Справа № 162/647/25 Головуючий у 1 інстанції: Цибень О. В.
Провадження № 22-ц/802/1181/25 Доповідач: Карпук А. К.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 листопада 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Карпук А.К.

суддів Бовчалюк З.А., Здрилюк О. І.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг партнерс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 подану її представником ОСОБА_2 на рішення Любешівського районного суду Волинської області від 28 серпня 2025 року в складі судді Цибень О. В.,

В С Т А Н О В И В :

В травні 2025 року товариство з обмеженою відповідальністю «Факторинг партнерс» (надалі - ТОВ «Факторинг партнерс») звернулося до суду із зазначеним позовом посилаючись на те, що 10 серпня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Київська торгово-інвестиційна компанія» (надалі - ТОВ «Київська торгово-інвестиційна компанія») та відповідачем було укладено електронний кредитний договір №39. за умовами якого відповідач отримала у борг грошові кошти в розмірі 3000 грн., які зобов`язалася повернути та сплатити проценти за користування ними. ТОВ «Київська торгово-інвестиційна компанія» свої зобов`язання за цим договором виконало, надало відповідачу кредит в обумовленому розмірі. У порушення умов договору ОСОБА_1 свої зобов`язання за договором не виконала, кредит не повернула, проценти не сплатила в наслідок чого утворилась заборгованість в розмірі 7684,80 гривень, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредита) 3000 гривень; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 4684,80 гривень.

18.12.2023 укладено договір №18/12-2023, відповідно до якого ТОВ «Київська торгово-інвестиційна компанія» відступило на користь ТОВ «Факторинг партнерс» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, у тому числі, за договором №39. Таким чином ТОВ «Факторинг партнерс» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 7684,80 гривень.

17 червня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» (далі ТОВ «Мілоан») та ОСОБА_1 укладено договір про споживчий кредит № 3673095, за умовами якого відповідач отримала у борг грошові кошти в розмірі 15000 грн., які зобов`язалася повернути та сплатити проценти за користування ними. ТОВ «Мілоан» свої зобов`язання за цим договором виконало, надало відповідачу кредит в обумовленому розмірі. У порушення умов договору ОСОБА_1 свої зобов`язання за договором не виконала, кредит не повернула, проценти не сплатила.

15.12.2021 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт капітал» укладений договір факторингу № 15/12-2021-22, 10.03.2023 між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект центр» укладений договір факторингу № 10-03/2023/01, 18.02.2025 між ТОВ «Коллект центр» та позивачем укладений договір факторингу № 18-02/25, за умовами яких право вимоги до відповідача за угодою № 3673095 від 17.06.2021 перейшло до ТОВ «Факторинг партнерс» у сумі 71101,93 гривень, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредита) 10835 гривень; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 59216,93 гривень; заборгованість за комісіями 1050 гривень.

З огляду на викладене, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитними договорами у загальному розмірі 78786,73 грн.

Рішенням Любешівського районного суду Волинської області від 28 серпня 2025 року позов задоволено частково.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Факторинг партнерс» заборгованість за договорами № 3673095 від 17.06.2021 у розмірі 71101,93 гривень та № 39 від 10.08.2021 у розмірі 7684,80 гривень у загальному розмірі 78786 (сімдесят вісім тисяч сімсот вісімдесят шість) гривень 73 копійки.

У задоволенні вимоги про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Факторинг партнерс» 25000 гривень витрат, пов`язаних з правничою допомогою, - відмовити.

Сплачений ТОВ «Факторинг партнерс» судовий збір у сумі 2422 гривень 40 копійок компенсувати за рахунок держави.

Не погоджуючись із рішеннями суду першої інстанції, представник відповідача подав апеляційну скаргу, у якій покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить його скасувати в частині задоволених позовних вимог, ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у цій частині.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивачем пропущеного строк позовної давності для звернення до суду. Відповідача жодним чином не було повідомлено про відступлення права вимоги. Також представник відповідача зазначив, що позивачем нараховано відсотки за користування кредитом поза межами строку кредитування.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу просить рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки ціна позову в даній справі (78786,73 грн.) менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, її апеляційний розгляд здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

За змістом частин четвертої та п`ятої статті 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Датою ухвалення постанови у даній справі є 21.11.2025, тобто дата складення повного судового рішення.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції необхідно змінити з таких підстав.

Щодо кредитного договору №3673095 від 17 червня 2021 року.

З матеріалів справи вбачається, що 17.06.2021 між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 було укладено в електронній формі договір про споживчий кредит № 3673095 шляхом подання відповідачем в особистому кабінеті на сайті ТОВ «Мілоан» заявки на отримання кредиту № 3673095, що також підтверджується копією анкети-заяви.

