ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2025 року

м. Черкаси

Справа № 710/1002/25
Провадження № 22-ц/821/1893/25
категорія: 304090000

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої: Карпенко О.В.

суддів: Василенко Л.І., Новікова О.М.

за участю секретаря: Руденко А.О.

учасники справи:

позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс»,

представник позивача: Мосійчук Альона Ігорівна,

відповідач: ОСОБА_1 ,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» - Мосійчук Альони Ігорівни на заочне рішення Шполянського районного суду Черкаської області від 26 серпня 2025 року (ухваленого під головуванням судді Побережної Н.П. в приміщенні Шполянського районного суду Черкаської області) у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и в :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

09 липня 2025 року ТОВ «Укр Кредит Фінанс» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог зазначало, що 12.11.2023 між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та відповідачем укладено договір про відкриття кредитної лінії № 1301-4233 у формі електронного документа, із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором A9256, відповідно до умов якого, товариство надало відповідачу грошові кошти у сумі 4 500,00 грн на платіжну картку НОМЕР_1 , а відповідач зобов`язалася повернути кредит, сплатити проценти за користування ним в порядку та строки, визначені договором, однак свої зобов`язання не виконала, чим порушила права та інтереси ТОВ «Укр Кредит Фінанс».

Вказує, що станом на 04.06.2025 загальний розмір заборгованості відповідача за кредитним договором становить 44 527,50 грн, яка складається з 4 500,00 грн.- прострочена заборгованість за кредитом, 40 027,50 грн. прострочена заборгованість за нарахованими процентами.

Товариством було прийнято рішення про можливість застосування до Позичальника Програми лояльності для споживачів фінансових послуг ТОВ «Укр Кредит Фінанс », а саме часткового списання заборгованості позичальника у загальній сумі 22 027,50 грн за умови погашення позичальником решти заборгованості за Кредитним договором в розмірі 22 500,00 гривень.

На підставі наведеного, ТОВ «Укр Кредит Фінанс» просило суд ухвалити рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором №1301-4233 від 12.11.2023 в розмірі 22 500,00 грн та судові витрати у розмірі 2 422,40 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Шполянського районного суду Черкаської області від 26 серпня 2025 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Укр Кредит Фінанс» заборгованість за кредитним договором № 1301-4233 від 12.11.2023 року у загальній сумі 10 035,00 грн, з яких 4 500,00 грн за тілом кредиту, 5 535,00 грн за нарахованими процентами.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Укр Кредит Фінанс» судовий збір в розмірі 1 080,39 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що суд враховує доведеність позивачем наявності заборгованості за кредитним договором, укладеним між сторонами. Проте, з урахуванням положень Закону України «Про споживче кредитування», провівши власні розрахунки, суд дійшов висновку, що вимоги позивача підлягають до часткового задоволення та стягненню з відповідача на користь позивача підлягає борг в загальному розмірі 10 035,00 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

12 вересня 2025 року представник ТОВ «Укр Кредит Фінанс» Мосійчук А.І. подала через систему «Електронний суд» апеляційну скаргу, в якій просить заочне рішення Шполянського районного суду Черкаської області від 26 серпня 2025 року скасувати та ухвалити нове про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Укр Кредит Фінанс» загальної суми заборгованості за кредитним договором у розмірі 22 500,00 грн, вважаючи рішення суду постановленим при неповному з`ясуванні судом обставин, що мають значення для справи та з неправильним застосуванням норм матеріального права.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга, зокрема, мотивована тим, що частково відмовляючи в задоволенні вимог щодо стягнення процентів за кредитним договором, суд першої інстанції зазначив, що денна процентна ставка згідно умов договору не відповідає нормам п. 17 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», яким передбачено, що максимальний розмір денної процентної ставки з 24.12.2023 по 22.04.2024 не може перевищувати 2,5 % , з 23.04.2024 по 20.08.2024 не може перевищувати 1,5%, а тому відсотки за період з 12.11.2023 по 06.09.2024 було перераховано судом першої інстанції.

