Справа №345/4158/25
Провадження № 2/345/1891/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12.11.2025 року м.Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді Кардаш О.І.

за участю секретаря судового засідання Боднар Н.Ю.

розглянувши у відкритому заочному судовому засіданні в залі суду в м. Калуші цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог: Служба у справах дітей Калуської міської ради про позбавлення батьківських прав,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, який мотивує тим, що з відповідачем по справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 05.05.1996 року. Від спільного проживання сторін у шлюбі народилося троє дітей: син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які в даний час є повнолітніми та дочка ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

В 2017 році відповідачка поїхала на заробітки за кордон і з того часу фактично покинула їхню сім`ю, спочатку телефонувала, однак згодом повідомила старшим синам, що не вернеться на Україну. Тому, позивач звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу, та 22.10.2018 року заочним рішення Калуського міськрайонного суду шлюб між ними розірвано. З того часу він продовжував проживати з 3-ма дітьми та займався утриманням та вихованням неповнолітньої дочки ОСОБА_5 .

Пізніше позивачу з соціальних мереж стало відомо про те, що відповідачка одружилася з громадянином Марокко . Таким чином відповідачка вже понад 8 років фактично самоусунулася від участі в житті дочки ОСОБА_5 , не цікавиться її утриманні та вихованням. Дочка проживає разом зі позивачем та перебуває на повному його утриманні.

Оскільки при постановленні рішення про розірвання шлюбу не було вирішено питання про місце проживання дитини, а фактично дитина проживає постійно зі батьком, тому в 2022 році вирішив узаконити місця проживання неповнолітньої дочки ОСОБА_5 шляхом визначення місця проживання неповнолітньої дочки в судовому порядку. Заочним рішенням Калуського міськрайонного суду від 23.02.2023 року позов задоволено та визначено місце проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 з батьком ОСОБА_1 .

Надалі позивач зазначає, що з часу винесення рішення про визначення місця проживання дочки нічого не змінилося, він і дальше виховує сам неповнолітню дочку ОСОБА_5 . Відповідачка вже більше 8 років не цікавиться дочкою, не допомагає матеріально, фактично самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків, не піклується про здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток дочки, не цікавиться її навчанням, не здійснює підготовку дитини до самостійного життя, зокрема, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, не піклується нею, не надає їй доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до внутрішнього світу дитини.

З даного приводу позивач звернувся до органу опіки і піклування Калуської міської ради в особі служби у справі дітей, адже дитина підростає і досягла такого віку, коли виникає потреба в оформленні різних документів, прийнятті рішень щодо освіти, медичного обслуговування тощо, і відсутність юридичного врегулювання статусу матері створює додаткові труднощі та перешкоди. Дитина бере участь у спортивних секціях, конкурсах, подає документи на різні програми та навчання - всюди потрібна згода обох батьків. Формальна присутність матері унеможливлює розвиток дитини.

Без позбавлення матері батьківських прав батько не може повноцінно вирішувати питання такі як оформлення медичних довідок (операції, вакцинація тощо), перетин кордону з дитиною (навіть для відпочинку чи лікування),вступу до спеціалізованого навчального закладу (наприклад, з проживанням та утриманням ),подачі заяв до фондів, благодійних програм, субсидій тощо.

Тому зважаючи на повну відсутність участі матері в житті дитини, вважає, що позбавлення її батьківських прав відповідає інтересам дитини, забезпечить стабільність її правового статусу та позбавить необхідності звертатися до матері щоразу при вирішенні важливих питань розвитку дитини.

Окрім того, висновком Служби у справах дітей від 11.06.2025 року встановлено, що в інтересах дитини буде доцільним позбавити матір ОСОБА_2 батьківських прав відносно не повнолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Тому, позивач змушений звернутися до суду та просить позбавити відповідача батьківських прав відносно дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 07.08.2025 року відкрито загальне позовне провадження, запропоновано відповідачу у п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії ухвали подати відзив на позов з доказами на підтвердження обставин, що підтверджують заперечення проти позову.

Представник позивача - адвокат Кобзан Р.М. та позивач ОСОБА_8 в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили позов задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечують.

Відповідачка в судове засідання не з`явилася з невідомих для суду причин, відзиву на позов не подавала, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялася у передбаченому законом порядку, про що свідчать розписки про направлення судових повісток та їхнє повернення за терміном зберігання (а.с.57-59).