За змістом п.6.1, п.7.1 договору, договір укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Мілоан» та набуває чинності з моменту його укладення в електронній формі, а права та обов`язки сторін, що ним обумовлені - з моменту отримання кредиту.

Укладення ТОВ «Мілоан» кредитного договору з позичальником в електронній формі юридично є еквівалентним отриманню ТОВ «Мілоан» ідентичного за змістом кредитного договору, який підписаний власноручним підписом позичальника, у зв`язку з чим створює для сторін такі ж правові зобов`язання та наслідки (п.6.4 договору). Цей договір прирівнюється до такого, що укладений у письмовій формі (п. 6.5 договору).

Відповідно до п.1.2 договору було визначено суму (загальний розмір) кредиту в розмірі 15000,00 грн у валюті: Українські гривні. Кредит надавався строком на 30 днів з 17.06.2021. Згідно з п.1.4 договору термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом (дата платежу) до 17.07.2021.

Згідно з пунктом 1.5.1 кредитного договору комісія за надання кредиту 1050 грн., яка нараховується за стовкою 7,00 відсотків від суми кредиту одноразово.

Пунктом 1.5.2. кредитного договору встановлено, що проценти за користування кредитом: 9000,00 грн., які нараховуються за ставкою 2,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом.

Відповідно до п.1.6 договору стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Пунктом 1.7 договору передбачено, що тип процентної ставки за цим Договором, фіксована. Особливості нарахування процентів визначені пунктами 2.2,.2.3 цього Договору.

Позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом не пізніше терміну, передбаченого п. 1.4. договору (пп 2.4.1).

Відповідно до додатку № 1 до кредитного договору № 3673095 від 17.06.2021 «Графік платежі» заборгованість ОСОБА_1 за вказаним договором мала бути сплачена 17.07.2021 в розмірі 25050, 00 грн з яких: 15000 грн - кредит, 9000 грн - проценти., 1050 грн комісія за надання кредиту.

На виконання умов укладеного договору, 17.06.2021 ТОВ «Мілоан» було перераховано ОСОБА_1 на її банківську картку 15000,00 грн, що підтверджується квитанцією № від 17.06.2021, призначення платежу: «кошти згідно договору 3673095».

З відомості про щоденні нарахування та погашення вбачається, що станом на 16.11.2021 заборгованість за кредитним договором становить 32637,68грн. з них 10835,00 грн - кредит, 20752,68 грн - проценти., 1050 грн комісія за надання кредиту.

15.12.2021 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено Договір факторингу № 15/12-2021-22, відповідно умов якого ТОВ «Мілоан» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право грошової вимоги до позичальників, в тому числі до ОСОБА_1 за договором про споживчий кредит №3673095 від 17.06.2021 на загальну суму заборгованості за кредитом 32637,68 грн.

Як видно із розрахунку ТОВ «Вердикт Капітал» станом на 10 березня 2023 року за відповідачем значилась заборгованість по тілу кредиту 10835 грн, по відсоткам станом на дату відступлення права вимоги в розмірі 20752,68 грн, нараховані відсотки за період з 15.12.2021 по 23.02.2022 в розмірі 38464,25 грн, загальна сума 71101,93грн.

10 березня 2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Цент» укладено Договір про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги № 10-03/2023/01, за яким ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги до боржників, в тому числі за вищевказаним Договором про споживчий кредит, що укладений між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 , що підтверджується Договором про відступлення (купівлю продаж) прав вимоги № 10-03/2023/01, реєстром боржників до Договору, актом прийому-передачі реєстру боржників.

18 лютого 2025 року між ТОВ «Коллект Цент» та ТОВ «Факторинг партнерс» укладено Договір про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги №18-02/25, згідно з яким, ТОВ «Коллект Цент» відступило право вимоги до боржників, в тому числі за кредитним договором №3673095 від 17.06.2021 укладений між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 , що підтверджується Договором про відступлення (купівлю продаж) прав вимоги № 18-02/25, реєстром боржників до Договору, актом прийому-передачі реєстру боржників.

Факт підписання договору позики сторонами, його відповідності Закону України «Про електронну комерцію», отримання кредитних коштів та факту переходу від ТОВ «Мілоан» до ТОВ «Вердикт Капітал», від ТОВ «Вердикт Капітал» до ТОВ «Коллект Цент», а в подальшому до ТОВ «Факторинг партнерс», прав вимоги за цим договором, сторонами не оспорюється, а встановлені в цій частині рішення суду першої інстанції обставини справи відповідачем не оскаржуються.

Оскільки рішення в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту за договором про споживчий кредит №3673095 від 17.06.2021 в сумі 10835грн та в частині стягнення заборгованості за комісією в сумі 1050грн не оскаржується, то відповідно до норм ст. 367 ЦПК України апеляційним судом у цій частині рішення не переглядається та на предмет законності й обґрунтованості не перевіряється.

