ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(додаткова)

14 листопада 2025 року

м. Київ

справа № 756/6408/24

провадження № 61-9976св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Петрова Є. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Литвиненко І. В.,

учасники справи:

позивач (відповідач за зустрічним позовом) - ОСОБА_1 ,

відповідач (позивач за зустрічним позовом) - ОСОБА_2 ,

третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Оболонської районної у місті Києві державної адміністрації,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 , подану адвокатом Молинь Романом Петровичем, про ухвалення додаткового судового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Оболонської районної у місті Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дітей та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Оболонської районної у місті Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дітей,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів

У травні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визначення місця проживання малолітніх ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з нею.

У липні 2024 року ОСОБА_2 подав до суду зустрічний позов до ОСОБА_1 , в якому просив суд визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з ним за місцем його проживання.

Оболонський районний суд міста Києва рішенням від 04 грудня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнив.

Визначив місце проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з матір`ю ОСОБА_1 .

Стягнув зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1 211,20 грн.

Позовні вимоги ОСОБА_2 залишив без задоволення.

Київський апеляційний суд постановою від 28 травня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишив без задоволення, а рішення Оболонського районного суду міста Києва від 04 грудня 2024 року - без змін.

Стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу під час розгляд справи у суді апеляційної інстанції у розмірі 75 750,00 грн.

01 серпня 2025 року адвокат ОСОБА_2 Стовба А. В. подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просила скасувати рішення Оболонського районного суду м. Києва від 04 грудня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 28 травня 2025 року в частині відмови у задоволенні зустрічних позовних вимог, ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі.

У серпні 2025 року адвокат ОСОБА_1. Молинь Р. П. подав до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому, зокрема, зазначав про попередній розрахунок розміру судових витрат на професійну правничу допомогу за розгляд справи у суді касаційної інстанції, який позивач очікує понести, а також, що протягом п`яти днів після ухвалення Верховним Судом судового рішення у цій справі вона подасть докази про понесені витрати на правничу допомогу у розмірі 21 000,00 грн.

Верховний Суд постановою від 15 вересня 2025 року касаційну скаргу ОСОБА_2 , подану адвокатом Стовбою А. В., залишив без задоволення, а рішення Оболонського районного суду м. Києва від 04 грудня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 28 травня 2025 року - без змін.

Короткий зміст заяви про розподіл судових витрат та її обґрунтування

23 вересня 2025 року адвокат ОСОБА_1. Молинь Р. П. через підсистему «Електронний суд» подав до Верховного Суду заяву про ухвалення додаткового судового рішення, в якій він просить стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені нею витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 21 000,00 грн, які були сплачені нею за підготовку та подання процесуальних документів до суду касаційної інстанції.

Заява мотивована тим, що ОСОБА_1 понесла витрати на правничу допомогу у зв`язку із касаційним розглядом цієї справи за касаційною скаргою ОСОБА_2, які надані адвокатом на підставі договору про надання правової допомоги від 05 червня 2025 року та додатком від 15 серпня 2025 року № 3 до договору про надання правової допомоги, відповідно до яких за представництво інтересів ОСОБА_1 у суді касаційної інстанції у цій справі, остання зобов`язується виплатити Адвокатському об`єднанню «Цулаія, Гарбатенко та партнери» (далі - АО «ЦГП») гонорар, який визначений у фіксованій сумі 21 000,00 грн.

Також зазначав, що постанову Верховного Суду заявник отримав у підсистемі «Електронний суд» 19 вересня 2025 року.

Заперечення відповідача за первісним позовом щодо розміру відшкодування витрат на правничу допомогу або заяви про зменшення розміру до Верховного Суду не надходили.

Позиція та висновки Верховного Суду

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши наведені в заяві доводи, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов таких висновків.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Якщо суд при ухваленні судового рішення по суті спору з певних причин не вирішив питання про судові витрати, або відкладення вирішення цього питання було ініційовано стороною у справі, таке питання підлягає вирішенню шляхом ухвалення судом додаткового судового рішення в порядку статті 270 ЦПК України.

Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення (частина третя статті 270 ЦПК України).