Звертає увагу, що відповідно до п. 4.12 договору строк кредитування становить 300 днів, дата повернення кредиту 06.09.2024, тип процентної ставки є фіксованим, стандартна ставка становить 3,00%, а знижена 2,50%, а базовий період становить 21 календарний день.

Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором 1301-4233 від 12.11.2023 станом на 04.06.2025, товариство здійснювало нарахування лише по процентам за користування кредитом ( згідно п. 4.10 та 10.1 ) в строк договору ( п. 4.12), що погоджено між сторонами.

Крім того, згідно наданого розрахунку заборгованості, товариство не нараховувало відповідачу жодних процентів за несвоєчасне повернення отриманого кредиту в силу положень ст. 625 ЦК України, пеню, штраф, або інших платежів за неналежне виконання умов кредитного договору.

Звертає увагу, що Законом України «Про захист прав споживачів» передбачено право споживача відмовитись в односторонньому порядку від укладеного кредитного договору протягом 14 днів з моменту укладення, проте відповідач правом споживача відмовитись в односторонньому порядку від укладення кредитного договору протягом 14 днів не скористався та продовжував користуватися кредитом на погоджених сторонами умовах.

Вважає, що умови кредитного договору не можна вважати несправедливими, оскільки розмір відсотків за користування кредитними коштами сторонами договору визначено за спільною згодою, що відповідає принципу свободи договору, закріпленому ст. 627 ЦК України.

Позивач має законне право на нарахування процентів ( згідно п. 4.10 та 10.1договору) протягом строку договору, що визначені в п. 4.12 кредитного договору.

Вказує, що Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» доповнено ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», а саме ч. 4, 5 та 6, якими введено денну процентну ставку, який прийнятий 22.11.2023 та набрав чинності 24.12.2023.

Звертає увагу, що на момент укладення кредитного договору 12.11.2023 законодавчі обмеження щодо максимального розміру денної процентної ставки ще не діяли, тому в договорі встановлена фіксована процентна ставка, відповідно до умов чинного законодавства, а тому позивач має законні підстави для нарахування відсотків за ставками у розмірі 3,00% та 2,50% за період з 12.11.2023 по 06.09.2024.

Зауважує, що з наданого до позовної заяви розрахунку заборгованості вбачається, що він відповідає вимогам Закону, є чітким, зрозумілим, узгоджується з умовами договору, з нього вбачається основний борг, нараховані відсотки, сума платежів та залишок непогашених відповідачем відсотків.

Відзив на апеляційну скаргу на адресу Черкаського апеляційного суду не надходив

Фактичні обставини справи

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 12.11.2023 між ОСОБА_1 та ТОВ «Укр Кредит Фінанс» укладений договір про відкриття кредитної лінії № 1301-4233, шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора A9256, надано кредит на суму у загальному розмірі 4 500,00 грн на строк 300 днів, стандартна процентна ставка, 3%, мета отримання кредиту задоволення особистих потреб. Тип процентної ставки фіксована. Знижена процентна ставка 2,50%. Стандартна процентна ставка на весь строк кредиту 572465% річних. Невід`ємними складовими даного договору є правила відкриття кредитної лінії (надання споживчих кредитів) продукту «CREDOS» та паспорт споживчого кредиту.

Відповідно до довідки, виданої ТОВ «Укр Кредит Фінанс» про перерахування суми кредиту, дане товариство перерахувало на картковий рахунок ОСОБА_1 за № НОМЕР_1 грошові кошти, згідно договору №1301-4233 від 12.11.2023 під номером транзакції у сумі 4 500,00 грн.

Згідно листа АТ КБ «Приват Банк» від 13.06.2025, на картковий рахунок відповідача ТОВ «Укр Кредит Фінанс» зарахувало переказ у розмірі 4 500,00 грн за 12.11.2023.

Згідно розрахунку заборгованості за договором №1301-4233 від 12.11.2023 станом на 04.06.2025 сума заборгованості за відсотками складає 40 027,50 грн, сума заборгованості за тілом кредиту 4 500,00 грн, загальна сума заборгованості 44 527,50 грн.