Представник третьої особи без самостійних вимог в.о. начальника служби у справах дітей Калуської міської ради Гвоздецька І. подала заяву про розгляд справи у їхній відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, при винесенні рішення просила врахувати якнайвищі інтереси неповнолітньої ОСОБА_5 та Висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно її доньки. (а.с.46).

Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України.

Суд, вислухавши думку учасників процесу, показання свідків, дослідивши письмові матеріали справи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні, дійшов наступного висновку.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Матеріалами справи встановлено, що сторони по справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 05.05.1996 року по 22.10.2018, як вбачається з рішення Калуського міськрайонного суду шлюб між сторонами розірвано (а.с.11). В даному шлюбі у сторін народилася дочка ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 8). У відповідності до рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 23.02.2023 року у цивільній справі №345/4362/22 про вирішено питання щодо визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.13-14).

Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов від 21.05.2025р. №13 складеного старостою Тужилівського старостинського округу встановлено, що ОСОБА_1 , проживає за адресою АДРЕСА_1 в приватному будинку, який належить повнолітньому синові, де на утриманні батька перебуває неповнолітня дочка ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3, яку виховує самостійно. Мама дочки, колишня дружина ОСОБА_2 , по місцю реєстрації відсутня більше 8 років, вихованням дочки не займається (а.с.18).

Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов проживання здобувача освіти ОСОБА_5 від 26.05.2025р., який складено комісією Тужилівського ліцею Калуської міської ради та встановлено, що дитина - ОСОБА_5 проживає разом із батьком ОСОБА_1 ,ІНФОРМАЦІЯ_4. Батько створив усі умови для комфортного проживання доньки. У будинку наявне водопостачання та газопостачання. Санітарні умови задовільні: у кімнаті охайно та прибрано. У дитини чистий одяг і постільна білизна. Дівчинка має власну кімнату, своє робоче місце, полиці для книг, ліжко , сезонний одяг та взуття, спортивну та шкільну форму , зошити для навчання , канцелярське приладдя, мобільний телефон. Дитина харчується повноцінно, оскільки є власна земельна ділянка і сад, де батько вирощує овочі та фрукти. ОСОБА_5 завжди має кошти для харчування в шкільній їдальні (а.с.19).

Відповідно до довідки навчального закладу від 21.05.2025р. №94 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 навчається в 7 класі Тужилівського ліцею (а.с.20).

Відповідно до листа директора Тужилівського ліцею І.Живачівського від 21.05.2025р. №95 встановлено, що дирекція Тужилівського ліцею повідомляє про те, що ОСОБА_1 під час перебування його дочки ОСОБА_5 у закладі, постійно цікавився успіхами дитини у навчанні, відвідував школу, спілкувався з учителями, брав активну участь у вихованні дочки. За час навчання дитини в навчальному закладі, мати ОСОБА_2 у закладі не з`являлася , не цікавилась дитиною. Тільки один раз ( у травні 2024 року) з`явилася в школі, спілкувалася з класним керівником (а.с.21).

Згідно характеристики від 30.05.2025р. №93 на ОСОБА_5 , яка видана Тужилівським ліцеєм встановлено, що дитина є ученицею 7 класу Тужилівського ліцею. За час навчання зарекомендувала себе як старанна, дисциплінована, працелюбна, уважна учениця. Володіє навчальним матеріалом на достатньому рівні. Відвідує Голинську школу мистецтв. Батько відповідально ставиться до виховання дочки, цікавиться її навчанням у ліцеї, допомагає виконувати домашні завдання , завжди відвідує батьківські збори, виховні заходи. Дівчина завжди доглянута, має все необхідне для навчання (а.с.22).

Відповідно до медичних довідок від 28.05.2025р. ОСОБА_5 здорова (а.с.15). З 01.05.2024р. дитина задекларована в КНП «КМЦ КИР» АЗПСМ с.Голинь. На прийом до лікаря з дитиною завжди приходив батько. Матері дитини жодного разу не було (а.с.16,17).

Згідно висновку органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , від 11.06.2025 року вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . (а.с. 23-25).

Допитана в судовому засіданні неповнолітня свідок ОСОБА_5 , яка є дочкою сторін, пояснила, що вона проживає з батьком, який займається її вихованням та утриманням, цікавиться її життям та розвитком, бере участь у її житті. З своєю матір`ю вона спілкується рідко, мати не цікавиться її життям, розвитком та навчанням. Всім необхідним забезпечує її батько. Мати раніше висилала гроші. На даний час з мамою не підтримує жодних відносин, їй було дуже соромно за відео, які мама виклала в соціальні мережі, і не заперечує, щоб її позбавили материнських прав.

