Справа № 346/1921/25
Провадження № 2/346/1409/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2025 р.м. Коломия Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області

в складі головуючого судді Яремин М.П.

за участю: секретаря Урбанович І.Д.

позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення факту не проживання зі спадкоємцем на час відкриття спадщини і неприйняття спадщини та визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування, -

В С Т А Н О В И В:

свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його дружина ОСОБА_4 , після смерті якої відкрилась спадщина за законом, до складу якої увійшли земельна ділянка площею 0,9710 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території П`ядицької сільської ради та 1/4 частка квартири АДРЕСА_1 . Відповідно до вимог ст. 1261 ЦК України сторони є спадкоємцями першої черги за законом. На час відкриття спадщини разом із спадкодавцем проживав позивач та відповідач ОСОБА_3 . Остання у визначений законом строк подала нотаріусу заяву про відмову від спадщини в користь позивача. 26.02.2025 року він звернувся до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку та 1/4 частку квартири. Однак, остання відмовила йому у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з тим, що в квартирі ще значиться зареєстрованим ОСОБА_2 , а тому він вважається таким, що прийняв спадщину. Вказує, що відповідач ОСОБА_2 , хоч і був зареєстрований зі спадкодавцем за однією адресою, на час відкриття спадщини постійно не проживав з нею та у передбачений строк не подав нотаріусу відповідної заяви про прийняття спадщини, а тому не вважається таким, що прийняв спадщину після смерті матері. Враховуючи вищенаведене, виникла необхідність у встановленні факту непроживання ОСОБА_2 зі спадкодавцем ОСОБА_4 на день її смерті.

Тому позивач просить встановити факт постійного не проживання вказаного відповідача зі спадкодавцем на час її смерті та неприйняття ним спадщини, а також визнати за позивачем в порядку спадкування право власності на земельну ділянку площею 0,9710 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території П`ядицької сільської ради.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, вказаних в позовній заяві, просить ці позовні вимоги задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилась, 11.07.2025 року подала до суду письмову заяву, в якій позовні вимоги визнає, а розгляд справи проводити в її відсутності ( а.с. 109).

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання повторно не з`явився, про його час і місце повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, від нього не надійшло заяви про розгляд справи у його відсутності.

Відповідно до ч. 6 ст.259 ЦПК України складання повного рішення суду відкладено на строк не більш як на десять днів, тобто до 20.11.2025 року з дня закінчення розгляду справи 11.11.2025 року.

Суд, заслухавши позивача, свідків, перевіривши матеріали справи, і, оцінивши досліджені докази в сукупності, дійшов наступних висновків.

22.06.1977 року ОСОБА_1 зареєстрував шлюб з ОСОБА_5 , у зв`язку з чим остання змінила прізвище на « ОСОБА_6 », що стверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , виданого повторно 05.08.2014 року (а.с. 9).

ІНФОРМАЦІЯ_2 народилась ОСОБА_7 , її батьками вказані ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , про свідчить копія свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 (а.с. 10).

Відповідно до даних витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 8 від 16.04.2025 року, ОСОБА_7 08.10.2009 року зареєструвала шлюб з ОСОБА_8 , у зв`язку з чим змінила прізвище на « ОСОБА_9 » (а.с. 11).

19.03.2014 року державним нотаріусом Першої Коломийської районної державної нотаріальної контори Петрук О.Л. видано свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстроване з реєстрі за № 272, про те, що спадкоємцем майна ОСОБА_10 є її сестра ОСОБА_4 . Спадщина, на яку видане це свідоцтво, складається із земельної ділянки, загальною площею 0,9710 га, (кадастровий номер :01:006:0030), призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території П`ядицької сільської ради Коломийського району. Вказане свідоцтво як підстава виникнення права власності вказане у витязі з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 22.01.2025 року ( а.с. 13-20 ).

Згідно з даними копії свідоцтва про смерть серії № НОМЕР_3 , ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Товмачик Коломийського району Івано-Франківської області ( а.с. 7 ).

Відповідно до довідки №41/3/1-10, виданої 29.01.2025 року Товмачицьким старостинським округом Коломийської міської ради, ОСОБА_4 належали 1/4 частки квартири АДРЕСА_1 , та земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 9710 кв. м. На час смерті ОСОБА_4 у вказаній квартирі проживали та були зареєстровані: чоловік - ОСОБА_1 , син - ОСОБА_2 , дочка - ОСОБА_3 , онука - ОСОБА_11 . Заповіт від імені ОСОБА_4 у виконкомі Товмачицької сільської ради не посвідчувався ( а.с. 8 ).

25.06.2024 року позивач звернувся до Коломийської державної нотаріальної контори із заявою від 20.06.2024 року про прийняття спадщини після смерті дружини ОСОБА_4 , а ОСОБА_3 - із заявою про відмову від спадщини, що залишилася після смерті ОСОБА_4 , на користь чоловіка померлої ОСОБА_1 (а.с.97, 98).