Позивачем (кредитодавцем) було прийнято рішення про можливість застосування до відповідача (позичальника) Програми лояльності для споживачів фінансових послуг ТОВ «Укр Кредит Фінанс», а саме часткового списання заборгованості за нарахованими процентами у сумі 22 027,50 грн, за умови погашення решти заборгованості за кредитним договором у розмірі 22 500,00 грн

Згідно розрахунку, заборгованість ОСОБА_1 , з врахуванням застосування програми лояльності, становить 22 500,00 грн, з яких: 4 500,00 грн. - прострочена заборгованість за кредитом; 18 000,00 грн. - прострочена заборгованість за нарахованими процентами.

Мотивувальна частина

Позиція Апеляційного суду

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01).

Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог поданої апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до наступних висновків.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. (ч. 1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції оскаржується в частині стягнення заборгованості за нарахованими процентами та в частині стягнення судового збору, в іншій частині рішення суду судом апеляційної інстанції не переглядається.

В повній мірі зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині не відповідає.

Згідно положень ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Також згідно ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Як передбачено ст. 627 ЦК України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до положень ст.ст.526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлені строки відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а згідно ст.629 ЦК України - договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Також апеляційний суд приймає до уваги положення статті 3 ЗУ «Про електронну комерцію», де зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 ЗУ «Про електронну комерцію»).

Частиною п`ятою статті 11 ЗУ «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Положеннями статті 12 ЗУ «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Таким чином, укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку, електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів

Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі.

Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом.

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.

Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту) вказується особа, яка створила замовлення.

Вказані правові висновки щодо укладення договору в електронній формі викладені у постанові Верховного Суду від 12.01.2021 у справі №524/5556/19.

Встановивши, що договір про відкриття кредитної лінії № 1301-4233 від 12.11.2023 укладено сторонами в електронному вигляді, що відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», і відповідачем розмір спірної заборгованості за вказаним договором не спростовано, суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення із ОСОБА_1 заборгованості за тілом кредиту у розмірі 4 500,00 грн.

Вирішуючи спір в частині нарахування відсотків за користування кредитними коштами, суд першої інстанції виходив із того, що пунктом 17 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», які вступили в силу 24.12.2023, передбачений максимальний розмір денної процентної ставки з 24.12.2023 по 22.04.2024, який не може перевищувати 2,5%, з 23.04.2024 по 20.08.2024 не може перевищувати 1,5% та провівши власні розрахунки, дійшов висновку, що сума заборгованості за відсотками становить 5 535,00 грн.

В апеляційній скарзі товариство оскаржує рішення суду в частині стягнення заборгованості за відсотками.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції в частині нарахування відсотків помилковими по наступних підставах.

Стаття 626 ЦК України визначає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною 1 статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін, проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Відповідно до умов договору про відкриття кредитної лінії №1301-4233 від 12.11.2023, укладеного між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та ОСОБА_1 , було передбачено надання кредиту на наступних умовах: загальний розмір кредиту 4 500,00 грн ( п. 4.1), дата видачі кредиту 12.11.2023 (п.4.2); базовий період кредитування - 21 днів (п. 4.8) ; строк кредитування - 300 днів ( п. 4.12), дата повернення кредиту 06.09.2024 ( п. 4.12), договір діє до повного та належного виконання сторонами своїх зобов`язань (п. 4.12); стандартна процентна ставка становить 3,00 % в день (п. 4.10); реальна річна процентна ставка на дату укладання договору складає 572 465,00 % (п.4.13); орієнтовна загальна сума вартості кредиту складає 45 000,00 грн (п.4.14).

Пунктом 2.3. кредитного договору передбачено, що для мінімізації загальних витрат позичальника за кредитом кредитодавець рекомендує позичальнику здійснити повне погашення кредиту не пізніше останнього дня першого базового періоду строку кредитування (більш детально див. п.5.3 договору) згідно наступного розрахунку, який носить рекомендаційний характер: дата видачі кредиту 12.11.2023, останній календарний день першого базового періоду 02.12.2023, сума кредиту 4 500,00 грн, нараховані проценти за користування кредитом 2 362,50 грн, разом до сплати 6 862,50 грн.

Вказаний розрахунок є рекомендованим графіком погашення заборгованості задля для мінімізації загальних витрат позичальника за кредитом.