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача процентів за користування кредитними коштами за договором про споживчий кредит №3673095 від 17.06.2021 в розмірі 59216,93 грн., суд першої інстанції встановивши, що такі нараховані відповідно до умов договору, а тому підлягаю стягненню.

Колегія суддів не повністю погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно зі статтею 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Термін «користування чужими грошовими коштами» може використовуватися у двох значеннях.

Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу.

Друге значення - прострочення виконання грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України врегульовано правовідносини щодо сплати процентів саме за правомірне користування чужими грошовими коштами, коли боржник одержує можливість законно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. А саме - протягом строку кредитування, визначеному в кредитному договорі.

Про таке зазначено у правових висновках Верховного Суду, викладених в постанові від 23.05.2018 по справі № 910/1238/17.

За умовами укладеного договору про споживчий кредит №3673095 від 17.06.2021 строк кредитування становить 30 днів, з моменту отримання кредиту (з 17.06.2021 по 17.07.2021).

Проценти за користування кредитом: 9000 грн., які нараховуються за ставкою 2,00% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку кредитування (п. 1.5.2). Водночас, згідно з п. 1.6 стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5,00% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом (п. 1.6).

У п. 2.3.1 договору визначено, що продовження вказаного у п.1.3. договору строку кредитування може відбуватись на пільгових або стандартних (базових) умовах таким чином:

Згідно з п. 2.3.1.1 договору для продовження строку кредитування на пільгових умовах позичальник має вчинити дії, передбачені Розділом 6 Правил надання фінансових кредитів, що розміщені на веб-сайті. Для продовження строку кредитування за цим пунктом позичальник має вчинити дії, передбачені розділом 6 Правил. Можливі періоди продовження строку кредитування, максимальні ставки комісії за управління та обслуговування кредиту у відсотках від поточного залишку кредиту: 3 дні 3,00%; 7 днів 5,00% комісії; 15 днів 10,00% комісії. Якщо позичальник здійснює продовження строку (пролонгацію) напільгових умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду, на який продовжено строк кредитування нараховуються за ставкою, визначеною п. 1.5.2 Договору.

Пунктом 2.3.1.2 договору передбачено пролонгацію на стандартних (базових) умовах. Так, позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день, шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз, коли позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування позивальником у спосіб, вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється за кількістю днів, що залишилась до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів. Користування кредитними коштами припиняється, якщо у позичальника відсутня заборгованість перед кредитодавцем за кредитом (тілом кредиту). Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на стандартних (базових) умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк кредитування, нараховуються за стандартною (базовою) процентною ставкою, наведеною в п. 1.6 договору. У випадку, якщо позичальник протягом періоду, на який продовжено строк кредитування (пролонгацію) на стандартних (базових) умовах вчинить дії для продовження строку кредитування на пільгових умовах, які дії зупиняють строк пролонгації на стандартних (базових) умовах до моменту спливу строку пролонгації на пільгових умовах.

У випадку, якщо Позичальник протягом періоду, на який продовжено строк кредитування (пролонгації) на стандартних (базових) умовах вчинить дії для продовження строку кредитування на пільгових умовах, такі дії зупиняють строк пролонгації на стандартних (базових) умовах до моменту спливу строку пролонгації на пільгових умовах.

Викладені вище умови договору свідчать про те, що сторони передбачили порядок продовження строку кредитування та умови і строк нарахування процентів за користування кредитом.

Відповідно до пункту 2.4.1 позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом не пізніше терміну передбаченого пунктом 1.4 (у даному випадку 17.07.2021), а у випадку пролонгації не пізніше дати завершення періоду на який продовжено строк кредитування.

У випадку, якщо станом на дату закінчення строку кредитування (настання дати повернення кредиту) будуть існувати будь-які боргові зобов`язання Позичальника за цим Договором, в тому числі, але не виключно, плата за кредит, пеня та/або інші платежі на користь Кредитодавця встановлені умовами цього Договору, то така заборгованість повинна бути сплачена Позичальником одночасно з поверненням кредиту в термін, передбачений пунктом 1.4 Договору або у дату завершення періоду пролонгації. Якщо заборгованість не буде погашена після завершення строку кредитування визначеного згідно з пунктами 1.3 та 2.3 цього Договору, виконання зобов`язань зі сплати платежів вважається простроченим Позичальником та передбачає настання наслідків обумовлених розділом 4, пунктом 3.2.5 Договору (пункт 2.4.2 Договору).

