Єдиний унікальний номер судової справи: 489/2152/24
Провадження № 22-ц/812/1813/25 Доповідач суду апеляційної інстанції Самчишина Н.В.
Постанова

Іменем України

17 листопада 2025 року м. Миколаїв Справа № 489/2152/24

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Самчишиної Н.В.,

суддів: Коломієць В.В., Серебрякової Т.В.,

із секретарем судового засідання Коростієнко Н.С.,

за участі: відповідача ОСОБА_1 ,

переглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Сенс Банк» на рішення Інгульського районного суду м.Миколаєва від 31 липня 2025 року, ухвалене у складі головуючого судді Кокорєва В.В., у приміщенні цього суду, за позовом Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

У березні 2024 року Акціонерне товариство «Сенс Банк» (далі - АТ «Сенс Банк» або Банк) звернулося до суду з вищезазначеним позовом до ОСОБА_1 , який обґрунтовувало наступним.

Позивач зазначав, що 06 грудня 2005 року між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком та ОСОБА_1 укладено договір про іпотечний кредит №745-04/05, відповідно до умов якого позичальнику було надано у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру грошові кошти у розмірі 27000 дол. США.

17 грудня 2012 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» було укладено договір про відступлення прав вимоги, відповідно до якого ПАТ «Альфа-Банк» набуло прав вимоги за кредитними договорами, укладених між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та фізичними особами, зокрема відповідачем.

12 серпня 2022 року загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» затверджено рішення про зміну найменування АТ «Альфа-Банк» на АТ «Сенс Банк», запис про що внесений до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців, громадських формувань 30 листопада 2022 року.

Внаслідок неналежного виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань, станом на 17 січня 2024 року утворилася заборгованість в сумі 4124,64 дол. США, яка складається з: 3754,25 дол. США заборгованості за тілом кредиту, 338,20 дол. США заборгованості по відсотках, 32,19 дол. США заборгованості по комісії.

Посилаючись на викладене, Банк просив достроково стягнути з відповідача вказану заборгованість та судовий збір.

У відзиві на позов відповідач, заперечуючи проти позову, посилався на відсутність вказаної заборгованості за кредитним договором.

Рішенням Інгульського районного суду м. Миколаєва від 31 липня 2025 року відмовлено у задоволенні позову.

Рішення суду мотивовано тим, що відповідачем надано докази відсутності заборгованості за кредитним договором. Натомість позивач проігнорував ухвалу суду про витребування доказів на обґрунтування наявності і розміру кредитної заборгованості. Дослідивши докази долучені до матеріалів справи щодо їх належності і допустимості, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено обґрунтованість позовних вимог, не доведено наявність і розмір заборгованості за кредитним договором, що є підставою для відмови в задоволенні вимог.

В апеляційній скарзі АТ «Сенс Банк» просило скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, які мають значення для справи та невідповідність висновків суду обставинам справи.

Апеляційна скарга мотивована тим, що сторона позивача не була повідомлена про судове засідання 31 липня 2025 року. Суд не в повному обсязі дослідив розрахунок заборгованості, який було долучено до матеріалів справи, де здійснено розрахунок з помісячними платежами, в тому числі: суми та дати щомісячних платежів по тілу та їх сплата, суми та дати помісячних нарахувань по відсотках та їх сплаті та інші нарахування.

Як вбачається з розрахунку заборгованості станом на 17 січня 2024 року сума заборгованості становила: 4124,64 дол. США, яка складається з: 3754,25 дол. США заборгованість за тілом кредиту, 338,20 дол. США заборгованість по відсотках, комісія 32,19 дол. США. Відповідачем по справі долучено до заперечень квитанцію від 23 травня 2024 року про сплату боргу по кредитному договору № 745-04/05 в розмірі 2726,00 дол. США, інших доказів суду не надано. Крім того, як вбачається з виписки, наданої до заперечень відповідачем, станом на 31 травня 2024 року, крім тіла кредиту, була ще й заборгованість по відсотках, яку відповідачем не сплачено, докази суду не надано.

Заявник звертав увагу на те, що суд першої інстанції у рішенні не вказав, якими доказами доведено відповідачем відсутність його заборгованості за кредитним договором.

Правом подачі відзив на апеляційну скаргу відповідач не скористався.

Позивач у судове засідання апеляційного суду свого представника не направив, будучи належним чином повідомленим про день, час і місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив.

У судовому засіданні апеляційного суду відповідач ОСОБА_1 погодився з наданим апеляційному суду актуальним розрахунком заборгованості з врахуванням здійснених ним проплат, пояснив, що банк не надав йому дані про залишок грошових коштів, що позбавило його права у повному обсязі і, ще до звернення позивача до суду сплатити кредит.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення відповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог поданої апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до наступних висновків.

Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові (див., зокрема постанову Верховного Суду від 15 березня 2023 року у справі № 753/8671/21 (провадження № 61-550св22), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року у справі № 582/18/21 (провадження № 61-20968сво21)).

Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (див., зокрема постанову Верховного Суду від 08 листопада 2023 року у справі №761/42030/21 (провадження № 61-12101св23), постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року в справі №607/20787/19 (провадження № 61-11625сво22)).

Звертаючись до суду із позовом, АТ «Сенс Банк», як на підставу своїх порушених прав послалося на те, що у зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 умов договору про іпотечний кредит №745-04/05 утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню з відповідача.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини.

Як передбачено частиною першою статті 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін, проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтями 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов`язання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами стаття 1048 ЦК України), що підлягає сплаті.

Отже, у випадку настання строку виконання зобов`язання за кредитним договором, у тому числі і випадку, передбаченому частиною другою статтею, позичальник повинен повернути кредитору позику у повному обсязі та нараховані на час повернення проценти.

