66 000 грн проценти, 12 500 грн пеня/штрафи.
Однак наявний у матеріалах справи розрахунок не містить достатньо деталізації для контролю за правильністю нарахувань: відсутні періоди нарахування відсотків, методика обчислення відсотків (покроковий розрахунок з датами), показники бази для нарахування пені/штрафів, формули та проміжні результати, які б дозволили суду перевірити відповідність нарахованих сум умовам договору та нормам законодавства.
Крім того, у договорах, наведених у матеріалах, пункт про штрафи сформульований у загальному вигляді, і позивач не надав первинних відомостей про настання підстав для кожного конкретного нарахування штрафу чи пені (дата фактичного прострочення, розмір нарахування за відповідний період, чи було списання, чи нарахування повторювалося тощо).
Відтак, наведеного розрахунку недостатньо для встановлення точного розміру заборгованості відповідно до вимог ЦК України та ЦПК України.
Матеріали справи містять договір факторингу № 21112024, витяг та реєстр боржників, в якому зазначено, що право вимоги до відповідача перейшло від ТОВ «Авентус Україна» до ТОВ «ФК «ЄАПБ».
Крім того, відсутні докази того, що первісний кредитор ТОВ «Авентус Україна» фактично надав відповідачу суму кредиту, що має важливе значення, оскільки у разі якщо первісний кредитор не передав коштів позичальнику, то й право вимоги щодо факту повернення коштів, які не були передані, не може бути здійснено новим кредитором.
Таким чином, хоча наявність договору факторингу та відповідного реєстру є однією із передумов для переходу права вимоги, надані документи не дають можливості суду з достатньою переконливістю встановити факт належного правонаступництва та його обсяг у частині, що впливає на розмір та правомірність вимоги.
Відтак у суду відсутні належні та достатні докази на підтвердження фактичної передачі відповідачу грошових коштів у розмірі 25 000 грн за договором № 7778278 від 11.04.2024.
Оскільки ця обставина є ключовою для задоволення позову, її недоведеність тягне за собою неможливість ухвалення рішення про задоволення позовних вимог.
Суд, керуючись принципом належного доказування, не встановив на підставі наданих доказів наявність заборгованості, яку вимагає позивач стягнути з відповідача у сумі 103 500 грн.
Отже, суд, з`ясувавши фактичні обставини у справі, на які позивач посилається, як на підставу своїх вимог, дослідивши та оцінивши докази у справі, проаналізувавши норми матеріального та процесуального права, які регулюють спірні правовідносини, вважає, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами обставину порушення його права у правовідносинах із ОСОБА_1 щодо стягнення коштів за зобов`язаннями, які виникли за кредитним договором № 7778278 від 11.04.2024. Отже, вимоги позивача щодо захисту його порушених прав у правовідносинах із ОСОБА_1 задоволенню не підлягають.
Розподіл судових витрат
Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Частини 1, 2 ст. 141 ЦПК України визначають, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до ч. 8 ст. 141 розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Відтак, зважаючи на відмову суду у задоволенні позовних вимог, судові витрати слід покласти на позивача.
Керуючись ст. 2, 12, 13, 76, 79, 81, 83, 141, 247, 258, 259, 263-265, 280-289 ЦПК України, ст. 207, 526, 546, 626, 628, 634, 638, 1046, 1048, 1050, 1054, 1055 ЦК України, суд
Відмовити повністю у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у сумі 103 500 грн за кредитним договором № 7778278 від 11.04.2024, укладеним між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Одеського апеляційного суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Відомості про учасників справи:
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 , тел. НОМЕР_3
Суддя
Подільського міськрайонного суду
Одеської області Андрій ДЗЮБИНСЬКИЙ