Даними витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 77469153, виданого державним нотаріусом вказаної нотаріальної контори Мануляк І.В. 27.06.2024 року, стверджується, що до вказаного реєстру внесено реєстраційний запис, параметрами якого є реєстрація спадкової справи № 202 за номером у спадковому реєстрі 72633016, спадкодавець ОСОБА_4 (а.с. 102).

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії вказаного державного нотаріуса від 26.02.2025 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вказані вище 1/4 частку квартири та земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в зв`язку з тим, що на день смерті спадкодавця з нею були зареєстровані: ОСОБА_3 , яка відмовилась від своєї частки спадкового майна на користь ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 , який зі слів ОСОБА_1 з 2011 року проживає в російській федерації ( а.с. 21 ).

Факт реєстрації відповідача станом на час смерті ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) у квартирі АДРЕСА_1 , підтверджується даними витягу з реєстру територіальної громади №2025/001338650, виданого 29.01.2025 року Коломийською територіальною громадою ( а.с. 26 ).

В акті №42/3/1-10 від 29.01.2025 року, засвідченим старостою с.Товмачик, зазначено, що за інформацією сусідів ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , за місцем реєстрації в АДРЕСА_2 , ОСОБА_2 не проживає з 2011 року, в проживає в росії (а.с. 12).

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_13 , сусід позивача, вказав, що ОСОБА_2 не проживає з батьком приблизно 15 років, з 2000 року його не бачив. Знає, що він десь в російській федерації.

Свідок ОСОБА_12 , сусід позивача, в судовому засіданні зазначив, що ОСОБА_2 не проживає в Україні приблизно з 2012 року, з того часу його не бачив; зі слів односельчан він проживає в російській федерації, де одружився та має дітей.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_14 , сусід позивача, вказав, що ОСОБА_2 більше 10 років не з`являвся в с. Товмачик, проживає десь за межами України, де саме йому не відомо.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно зі статтями 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи (частина перша та друга статті 1220 ЦК України).

У частинах першій та другій статті 1223 ЦК України визначено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Частиною першою статті 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до частини першої статті 1221 ЦК України,місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України).

Згідно з частиною третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Тобто, будь-яка особа, яка постійно проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається такою, що своєчасно прийняла спадщину.

Подібні висновки щодо застосування частини третьої статті 1268 ЦК України викладені у постановах Верховного Суду: від 10 квітня 2020 року у справі № 355/832/17 (провадження № 61-27212св19), від 21 жовтня 2020 року у справі № 569/15147/17 (провадження № 61-39308св18), від 02 квітня 2021 року у справі № 191/1808/19 (провадження № 61-6290св20), від 28 квітня 2021 року у справі № 204/2707/19 (провадження № 61-15380св20), від 19 травня 2021 року у справі № 937/10434/19 (провадження № 61-3620св21).

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).

При розгляді справ про спадкування суди мають встановлювати: місце відкриття спадщини, коло спадкоємців, які прийняли спадщину, законодавство, яке підлягає застосуванню щодо правового режиму спадкового майна та часу відкриття спадщини. Обставини, які входять до предмета доказування у зазначеній категорії справ, можна встановити лише при дослідженні документів, наявних у спадковій справі. Належними доказами щодо фактів, які необхідно встановити для вирішення спору про спадкування, є копії документів відповідної спадкової справи, зокрема, поданих заяв про прийняття спадщини, виданих свідоцтв про право на спадщину, довідок житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця.

Для вирішення питання щодо наявності підстав для застосування до спірних правовідносин положень частини третьої статті 1268 ЦК України є необхідним встановлення місця проживання спадкодавця і спадкоємця.

Державна реєстрація особи у будинку сама по собі не є беззаперечним доказом постійного проживання особи за адресою реєстрації.

Згідно з ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Тобто, частина третя статті 1268 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не саму реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного.

Верховний Суд зауважує, що, якщо особа (спадкоємець) не проживала постійно із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що підтверджено належними доказами, то сама по собі реєстрація місця проживання особи разом із спадкодавцем не може свідчити, відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України, про своєчасність прийняття спадщини, оскільки не є беззаперечним доказом постійного проживання особи на момент смерті із спадкодавцем за адресою реєстрації (аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 19 травня 2021 року у справі № 937/10434/19-ц (провадження № 61-3620св210), від 10 квітня 2020 року у справі № 355/832/17-ц (провадження № 61-27212св19) та від 27 лютого 2019 року у справі № 471/601/17-ц (провадження № 61-38452св18).

Положеннями ч. 1,6 ст. 29 ЦК України передбачено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа може мати кілька місць проживання.

Згідно з вимогами ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» місце проживання - житло з присвоєною у встановленому законом порядку адресою, в якому особа проживає, а також апартаменти (крім апартаментів у готелях), кімнати та інші придатні для проживання об`єкти нерухомого майна, заклад для бездомних осіб, інший надавач соціальних послуг з проживанням, стаціонарна соціально-медична установа та інші заклади соціальної підтримки (догляду), в яких особа отримує соціальні послуги; місце перебування - житло або спеціалізована соціальна установа для бездомних осіб, інший надавач соціальних послуг з проживанням, у якому особа, яка отримала довідку про звернення за захистом в Україні, проживає строком менше шести місяців на рік або отримує соціальні послуги.