Водночас, пунктом 4.2 розділу 4 кредитного договору сторони погодили, що у разі прострочення позичальником зобов`язань зі сплати заборгованості згідно з умовами цього договору, кредитодавець починаючи з дня наступного за датою спливу строку кредитування, з урахуванням пролонгацій та оновлених графіків платежів, що складаються у зв`язку з продовженням строку кредитування (пролонгацією), має право (не обов`язок) нарахувати проценти за стандартною (базовою) ставкою передбаченою пунктом 1.6 Договору в якості процентів за порушення грошового зобов`язання, передбачених статтею 625 Цивільного кодексу України. У випадку нарахування процентів, вважається, що ця умова договору встановлює інший розмір процентів в розумінні частини другої статті 625 Цивільного кодексу України, на рівні стандартної (базової) ставки, передбаченої пунктом 1.6 Договору. Обов`язок позичальника по сплаті таких процентів настає після відповідної вимог

Тобто в даному випадку кожен день автопролонгації є новою датою повернення кредиту.

Як встановлено судом першої інстанції та не заперечується відповідачем, станом на 17.07.2021 кредит не було повернуто, і вона продовжувала користуватись кредитними коштами.

Із дослідженої апеляційним судом відомості про щоденні нарахування та погашення вбачається, що первинним кредитором (від ТОВ «Мілоан») проценти за користування кредитом за період з 18.06.2021 по 17.07.2021 нараховувались відповідно до п. 1.5.2 договору в розмірі 2% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом - 300 грн на день.

16.07.2021 відповідач ОСОБА_1 сплатила 5925 грн, з яких 1500 грн тіла кредиту, 1500 грн комісії за пролонгацію, 2925 грн процентів.

В подальшому з урахуванням сплати відповідачем ОСОБА_1 , як тіла кредиту, процентів та комісії за пролонгацію, проценти за користування кредитом ТОВ «Мілоан» нараховувались відповідно до пунктів 1.5.2, 2.3.1.1, .2.3.1.2 договору за період з 18.07.2021 по 16.11.2021.

Враховуючи визначений кредитним договором строк кредитування (до 17.07.2021), пролонгацію строку кредитування відповідачем, шляхом сплати частини заборгованості та комісії за пролонгацію (по 03.10.2021, відповідно до п. 2.3.1.1 кредитного договору), а також визначений пунктом 2.3.1.2 договору порядок пролонгації строку кредитування з урахуванням користування ОСОБА_1 кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій відповідно до п. 2.3.1.1 кредитного договору) апеляційний суд дійшов висновку, що строк кредитування закінчився 02.12.2021 (60 днів з 03.10.2021).

Частиною першою статті 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13 та від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16 зазначено, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

З наведеного вбачається, що протягом дії договірних відносин, розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором та протягом дії останнього сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору, а після закінчення строку договору, у випадку наявності невиконаного грошового зобов`язання, у кредитора виникає право вимоги відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України.

При цьому, очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за «користування кредитом» поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними.

Невиконання зобов`язання з повернення кредиту не може бути підставою для отримання позичальником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу, а отже - і для виникнення зобов`язання зі сплати процентів відповідно до статті 1048 ЦК України.

За таких обставин надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до статті 1048 ЦК України поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту вочевидь порушить баланс інтересів сторін - на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондує жодному праву кредитодавця.

Відповідна правова позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16.

З долученого до позовної заяви розрахунку заборгованості підготовленого ТОВ «Вердикт Капітал» вбачається, що визначаючи розмір заборгованості зі сплати процентів за кредитним договором №3673095 від 17.06.2021 товариство нарахувало заборгованість відповідача по відсотках за період з 15.12.2021 по 23.02.2022 в розмірі 38464,25 грн.

Однак, як зазначено вище, строк кредитування закінчився 02.12.2021, тобто нарахування процентів за користування кредитом після закінчення строку повернення кредиту (за період з 15.12.2021 по 23.02.2022), є безпідставним, оскільки право кредитодавця нараховувати передбачені кредитним договором проценти за кредитом припинилось після спливу визначеного договором строку кредитування.

Відтак, розмір відсотків, за користування кредитом у межах строку дії договору (з 18.06.2021 по 02.12.2021) складає 20752,68 грн., тому саме ця сума і підлягає стягненню на користь позивача, тобто заборгованість відповідача ОСОБА_1 за договором про споживчий кредит №3673095 від 17.06.2021 становить 32637,68 грн (10835 грн тіло кредиту + 20752,68 грн проценти + 1050 грн комісія), які підлягають стягненню.

Щодо кредитного договору №39 від 10.08.2021.

10.08.2021 між ТОВ «Київська торгово-інвестиційна компанія» (Позикодавець) та ОСОБА_1 (Позичальник) було укладено договір позики №39.