Пунктом 4.12. договору передбачено, що строк кредитування, тобто, строк на який надається кредит позичальнику: 300 календарних днів з моменту перерахування кредиту позичальнику (далі - строк кредитування); дата повернення (виплати) кредиту 06.09.2024; строк договору є рівним строку кредитування. В частині виконання зобов`язань договір діє до повного та належного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором.

При цьому, відповідно до п.4.10. та 10.1. договору визначено, що нарахування процентів за користування кредитом здійснюється на залишок неповерненої суми кредиту за кожен день користування кредитом, починаючи з дня видачі кредиту до дати фактичного повернення всієї суми кредиту, за наступною ставкою: стандартна процентна ставка становить 3.00% за кожен день користування кредитом (вказана процентна ставка застосовується протягом всього строку дії цього договору, за виключенням строку використання права користування кредитом за зниженою, та/або пільговою процентною ставкою); пільгова процентна ставка становить 2.50% за кожен день користування кредитом протягом першого базового періоду, яка надається кредитодавцем виключно як знижка на користування кредитом та є заохоченням Позичальника спробувати скористатися послугами кредитодавця; знижена процентна ставка становить 2.50% за кожен день користування кредитом, яка надається кредитодавцем виключно як знижка на користування кредитом та є заохоченням позичальника до сумлінного виконання умов договору.

Із наведеного слідує, що між сторонами погоджено строк кредитування згідно п. 4.12. Договору, а саме 300 календарних днів (до 06.09.2024), протягом якого ТОВ «Укр Кредит Фінанс» має право нараховувати проценти за користування кредитом, розмір яких визначено в п. 4.10 та 10.1. договору.

Згідно наданого позивачем розрахунку вбачається, що станом на 04.06.2025 заборгованість за кредитним договором становить 44 527,50 грн, з яких 4 500,00 грн прострочена заборгованість за кредитом та 40 027,50 грн прострочення заборгованість за нарахованими відсотками.

Водночас, кредитодавцем було прийнято рішення про можливість застосування до позичальника Програми лояльності для споживачів фінансових послуг ТОВ «Укр Кредит Фінанс», а саме часткового списання заборгованості позичальнику за нарахованими процентами у сумі 22 027,50 грн за умови погашення позичальником решти заборгованості за кредитним договором в розмірі 22 500,00 грн, з яких 4 500,00 грн тіло кредиту, а 18 000,00 грн проценти.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів вважає, що відповідно до пунктів 4.10. кредитного договору позивач обґрунтовано нараховував проценти в розмірі 18 000,00 грн в межах строку, визначеного 4.12. кредитного договору, що, зокрема, відображено у розрахунку заборгованості, який є чітким, повним та розгорнутим по окремим категоріям.

Отже, вимоги позивача про стягнення з відповідача процентів є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Визначаючи розмір заборгованості за грошовим зобов`язанням, суд зобов`язаний належним чином дослідити поданий стороною доказ (розрахунок заборгованості), перевірити його, оцінити у сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами.

Як вбачається із розрахунку, наданого позивачем, нарахування відсотків за користування кредитом здійснювалося позивачем з 12.11.2023 по 02.12.2023 у розмірі 2,5 %, в період з 03.12.2023 по 06.09.2024 у розмірі 3,00%, при цьому з 07.09.2024 нарахування відсотків не здійснювалося. Перевіривши наведений позивачем розрахунок заборгованості, колегія суддів встановила, що розмір нарахованих, не погашених позичальником відсотків, становить 40 027,50 грн, та враховуючи, що позивач, застосувавши програму лояльності, визначив розмір заборгованості за процентами у розмірі 18 000,00 грн, тому колегія суддів вважає, що до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає заборгованість за відсотками у розмірі 18 000,00 грн.

При цьому, посилання суду першої інстанції на пункт 17 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», які вступили в силу 24.12.2023 є вірними.

Так, Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», який набрав чинності 24.12.2023, до ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» доповнено частиною 5, згідно з якою у кредиті для споживача максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 % .