Свідок ОСОБА_11 пояснив, що його мати в 2017 році поїхала на заробітки за кордон і залишилася там проживати, спочатку вони з нею спілкувалися, а потім вона перестала виходити на зв`язок. З мережі Інтернет вони довідалися, що мати вийшла заміж за громадянина Марокко та проживала там, згодом з соціальних мереж вони побачили, що мати проживає в Польщі. За цей час інколи пересилала гроші. Вихованням і утриманням неповнолітньої молодшої сестри займається батько. З того часу мати приїжджала в Україну тільки один раз в 2024 році.

Також в судовому засіданні була допитана свідок ОСОБА_12 , яка пояснила, що з 2017 року відповідачка не приймала участі у вихованні дочки, вона приходила до них додому і бачила, що батько та бабуся опікувалися ОСОБА_5 . Їй відомо з соціальних мереж, що відповідачка вийшла заміж, а також викладала в мережі непристойні відео.

Частиною першою статті 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини.

У пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 (зі змінами) «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини.

У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

Відповідно до частини шостої статті 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Так, суд не погоджується із висновком органу опіки та піклування, служби у справах дітей Калуської міської ради району від 11.06.2025 р. №01-23/364 щодо доцільності позбавлення відповідачку батьківських прав відносно неповнолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.23-25), оскільки даний висновок носить рекомендаційний характер, не містить однозначних обставин, які б вказували на наявність підстав для застосування відносно відповідачки такого заходу, як позбавлення батьківських прав. Окрім того, у даному висновку зазначено, що мати рідко спілкується з дитиною по телефону, нерегулярно висилає грошові кошти на її утримання.

Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (рішення Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», пункт 49). Позбавлення особи її/його батьківських прав є особливо кардинальним заходом, який позбавляє батька/матір сімейного життя з дитиною, та не відповідає меті їх возз`єднання (рішення ЄСПЛ від 30 червня 2020 року у справі «Ілля Ляпін проти росії», заява № 70879/11).

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення її батьківських прав, покладено на позивача.

Водночас наявності таких обставин у цій справі позивачем не доведено.

Посилання на те, що відповідачка не виконує свої батьківські обов`язки не може бути підставою для позбавлення її батьківських прав, оскільки простої бездіяльності з боку матері недостатньо для того, щоб зробити висновок про наявність виняткових обставин, за яких можливо позбавити її батьківських прав.

Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Натомість, у матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач притягувалася до кримінальної чи адміністративної відповідальності, у зв`язку із неналежним поводженням щодо дитини. Крім того, та обставина, що на час розгляду справи вихованням доньки і її розвитком займається батько, не є безумовним підтвердженням небажання матері дитини брати участь у її утриманні та вихованні, тобто не свідчить про свідоме, умисне нехтування матері батьківськими обов`язками. Як висновком органу опіки та піклування так і характеристикою встановлено, що мати час від часу цікавиться життям, навчанням дитини.

Відповідно до п.18 Постанови, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Таким чином, проаналізувавши детально дійсні обставини справи, суд приходить до висновку, що в матеріалах справи відсутні об`єктивні та безсумнівні докази свідомого нехтування відповідачкою своїми батьківськими обов`язками стосовно доньки ОСОБА_5 .

Враховуючи, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, потреби в застосуванні якого щодо відповідачки на даний час немає, а також те, що такий захід може унеможливити в подальшому відновлення відносин матері та дитини, суд приходить до висновку про необхідність, не позбавляючи відповідачки батьківських прав, надати їй можливість налагодити стосунки з дочкою та попередити її про необхідність змінити ставлення до виховання дитини.

На підставі викладеного, керуючисьст.8,12 Закону України «Про охорону дитинства» ст.ст. 150,155,164,165,182 СК України, ст.ст. 141, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України,

У Х В А Л И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог: Служба у справах дітей Калуської міської ради про позбавлення батьківських прав відносно її неповнолітньої дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 - відмовити.

Попередити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , про те, що в разі продовження ухиляння її від виконання своїх обов`язків по вихованню дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , вона буде позбавлена батьківських прав.

За письмовою заявою відповідача заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Інші учасники справи (в тому числі і позивач), а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заяви про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

СУДДЯ:

Повний текст рішення виготовлено 18.11.2025 року.