Відповідно до п.1.1 договору, на підставі Заявки на позику від 10.08.2021, підписаної Позичальником за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, позикодавець надає позичальнику на умовах строковості, зворотності, платності грошові кошти на суму у загальному розмірі 3000.00 грн., які у випадку проведення пролонгації/ реструктуризації заборгованості направляються на погашення заборгованості за Договором позики №39 від 10.08.2021, укладеного між сторонами (далі позика), на строк 30 календарних днів під проценти, вказані в п. 1.1.1., а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві позику та сплатити зазначені проценти. Договір діє до повного виконання позичальником своїх зобов`язань за цим Договором.

Відповідно до п.п.1.1.1. Договору позики сторони погодили тип процентної ставки «фіксована». Процентна ставка за користування коштами кредиту залежить від фактичного виконання позичальником умов договору та становить:

- знижена процентна ставка, фіксована, становить 2,19 % за день (800.00% річних) від суми позики в межах строку надання позики, зазначеного в п. 1.1. цього Договору, якщо в цей строк споживач здійснить повне погашення заборгованості або здійснить таке погашення протягом 1 календарного дня, що слідує за датою закінчення такого строку;

- стандартна процентна ставка, фіксована, становить 2.60% за день (950.00% річних) від суми позики та застосовується в межах строку надання позики, зазначеного в п.1.1. цього Договору, якщо позичальник не виконав умови, зазначені в п.п.1.1.1.1. Договору для застосування зниженої процентної ставки, та у межах періоду прострочення, але не більше 30 календарних днів поспіль з моменту виникнення прострочення, що застосовується відповідно до абз.2 ч.1 ст. 1048 ЦК України.

Положеннями п.2.1. Договору позики встановлено, що позика надається позичальнику шляхом перерахування позикодавцем позики на банківський картковий рахунок позичальника за реквізитами його банківської платіжної картки, зазначений у реєстраційній анкеті клієнта-позичальника.

Пунктом 2.2. Договору позики встановлено, що датою надання позики є дата списання грошових коштів з поточного рахунку позикодавця на банківський картковий рахунок позичальника, передбачений у п.2.1. цього договору.

Згідно з п.2.3. Договору позики у випадку проведення сторонами пролонгації/реструктуризації заборгованості за раніше укладеним Договором позики, позика позичальнику надається шляхом погашення позикодавцем заборгованості за раніше укладеним Договором позики та проведення відповідних бухгалтерських проводок в системі з одночасним формуванням позичальником заборгованості за цим договором в розмірі, що дорівнює не погашеній заборгованості за попереднім договором позики.

Положеннями п.3.1. Договору позики передбачено, що позичальник здійснює повернення позики і сплачує проценти згідно із загальними умовами та відповідно до графіку платежів (Додаток №1 до цього Договору, є його невід`ємною частиною та підписується позичальником за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором у вигляді СМС-коду). Графік платежів розміщується в особистому кабінеті позичальника на сайті системи.

Згідно з додатками №1 та №2 до договору від 10.08.2021, загальна вартість кредиту становіть 4972,50 грн та складається із суми кредиту в сумі 3000 грн та процентів за користування кредитом в сумі 1972,50 грн.

Додатком № 1 до договору позики № 39 від 10.08.2021 є Графік платежів 39-1, у якому визначено дата дії позики з 10.08.2021 до 08.09.2021, процентна ставка 800% річних (2,19% в день), сума позики 300 грн. та сума відсотків у день 65,75грн.

Розрахунок загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки за договором є Додатком № 2 до договору позики 39 від 10.08.2021, та в ньому визначено реальну річну процентну ставку - 49905%, загальну вартість кредиту - 4972 грн. 50 коп.

Також позивачем надано Паспорт позики від ТОВ «Київська торгово-інвестиційна компанія», який містить умови аналогічні умовам погодженим сторонами у договорі позики № 5 39 від 10.08.2021 та Додатках № 1 та № 2 до нього.

Договір позики № 39 від 10.08.2021, Графік платежів, Розрахунок загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки, Паспорт позики - підписані ОСОБА_1 електронним підписом одноразовим ідентифікатором (смс-код) 7563.

Відповідно до довідки сервісу онлайн платежів iPay.ua, 10.08.2021 о 15:53:35 було успішно перераховано та зараховано на платіжну картку клієнта, маска картки НОМЕР_1 , номер транзакції в системі iPay.ua - 102329930, грошові кошти в сумі 3000 грн.

Згідно з довідкою по договору позики №39 від 10.08.2021, яка видана директором ТОВ «Київська торгово-інвестиційна компанія», 10.08.2021 ОСОБА_1 видано позику у сумі 3000 грн; з 10.08.2021 по 08.09.2021 нараховано проценти по 65,75 грн за кожен день; 10.09.2021 нараховано проценти 526 грн.; з 11.09.2021 по 08.10.2021 нараховано проценти по 78,08 грн за кожен день; загальна сума заборгованості складає 7684 грн 80 коп.