Відповідно до ч. 3 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» обчислення реальної річної процентної ставки та денної процентної ставки має базуватися на припущенні, що договір про споживчий кредит залишається дійсним протягом погодженого строку та що кредитодавець і споживач виконають свої обов`язки на умовах та у строки, визначені в договорі.

Якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки або інших платежів за послуги кредитодавця, включених до загальних витрат за споживчим кредитом при обчисленні реальної річної процентної ставки та денної процентної ставки, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення, реальна річна процентна ставка та денна процентна ставка обчислюються на основі припущення, що процентна ставка та інші платежі за послуги кредитодавця залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит.

Частиною 4 вказаної статті передбачено, що денна процентна ставка розраховується у процентах за формулою:

ДПС = (ЗВСК/ЗРК)/t?100%, де

ДПС - денна процентна ставка;

ЗВСК - загальні витрати за споживчим кредитом;

ЗРК - загальний розмір кредиту;

t - строк кредитування у днях.

Максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 % (частина 5 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування»).

Пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» визначено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %.

Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» набрав чинності 24.12.2023.

Отже, наведені норми, які регулюють питання споживчого кредитування, передбачають, що, починаючи з 24 грудня 2023 року, денна ставка має бути не більше 2,5 %, з 22 квітня 2024 року - не більше 1,5 %, а з 19 серпня 2024 року - не більше 1 %.

Таким чином, нарахування відсотків за період з 24.12.2023 до 21.04.2024 повинно було здійснено за відсотковою ставкою 2,5%, що передбачено законом, а з 22.04.2024 до 23.06.2024 1,5% в день.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, згідно умов договору, який був укладений 12.11.2023, денна процентна ставка становила на той момент 2,5 % та 3,0 %.

Також судом першої інстанції вірно проведено розрахунки з урахуванням внесених змін до Закону України «Про споживче кредитування» та дійшов вірного висновку, що відсотки, які мали б бути нараховані позивачем згідно норм чинного законодавства становлять 27 562,50 грн, проте дійшов помилково висновку, що від вказаної суми слід відняти частину списаних позивачем відсотків, оскільки позивач, застосувавши систему лояльності, визначив суму за відсотками 18 000,00 грн, що не перевищує 27 562,50, яка підлягала до стягнення.

Колегія суддів, зважаючи на вимоги частини 1 статті 13 ЦПК України, що передбачає розгляд справи в межах заявлених вимог, доходить висновку про наявність підстав для стягнення відсотків саме у заявленому товариством розмірі 18 000,00 грн.

Отже, суд першої інстанції в достатній мірі не врахував вищевикладене та дійшов до помилкового висновку, що розмір заборгованості по відсоткам за кредитом має бути зменшений до 5 535,00 грн.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги знайшли своє об`єктивне підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Враховуючи вищевикладене, рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині вирішення питання щодо стягнення заборгованості за нарахованими відсотками та судового збору із збільшенням сум, які підлягають стягненню із ОСОБА_1 на користь позивача.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до п. 1 частини 2 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається у разі задоволення позову на відповідача.

Враховуючи, що апеляційний суд прийшов до висновку про задоволення апеляційної скарги, зміни рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині, то відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України із ОСОБА_1 на користь ТОВ «Укр Кредит Фінанс» підлягає стягненню судовий збір, сплачений за подання позовної заяви та апеляційної скарги у загальному розмірі 6 056,00 грн. ( 2422,40 +3633,60 грн.)

Керуючись ст.ст. 368, 374, 376, 381- 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» - Мосійчук Альони Ігорівни задовольнити.

Заочне рішення Шполянського районного суду Черкаської області від 26 серпня 2025 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в частині стягнення заборгованості за нарахованими відсотками та судового збору змінити.

Збільшити суму нарахованих відсотків, яка підлягає стягненню із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» із 5 535,00 грн. до 18 000,00 грн.

Збільшити суму судового збору, яка підлягає стягненню із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» із 1 080,39 грн до 6 056,00 грн.

В іншій частині рішення суду першої інстанції не переглядалося.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов, визначених ЦПК України.

Головуюча О.В. Карпенко

Судді Л.І. Василенко

О.М. Новіков