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 3 частини першої статті 133 ЦПК України).

Відповідно до частин першої-третьої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

У частині другій цієї статті передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

До заяви про ухвалення додаткового рішення адвокат Молинь Р. П. додав такі документи:

- договір про надання правничої допомоги від 05 червня 2025 року, укладений між АО «ЦГП» та ОСОБА_1 ;

- додаток від 15 серпня 2025 року до договору про надання правової допомоги від 05 червня 2025 року, відповідно до якого за надання правової допомоги, а саме представництва інтересів ОСОБА_1 у суді касаційної інстанції у справі № 756/6408/24, клієнт зобов`язується виплатити АО «ЦГП» гонорар, який визначений за спільною домовленістю сторін у фіксованій сумі 21 000,00 грн;

- акт надання послуг від 19 вересня 2025 року № 27, підписаний клієнтом ОСОБА_1 та представником АО «ЦГП», згідно з яким сторони погодили та підтверджують професійну (правову) допомогу (адвокатські послуги) у судовому розгляді цивільної справи № 756/6408/24 у суді касаційної інстанції. Загальна вартість послуг за актом становить 21 000,00 грн;

- рахунок про оплату від 19 вересня 2025 року № 31 за надання правової допомоги у справі № 756/6408/24 на суму 21 000,00 грн;

- квитанція від 26 серпня 2025 року № на суму 21 000,00 грн, призначення платежу - надання правової допомоги у справі № 756/6408/24.

Згідно з частинами четвертою-шостою статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Заперечення відповідача за первісним позовом щодо розміру відшкодування витрат на правничу допомогу або заяви про зменшення розміру до Верховного Суду не надходили.

Згідно зі статтею 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до пункту 9 частини першої статті 1 цього Закону представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону).

Згідно зі статтею 19 Закону видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), у тому числі в рішенні від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» (Lavents v. Latvia) за заявою № 58442/00 щодо судових витрат зазначено, що за статтею 41 Конвенції суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму (рішення ЄСПЛ у справах «Ніколова проти Болгарії» та «Єчюс проти Литви», пункти 79 і 112 відповідно).

Під час визначення суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268).

Отже, в цілому нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін.

Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2021 року у справі № 910/12876/19.

За висновком, викладеним у пункті 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, під час визначення суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має пересвідчитись що заявлені витрати є співмірними зі складністю справи, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат. Також суд має врахувати розумність розміру витрат на професійну правничу допомогу та чи не буде їх стягнення становити надмірний тягар для іншої сторони.

ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).

Таким чином, вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має враховувати складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціну позову та (або) значенням справи для сторони.

Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково.

Витрати за надану професійну правничу допомогу в разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України).

Аналогічні висновки висловлені Об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постановах від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у постановах: від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19, від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16, від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18.

Враховуючи відсутність заперечень інших учасників справи щодо розміру заявлених витрат, оцінюючи співмірність витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт, а також часом, витраченим на їх виконання, взявши до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість поданих до суду адвокатом документів, їх значення для спору, з огляду на визначені практикою Європейського суду з прав людини критерії, та керуючись засадами розумності та справедливості, колегія суддів вважає, що заявлена адвокатом ОСОБА_1. Молинь Р. П. сума в розмірі 21 000,00 грн є обґрунтованою, доведеною та співмірною зі складністю справи, виконаними адвокатом роботами (наданими послугами; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.

Оскільки постановою Верховного Суду від 15 вересня 2025 року касаційну скаргу ОСОБА_2 , подану адвокатом Стовбою А. В., залишено без задоволення, а рішення Оболонського районного суду м. Києва від 04 грудня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 28 травня 2025 року - без змін, проте не вирішено питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, то є підстави для ухвалення додаткової постанови у цій справі про стягнення зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 21 000,00 грн.

Керуючись статтями 141, 270, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 , подану адвокатом Молинь Романом Петровичем, про ухвалення додаткового судового рішення про розподіл судових витрат задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 21 000,00 грн.

Додаткова постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді Є. В. Петров

А. І. Грушицький

І. В. Литвиненко