18.12.2023 року між ТОВ «Київська торгово-інвестиційна компанія» та ТОВ «Факторинг Партнерс» було укладено Договір факторингу № 18/12-2023, відповідно до якого ТОВ «Київська торгово-інвестиційна компанія» відступило на користь ТОВ «Факторинг Партнерс» права грошової вимоги до Боржників за Договорами позики, у т.ч. за Договором позики № 39 від 10.08.2021, що укладений між ТОВ «Київська торгово-інвестиційна компанія» та позичальником, яким є ОСОБА_1 , що підтверджується копією даного договору та копією реєстру боржників до Договору факторингу № 18/12-2023 від 18 грудня 2023 року.

Факт підписання договору позики сторонами, його відповідності Закону України «Про електронну комерцію», отримання кредитних коштів та факту переходу від ТОВ «Київська торгово-інвестиційна компанія» до ТОВ «Факторинг партнерс», прав вимоги за цим договором, сторонами не оспорюється, а встановлені в цій частині рішення суду першої інстанції обставини справи відповідачем не оскаржуються.

Оскільки рішення в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту за договором про споживчий кредит № 39 від 10.08.2021 в сумі 3000грн не оскаржується, то відповідно до норм ст. 367 ЦПК України апеляційним судом у цій частині рішення не переглядається та на предмет законності й обґрунтованості не перевіряється.

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача процентів за користування кредитними коштами за договором про споживчий кредит № 39 від 10.08.2021 в розмірі 4684,80 грн., суд першої інстанції дійшов висновку, що такі нараховані відповідно до умов договору, а тому підлягають стягненню.

Колегія суддів не повністю погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно зі статтею 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Термін «користування чужими грошовими коштами» може використовуватися у двох значеннях.

Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу.

Друге значення - прострочення виконання грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України врегульовано правовідносини щодо сплати процентів саме за правомірне користування чужими грошовими коштами, коли боржник одержує можливість законно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. А саме - протягом строку кредитування, визначеному в кредитному договорі.

Про таке зазначено у правових висновках Верховного Суду, викладених в постанові від 23.05.2018 по справі № 910/1238/17.

Відповідно до умов кредитного договору № 39 від 10.08.2021 позикодавець надає на умовах строковості, зворотності, платності грошові кошти на суму в загальному розмірі 3000 грн., на строк 30 календарних днів під проценти, а позичальник зобов`язується повернути позику та сплатити проценти.

Згідно з умовами договору позики сторони погодили тип процентної ставки - фіксована. Процентна ставка за користування коштами кредиту залежить вiд фактичного виконання Позичальником умов договору та становить:

знижена процентна ставка, фіксована 2.19% за день (800.00% річних) від суми Позики у межах строку надання Позики, зазначеного в пункті 1.1 цього Договору, якщо в цей строк Споживач здійснить повне погашення заборгованості або здійснить таке погашення протягом 1 календарних днів, що слідують за датою закінчення такого строку (п. 1.1.1.1 договору);

стандартна процентна ставка, фіксована 2.60% за день (950.00% річних) від суми Позики застосовується: - у межах строку надання позики, зазначеного в пункті 1.1 цього Договору, якщо позичальник не виконав умови зазначені в пп 1.1.1.1 Договору для застосування зниженої процентної ставки, та - у межах періоду прострочення, але не більше 30 календарних днiв поспiль з моменту виникнення прострочення, що застосовується відповідно до абз.2 част.1 статті 1048 Цивільного кодексу України (п. 1.1.1.2 договору).

За змістом ст. 1048 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Як встановлено вище, умовами Договору позики №39 від 10.08.2021 визначено, що позика у сумі 3000 грн. надається відповідачці на строк 30 днів зі сплатою фіксованої процентної ставки у розмірі 2.19 % в день або 2,60% в день у разів повного погашення заборгованості або здійснить таке погашення протягом 1 календарних днів, що слідують за датою закінчення такого строку, тобто в межах строку кредитування відповідачці мали бути нараховані відсотки у сумі 1972,52 грн. (3000 грн. х 2,19% х 30 днів) або 2340 грн. (3000 грн. х 2,60% х 30 днів) у разі не виконання вимог п. 1.1.1.1 договору.

Оскільки відповідачка не виконала вимог для застосування зниженої процентної ставки (п.1.1.1.1 договору), тому у позивача виникло право нараховувати заборгованість з процентів за стандартною процентною ставкою - 2,60% у межах строку кредитування з 10.08.2021 до 08.09.2021.