Із аналізу наведених норм права можна зробити висновок про те, що сама по собі реєстрація місця проживання особи разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини не може бути підтвердженням, відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, своєчасності й повноти прийняття спадщини спадкоємцем. Для цього, окремо слід довести факт постійного (спільного й безперервного) проживання спадкоємця зі спадкодавцем станом на день смерті останнього. Зі змісту наведених норм закону вбачається, що під постійним місцем проживанням спадкоємця із спадкодавцем розуміється як факт безпосереднього проживання спадкоємця із спадкодавцем на момент його смерті, так і факт наявності у спадкоємця, на момент смерті спадкодавця, зареєстрованого у передбаченому законом порядку права на постійне проживання з останнім за однією адресою.

Згідно з положеннями п.11 ч.1 ст.346 ЦК України право власності припиняється у разі смерті власника.

Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно зі статями 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що він є спадкоємцем першої черги після смерті дружини ОСОБА_4 , оскільки дочка ОСОБА_3 відмовилась від своєї частки у спадковому майні на його користь, а син ОСОБА_2 є таким, що не прийняв спадщину, оскільки не проживав зі спадкодавцем на час її смерті, перебуваючи за межами України, а відповідно не подавав і заяви про відмову від спадщини. З метою оформлення спадкових прав позивач звернувся до державного нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті дружини, однак, нотаріус відмовив йому у видачі свідоцтва, аргументувавши її тим, що в матеріалах спадкової справи міститься інформація щодо наявності ще одного спадкоємця за законом (відповідача), який на час смерті був зареєстрований зі спадкодавцем за однією адресою.

Як вже встановлено судом, позивач та відповідачі є спадкоємцями після смерті ОСОБА_4 і всі вони були зареєстровані на день смерті з нею за вищевказаною адресою. Разом з тим, наданими у справі доказами, доведено, що фактичне місце проживання ОСОБА_2 було іншим, останні роки він не проживав з матір`ю за зазначеною вище адресою, а фактично проживав за іншою адресою за межами країни.

Отже, оскільки ОСОБА_2 на день смерті матері в квартирі АДРЕСА_1 , був лише зареєстрований, однак, тривалий час не проживав, із заявою про прийняття спадщини чи про надання додаткового строку для прийняття спадщини до нотаріуса не звертався, а тому згідно з ч.1 ст. 1269 ЦК України як спадкоємець не прийняв в такий спосіб спадщину, що відкрилася після смерті ОСОБА_4 .

У свою чергу, суд зазначає наступне.

Орієнтовний перелік судових способів захисту цивільних прав та інтересів визначено частиною другою статті 16 ЦК України.

Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Під час оцінки обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року, у справі № 569/17272/15-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц, від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц, від 15 вересня 2020 року у справі № 469/1044/17, від 26 липня 2023 року у справі № 641/3893/20).

Відповідно до частини першої статті 175 ЦПК України позивач викладає свої вимоги щодо предмета позову та їх обґрунтування.

Предмет позову - це конкретна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, заявлена через суд. Підстава позову - це юридичні факти (фактична підстава) і норми права (юридична підстава), якими позивач обґрунтовує свої вимоги до відповідача.

Предметом позову ОСОБА_1 визначив, зокрема, вимогу про встановлення факту непроживання ОСОБА_2 із спадкодавцями на час відкриття спадщини та неприйняття цим відповідачем спадщини після смерті матері.

Однак, виходячи зі змісту позову, позивач фактично намагається довести те, що лише він є спадкоємцем першої черги за законом після смерті ОСОБА_4 .

З огляду на викладене у задоволенні позову в цій частині слід відмовити у зв`язку із застосуванням позивачем способу захисту, який не узгоджується із положеннями статті 16 ЦК України,

До подібних висновків дійшов Верховний Суд в постановах від 26 липня 2023 року в справі № 641/3893/20 та від 02 квітня 2025 року в справі № 751/344/23.

Водночас, враховуючи, що визнання права власності на спадкове майно є винятковим способом захисту, який має застосовуватися якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку та встановивши, що ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину після смерті ОСОБА_4 , а відмова нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину позбавляє його можливості оформити належне йому право на спадщину в нотаріальному порядку, суд вважає, що вимоги позивача в частині визнання за ним права власності на земельну ділянку площею 0,9710 га підлягають задоволенню.

Отже, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

На підставі наведеного, ст. ст. 315, 392, 1268 ЦК України, та, керуючись ст.ст. 12, 81, 263 - 265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

позов задовольнити частково.

Визнати в порядку спадкування за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженець с. Підмихайля Калуського району Івано-Франківської області, житель АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_4 , право власності на земельну ділянку, загальною площею 0,9710 га, кадастровий номер :01:006:0030, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території П`ядицької сільської ради Коломийського району.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити в зв`язку з їх безпідставністю.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його ухвалення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженець с.Підмихайля Калуського району Івано-Франківської області, житель АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_4 .

Відповідачі:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженець та місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_5 .

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , жителька та місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_6 .

Повний текст рішення складено 20 листопада 2025 року.

Суддя: Яремин М. П.