Згідно з частинами першою третьою статті 12, частинами першою, п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19) Велика Палата Верховного Суду вказала, що «принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс».

Отже, тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача, а доведення заперечень щодо позовних вимог покладається на відповідача.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, 06 грудня 2005 року між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційний банком та ОСОБА_1 укладено договір про іпотечний кредит №745/04-05, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит в сумі 27000,00 дол. США для придбання нерухомості у власність, а саме 3-х кімнатної квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на умовах, передбачених цим договором, а ОСОБА_1 в свою чергу, зобов`язався повернути наданий кредит і сплатити проценти за користування в сумі, строки та на умовах, що передбачено договором, але не пізніше 04 грудня 2026 року.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514 ЦК встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 516 ЦК заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

17 грудня 2012 року між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ПАТ «Альфа-Банк» було укладено Договір про відступлення прав вимоги за кредитним договором. За цим правочином до позивача як нового кредитора перейшли всі права та обов`язки за іпотечним кредитом.

12 серпня 2022 року загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» затверджено рішення про зміну найменування АТ «Альфа-Банк» на AT «Сенс Банк». Запис про зміну найменування позивача внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 01 грудня 2022 року.

18 січня 2024 року АТ «Сенс Банк» навказану у кредитному договорі адресу позичальника направило вимогу про погашення в шістдесятиденний строк кредитної заборгованості, яка станом на 17 січня 2024 року становить 4124,64 дол. США, із якої: 3754,25 дол. США за кредитом, 338,20 дол. США по відсотках 32,19 дол. США - по комісії.

Пунктом 5.3.2 договору про іпотечний кредит сторони передбачили право Банку вимогами від позичальника (незалежно від настання строку погашення кредиту) сплати у повному обсязі заборгованості за кредитом та /або процентів за користування ним, та/або процентів за неправомірне користування кредитом, суму неустойки і збитків, передбачених цим договором, у випадках, якщо, зокрема позичальником порушений графік погашення заборгованості за кредитом.

Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором, наданим позивачем, станом на 17 січня 2024 року сума заборгованості становить 4124,64 дол. США, із якої: 3754,25 дол. США за кредитом, 338,20 дол. США по відсотках 32,19 дол. США - по комісії.

Розрахунок заборгованості суд вважає належним і допустимим доказом по справі, оскільки він виконаний відповідною посадовою особою банку, а саме керівником в супроводженні та стягненні кредитів, він містить його підпис та печатку Банку.

Як вбачається з розрахунку заборгованості відповідач допускав порушення графіку погашення заборгованості, кредит вчасно не сплачував, внаслідок чого виникла заборгованість.

Разом з тим, після подання даного позову, відповідно до наданої відповідачем квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки №137612589 від 23 травня 2024 року ОСОБА_1 перерахував на погашення заборгованості за кредитним договором 2 726 дол. США (а.с.154).

Відповідачем також надано суду першої інстанції інформацію по договору №745-04/05 від 06 грудня 2025 року (скріншоти з банківського додатку) відповідно до яких станом на 23 червня 2024 року загальна заборгованість становила 2 725,07 дол. США, а на 31 травня 2024 року 0,00 (а.с. 150-151).

Квитанцію до платіжної інструкції на переказ готівки та скріншоти з банківського додатку суд вважає належними і допустимими доказами по справі, оскільки вони підтверджують факт та умови транзакції. Ці документи, що містять інформацію про відправника, отримувача, суму та призначення платежу, є основним підтвердженням для обох сторін.

Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором, наданим позивачем, з урахуванням сплачених позичальником грошових коштів, залишок суми заборгованості за кредитним договором становить 170,11 дол. США, із якої: 0,00 дол. США за кредитом, 149,19 дол. США по відсотках 20,92 дол. США - по комісії.

Вказані розрахунки відповідач визнав та не оспорював.

Зважаючи, що сторонами було погоджено істотні умови договору, на виконання якого ОСОБА_1 отримано кредитні кошти, які своєчасно повернуто не було, що призвело до утворення заборгованості, судова колегія вважає, що наявні підстави для дострокового повернення тієї частини позики разом з нарахованими процентами, що підлягає сплаті.

З урахуванням конкретних обставин даної справи, суд апеляційної інстанції вважає, що позивачем доведено розмір залишку заборгованості за кредитом.

Доводи апеляційної скарги про те, що сторона позивача не була повідомлена про судове засідання на 31 липня 2025 року, колегія суддів не вважає такими, що є обов`язковою підставою для скасування рішення суду згідно приписів пункту 3 частини третьої статті 376 ЦПК України, оскільки про розгляд справи на 10 липня 2025 року, судове засідання в якому суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення, позивач був повідомленим.

Згідно пункту 4 частини 1 статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права є підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення.

За таких обставин, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового про часткове задоволення позову АТ «Сенс Банк».

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина 13 статті 141 ЦПК України).

При зверненні до суду АТ «Сенс Банк» сплачено 3028 грн за подання позовної заяви та 3633,60 грн - за подання апеляційної скарги.

Оскільки позов задоволено частково, судові витрати у розмірі 274,45 грн, що пропорційно 4,12% задоволених вимог, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст. ст. 367, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Сенс Банк» задовольнити частково.

Рішення Інгульського районного суду м. Миколаєва від 31 липня 2025 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк» (03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, будинок 100, Код ) заборгованість за Договором про іпотечний кредит № 745/04-05 від 06 грудня 2005 року у розмірі 170,11 дол. США та 274 грн 45 коп. судового збору за розгляд справи в обох судових інстанціях.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий Н.В. Самчишина

Судді В.В. Коломієць

Т.В. Серебрякова

Повне судове рішення складено 18 листопада 2025 року.