Отже, підстав для стягнення відсотків, що нараховані первісним кредитором за період з 09.09.2021 по 08.10.2021, немає, а заявлені позовні вимоги за зазначений період задоволенню не підлягають, оскільки такі нарахування здійснені поза межами строку кредитування.

Відтак, розмір відсотків за користування кредитом у межах строку дії договору (з 09.09.2021 по 08.10.2021) складає 2340 грн., а загальна сума заборгованості за договором позики № 39 від 10.08.2021 становить 5340 гривень.

Враховуючи зазначене вище, висновок суду першої інстанції про підставність позовних вимог ТОВ «Факторинг партнерс» до ОСОБА_1 в частині стягнення з неї заборгованості за кредитним договором №3673095 від 17.06.2021 в розмірі 71101,93 грн та заборгованості за договору позики №39 від 10.08.2021 в розмірі 7684,80 грн, є таким, що зроблений без належного з`ясування дійсних обставин справи, дослідження та оцінки наданих сторонами доказів.

Доводи апеляційної скарги про нарахуванням позивачем заборгованості зі сплати процентів поза межами строку кредитування за вказаним кредитним договором відповідають фактичним обстаивнам справи.

Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги щодо пропуску позивачем строку позовної давності з огляду на таке.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

При цьому відповідно до частин першої та п`ятої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Разом з тим згідно із частинами третьою, четвертою статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12.03.2020 на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався.

Законом України від 30.03.2020 №540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».

У пункті 12 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30.03.2020 № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19).

Виходячи із взаємозв`язку норм права, які були прийняті органом законодавчої влади в Україні під час дії карантину, введеного Урядом України у зв`язку із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), цілей, з метою яких ці норми впроваджені, а також з метою недопущення безпідставного звуження прав учасників цивільних правовідносин, колегія суддів дійшла висновку, що пункт 12 Перехідних і прикінцевих положень ЦК України щодо продовження під час карантину строків загальної і спеціальної позовної давності, передбачених статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, підлягає застосуванню у тому випадку, коли строк позовної давності не сплив на момент встановлення карантину на території України (12.03.2020).

Закон № 540-ІХ передбачив, що моментом, з якого продовжується позовна давність (у тому числі передбачена статтями 257, 258 ЦК України), є запровадження карантину відповідно до Постанови № 211, тобто 12.03.2020. А тому у разі, якщо сплив позовної давності мав би настати з 12.03.2020, а позивач звернувся до суду після цього моменту, але до закінчення карантину, позовна давність не може вважатись пропущеною, а суд не має підстав для застосування статті 267 ЦК України (наслідки спливу позовної давності). Така позиція наведена в постанові Верховного Суду від 30.11.2023 у справі №27/55(914/4078/21).

Закон № 540-ІХ містить пряму вказівку на продовження позовної давності на строк дії карантину, який відповідно до Постанови № 211 починається саме з 12.03.2020.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 № 651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» відмінено з 24 години 00 хвилин 30.06.2023 на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Відповідно до пункту 19 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.

Воєнний стан в Україні запроваджено Указом Президента «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ, з 05:30 24.02.2022 строком на 30 діб, в подальшому його дія продовжувалася і триває на цей час.

Як визначено вище, строк кредитування за кредитним договором №3673095 від 17.06.2021 закінчився 02.12.2021, а за договором позики №39 від 10.08.2021 08.10.2021, тому право на позов виникло 02.12.2021 та 08.10.2021 відповідно, тобто після введення карантину 12.03.2020, а тому строк позовної давності не сплив.

Колегія суддів приймає до уваги доводи представника відповідача, щодо неповідомлення боржника письмово про відступлення права вимоги новому кредитору, однак такі доводи не є підставою для скасування постанови суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Так, відповідно до правової позиції, яка викладена у постанові Верховного Суду від 29 травня 2018 року у справі №910/14716/17, законодавець відокремлює надання боржником згоди на заміну кредитора у зобов`язанні та письмове повідомлення боржника про таку заміну, а відповідно і визначає різні правові наслідки недотримання вказаних вимог.

Відсутність згоди боржника на заміну кредитора у зобов`язанні, якщо обов`язковість такої згоди передбачено договором, є підставою для визнання недійсним на підставі ч. 1 ст. 203 ЦКУ договору про відступлення права вимоги, оскільки у такому випадку договір про відступлення права вимоги суперечить приписам ч. 1 ст. 516 ЦКУ.

Неповідомлення боржника про заміну кредитора у зобов`язанні не має наслідком недійсність правочину про заміну кредитора, однак тягне за собою ризик настання для нового кредитора несприятливих наслідків, зокрема визначених ч. 2 ст. 516 ЦКУ та ч. 2 ст. 518 ЦКУ.

