Справа № 754/5990/25
Головуючий у суді першої інстанції: Грегуль О.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Крижанівська Г.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2025 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача Крижанівської Г.В.,

суддів Оніщука М.І., Шебуєвої В.А.,

розглянувши в письмовому провадженні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 25 червня 2025 року, ухвалене у м. Києві о 13:46 год., у складі судді Грегуля О.В., повний текст якого складено 25 червня 2025 року, у справі № 754/5990/25 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, -

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2025 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу. Зазначав, що 04 березня 1989 року між ним та відповідачкою було зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 , виданим Пісківською сільською радою Новопсковського району Ворошиловградської області. Сімейне життя з відповідачкою не склалось. Шлюбні відносини між ними фактично припинено. Наміру зберегти шлюб не має. З урахуванням викладеного, ОСОБА_2 просив розірвати шлюб із ОСОБА_1 , зареєстрований 04 березня 1989 року Пісківською сільською радою Новопсковського району Ворошиловградської області, актовий запис № 9.

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 25 червня 2025 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 04 березня 1989 року Пісківською сільською радою Новопсковського району Ворошиловградської області, актовий запис № 9.

Повернуто ОСОБА_2 з державного бюджету 605,60 грн. судового збору.

Судові витрати покладено на позивача.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу. Просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про відмову в позові. Посилається на те, що судом було порушено норми процесуального права, неповно встановлено обставини, що мають значення для справи. Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції помилково вважав встановленим, що подальше спільне життя сторін і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, врахував подану нею в судовому засіданні заяву про визнання позову та зауважив, що можливість відновити сімейно-шлюбні відносини та зареєструвати шлюб не втрачена. Зазначає, що 02 червня 2025 року її представником була подана заява, в якій викладено її заперечення проти задоволення позову та зазначено, що негативні взаємовідносини між подружжям мають короткочасний характер, а розірвання шлюбу буде суперечити інтересам сторін та їх спільної дитини. В подальшому вона самостійно, без участі адвоката, який надавав їй правничу допомогу, подала заяву про визнання позову. Однак, враховуючи кардинальну зміну її позиції, судом не було з`ясовано, чи бажає вона користуватися правничою допомогою, чи обізнана з наслідками подання заяви про визнання позову, чи консультувалась вона попередньо з адвокатом, який надавав їй правничу допомогу, чи бажає вона зберегти шлюб та чи потрібен сторонам час для примирення, чи потрібен позивачу час для ознайомлення і підготовки відповіді на відзив. Непослідовна зміна її позиції щодо позовних вимог відбулась без належного усвідомлення всіх наслідків визнання позову. Вказує, що судом першої інстанції не було вжито заходів щодо примирення подружжя, що вказує на передчасність та протиправність ухваленого судом рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України справа призначена до розгляду судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи за наявними в матеріалах справи документами.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишення без задоволення виходячи з наступного.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 04 березня 1989 року Пісківською сільською радою Новопсковського району Ворошиловградської області між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб, актовий запис № 9 (а.с. 15).

З`ясувавши обставини справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 та розірвав шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Відповідно до положень ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Частиною 1 ст. 24 СК України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Згідно з ст. 56 СК України кожен з подружжя має право на припинення шлюбних відносин.

Установивши, що збереження шлюбу суперечить інтересам позивача ОСОБА_2 , суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для розірвання шлюбу.

Колегія суддів відхиляє посилання ОСОБА_1 на те, що негативні взаємовідносини між подружжям мають короткочасний характер, а розірвання шлюбу буде суперечити інтересам сторін, оскільки такі посилання не відповідають матеріалам справи.

В позовній заяві ОСОБА_2 зазначив, що шлюбні відносини між ним та відповідачкою фактично припинені, він переконаний, що подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе і суперечитиме їх інтересам.

Як вбачається з матеріалів справи, в судовому засіданні в суді першої інстанції ОСОБА_2 також підтримав свої вимоги щодо розірвання шлюбу. Із заявами про відмову від позову або про визнання апеляційної скаргиОСОБА_2 до суду не звертався, а відтак, у суду апеляційної інстанції відсутні підстави вважати, що сторони не бажають розривати шлюб.

Посилання ОСОБА_1 на те, що враховуючи кардинальну зміну її позиції, судом першої інстанції небуло з`ясовано чи бажає вона зберегти шлюб і чи потрібен сторонам час для примирення, та не було вжито заходів щодо примирення подружжя, є безпідставними.

Як вбачається з матеріалів справи, 16 червня 2025 року ОСОБА_1 подала до суду власноручно написану нею відповідь на позовну заяву, в якій просила задовольнити позов ОСОБА_2 про розірвання шлюбу. В подальшому 25 червня 2025 року ОСОБА_1 подала до суду власноручно написану нею заяву про визнання позову, а також не заперечувала проти задоволення позову в судовому засіданні в суді першої інстанції (а.с. 36-51, 54, 55-56).

Жодних клопотань про надання строку для примирення з позивачем ОСОБА_1 не подавала.

Відтак, враховуючи подані заяви ОСОБА_1 від 16 та 25 червня 2025 року та висловлену нею в судовому засіданні позицію щодо визнання позову, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про неможливість збереження шлюбу сторін та наявність правових підстав для його розірвання.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції по суті спору.

Колегія суддів не вбачає порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. 268, 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 25 червня 2025 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач

Судді