Таким чином, відповідач, поки він не був письмово повідомлений про заміну кредитора, хоча і не звільняється від виконання зобов`язання, але мав право висунути проти нового кредитора заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент пред`явлення йому вимоги новим кредитором або, якщо він виконав свій обов`язок до пред`явлення йому вимоги новим кредитором, - на момент його виконання, а виконання відповідачем як боржником свого обов`язку первісному кредиторові у такому випадку є належним виконанням.

Отже, законом передбачені спеціальні правові наслідки неповідомлення боржника про заміну кредитора у зобов`язанні. Неповідомлення боржника про заміну кредитора не тягне за собою визнання договору відступлення недійсним.

Єдиним наслідком такого неповідомлення є ризик для кредитора у вигляді можливості виконання боржником свого обов`язку на користь попереднього кредитора. І це більше стосується добровільного виконання зобов`язання, а не стягнення з боржника сум в примусовому порядку.

Разом з тим, матеріали справи не містять доказів належного виконання відповідачем, як боржником зобов`язань на користь первісного кредитора або на користь позивача у даній справі. Більш того, такі наслідки стосуються добровільного виконання рішення.

Відповідно до статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Вирішуючи позов в частині вимог про стягнення заборгованості за процентами, суд першої інстанції порушив норми матеріального права, неповно з`ясував обставини справи, зокрема, залишив поза увагою умови кредитних договорів, у зв`язку з чим неправильно розрахував розмір заборгованості за процентами, що потягло за собою неправильне визначення загальної заборгованості.

Тому рішення суд першої інстанції в частині стягнення кредитної заборгованості необхідно змінити, викласти резолютивну частину рішення в новій редакції.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України).

Згідно з положеннями п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю.

Відповідно до положень ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Зазначене стосується й випадку, коли рішення ухвалено на користь позивача, а відповідач звільнений від сплати судового збору.

Аналогічні висновки, викладені в постанові Верховного Суду України від 01 березня 2017 року у справі № 703/686/15-ц, КЦС Верховного Суду від 26 квітня 2022 року у справі № 726/490/21.

З матеріалів справи вбачається, що при зверненні з позовом до суду ТОВ «Факторинг партнерс» сплатило судовий збір у сумі 2422,40 грн., а відповідач звільнена від сплати судового збору звільнена на підставі п. 9 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

У зв`язку із частковим задоволенням позовних вимог, відповідно до вимог ст.141 ЦПК України понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви підлягають компенсації за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, пропорційно до задоволених вимог, а саме 48,20%, тобто 1167,60 грн.

При зверненні до суду з апеляційною скаргою підлягав сплаті судовий збір в розмірі 4542 грн., оскільки відповідач звільнена від сплати судового збору і апеляційна скарга відповідача задоволена частково, а саме 55,24%, тому з позивача необхідно стягнути в дохід держави 2352,76 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Подана представником позивача 23.10.2025 заява про повернення коштів з бюджету, в якій він просить повернути сплачений судовий збір в цій справі, у зв"язку з ухваленням судом першої інстанції рішення про часткове задоволення позову та у якому зазначено про компенсацію сплаченого судового збору за рахунок держави, посилаючись на Наказ Міністерства фінансів від 03.09.2013 № 787, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 25 вересня 2013 р. за № 1650/2418 "Про затвердження Порядку повернення (перерахування) коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів"(далі - Порядок), яким внесено зміни до ст. 7 Закону України "Про судовий збір" є безпідставною. Порядок, на який посилається заявник, не підлягає застосуванню у разі ухвалення судом рішення про компенсацію судових витрат за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Поняття "повернення судового збору" не тотожне поняттю "компенсації судових витрат".

Зокрема, статтею 7 Закону України "Про судовий збір" визначено підстави повернення сплаченого судового збору, у той час як приписами частини шостої статті 141 ЦПК України, яка підлягає застосуванню при розподілі судових витрат, визначено порядок компенсації судового збору у разі, якщо сторона звільнена від сплати судового збору і така компенсація здійснюється в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись статтями 268, 367, 368, 376, 382, 384 , 389 ЦПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 подану її представником ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Любешівського районного суду Волинської області від 28 серпня 2025 року в цій справі в частині стягнення кредитної заборгованості та стягнення судових витрат змінити, виклавши резолютивну частину рішення у новій редакції.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг партнерс» () заборгованість за договорами № 3673095 від 17 червня 2021 року у розмірі 32637,68 гривень та № 39 від 10.08.2021 у розмірі 5340 гривень у загальному розмірі 37977 (тридцять сім тисяч дев`ятсот сімдесят сім) гривень 68 копійки.

Компенсувати Товариству з обмеженою відповідальністю «Факторинг партнерс» () за рахунок держави в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви в розмірі 1167,60 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг партнерс» () в дохід держави судовий збір в розмірі 2352,76 грн.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді: