печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2025 року

Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Хайнацького Є.С.,

при секретарі судового засідання - Сміян А.Ю.,

за участю:

позивача - не з`явилася,

представника відповідача-1 - не з`явився,

представника відповідача-2 - не з`явився,

представника третьої особи - не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго», Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Київські електромережі», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_2 , про визнання дій незаконними та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Київенерго» (далі - первісний відповідач, ПАТ «Київенерго») про визнання дій незаконними та зобов`язання вчинити певні дії.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що є власником квартири АДРЕСА_1 , який перебуває на балансі Керуючої компанії по утриманню житлового господарства в Печерському районі м. Києва «Липки».

Вказаний будинок має вертикальну систему опалення і поставити лічильник тепла в квартирі не можливо. ПАТ «Київенерго» не погоджує жодні проєкти, в яких намагаються облаштувати облік тепла (лічильник) у квартирі з вертикальним опаленням.

Крім того, 16 липня 2015 року працівники «Київенерго» демонтували лічильник обліку теплової енергії, мотивуючи тим, що обладнання вузла обліку не в змозі забезпечити необхідний оптимальний режим теплопостачання для будинку АДРЕСА_2 , тому лічильник потребує заміни. З цього приводу вона неодноразово зверталась із претензіями до керуючої компанії, проте не отримала належної відповіді.

Внаслідок таких дій ПАТ «Київенерго» вона, як і всі мешканці будинку, отримує завищені нарахування за постачання гарячої води та централізоване опалення.

Зазначає, що відповідач-1 ігнорує та не виконує рішення Печерського районного суду м. Києва від 31 травня 2012 року у справі № 2-4135/11, яким визнано право її чоловіка ОСОБА_2 з 05 листопада 2009 року, відповідно до ст. 22 Закону України «Про міліцію», на 50-відсоткову знижку з оплати комунальних послуг щодо всієї квартири АДРЕСА_1 , а також зобов`язано КП УЖГ «Хрещатик» провести перерахунок по комунальній платі відповідно до ст. 22 Закону України «Про міліцію» у розмірі 50-процентної знижки без встановлення меж споживання щодо всієї квартири АДРЕСА_1 .

Посилаючись на наведене, просить суд:

визнати незаконними дії ПАТ «Київенерго» щодо невиконання Конституції України, рішення Печерського районного суду м. Києва від 31 травня 2012 року по справі № 2-4135/11, Закону України "Про міліцію" та Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" при здійсненні нарахувань за електроенергію, за послуги газопостачання гарячої води та централізованого опалення у квартирі АДРЕСА_1 ;

зобов`язати ПАТ "Київенерго" і підлеглі йому структури провести перерахунок з дня прийняття рішення Печерського районного суду м. Києва від 31 травня 2012 року у справі № 2-4135/11, яким прийнято рішення про 50% пільгу по сплаті за послуги надання електроенергії, постачання гарячої води та централізованого опалення та інші послуги ОСОБА_2 та його дружині ОСОБА_1 по квартирі АДРЕСА_1 відповідно до ст. 22 Закону України "Про міліцію" та Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії";

зобов`язати відповідача негайно обладнати демонтований лічильник обліку теплової енергії на тепловому вузлі будинку АДРЕСА_2 , в рамках реалізації інвестиційної програми ПАТ "Київенерго" ;

зобов`язати відповідача провести перерахунок з 16.07.2015 року до дня прийняття рішення суду по сплаті за послуги постачання гарячої води та централізованого опалення квартирі АДРЕСА_1 в зв`язку з незаконним демонтуванням лічильника теплової енергії на тепловому вузлі будинку АДРЕСА_2 .

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 26 жовтня 2016 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі та призначено справу до розгляду.

У січні 2017 року від представника ПАТ «Київенерго» надійшли заперечення на позовну заяву, в якій останній просив у задоволенні позовних вимог відмовити через їх необґрунтованість та недоведеність.

18 січня 2017 року позивач подала заяву про уточнення позовних вимог та просила суд:

розірвати договір між нею та відповідачем ПАТ "Київенерго" на надання послуг по постачанню гарячої води та централізованого опалення до квартири АДРЕСА_1 , оскільки договір вона не підписувала, але формально отримує ці послуги в рамках приєднання;

зобов`язати ПАТ "Київенерго" провести обстеження підключення гарячої води та централізованого опалення до квартири АДРЕСА_1 ;

скасувати всі незаконні нарахування відповідача за ненадані послуги щодо постачання гарячої води та централізованого опалення з 01.01.2015 року ;

визнати незаконними дії відповідача щодо невиконання рішення Печерського районного суду м. Києва від 31 травня 2012 року по справі № 2-4135/11, Закону України "Про міліцію" та Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" при здійсненні нарахувань за електроенергію по квартирі АДРЕСА_1 ;

зобов`язати ПАТ "Київенерго" провести перерахунок за електроенергію з 01.01.2015 року відповідно до рішення Печерського районного суду м. Києва від 31 травня 2012 року у справі № 2-4135/11, яким встановлено 50% пільгу по сплаті за послуги надання електроенергії по квартирі АДРЕСА_1 відповідно до ст. 22 Закону України "Про міліцію" та Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" по день прийняття рішення за цим позовом ;

зобов`язати відповідача негайно обладнати лічильник обліку теплової енергії на тепловому вузлі будинку АДРЕСА_2 , в рамках реалізації інвестиційної програми ПАТ "Київенерго".

У березні 2017 року ОСОБА_1 подала до суду доповнення до заяви про уточнення позовних вимог.

У березні 2017 року ОСОБА_1 подала відзив на заперечення відповідача.

17 березня 2017 року представник відповідача подав заперечення до заяви про уточнення позовних вимог.

Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 25.05.2017 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, ОСОБА_2 (далі - ОСОБА_2 , третя особа).

У травні 2017 року позивач подала до суду уточнення позовних вимог та просила:

зобов`язати ПАТ «Київенерго» визнати право ОСОБА_2 відповідно де статті 22 Закону України «Про міліцію» в розмірі 50-процетної знижки без встановлення меж споживання;

скасувати всю заборгованість перед ПАТ «Київенерго» в розмірі щодо постачання електроенергії, гарячого постачання та централізованого опалення щодо квартири АДРЕСА_1 ;

зобов`язати ПАТ «Київенерго» провести перерахунок щодо квартири АДРЕСА_1 та проводити в подальшому розрахунки за спожиту електроенергію відповідно до статті 22 Закону України «Про міліцію» в розмірі 50- процетної знижки без встановлення меж споживання.

У лютому 2018 року позивач подала до суду заяву про уточнення позовних вимог та просила:

визнати недійсним зобов`язання позивача перед відповідачем щодо сплати за централізоване опалення та гаряче водопостачання за період з 01.01.2015 року до теперішнього часу та такими, що не встановились, відповідно до Закону України "Про житлово-комунальні послуги" і фактично ці послуги не надавались і позивачем не споживались із-за відсутності підключення квартири АДРЕСА_3 споживача до будинкової централізованої систем опалення та гарячого водопостачання;

визнати незаконними нарахування відповідача щодо сплати за централізоване опалення та гаряче водопостачання за період з 01.01.2015 року до теперішнього часу, оскільки ці послуги позивачем не споживались із-за відсутності підключення квартири АДРЕСА_3 споживача до будинкової систем централізованого опалення та гарячого водопостачання;

визнати недійсним (розірваним) договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води щодо квартири АДРЕСА_1 між позивачем та відповідачем, оскільки такий договір сторони не укладали і позивач не підписувала його;

визнати незаконними дії відповідача щодо ігнорування рішення Печерського районного суду м. Києва від 31 травня 2012 року по справі № 2-4135/11, Закону України "Про міліцію" та Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" при здійсненні нарахувань за електроенергію по квартирі АДРЕСА_1 ;

зобов`язати ПАТ "Київенерго" провести перерахунок за електроенергію з 01.01.2015 року відповідно до рішення Печерського районного суду м. Києва від 31 травня 2012 року по справі № 2-4135/11, яким встановлено 50% пільгу по сплаті за послуги надання електроенергії по квартирі АДРЕСА_1 відповідно до ст. 22 Закону України "Про міліцію" та Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" по день прийняття рішення за цим позовом.

У квітні 2018 року позивач подала до суду заяву про уточнення позовних вимог та остаточно просила:

визнати незаконними дії відповідача щодо завищених нарахувань за постачання електроенергії до квартири АДРЕСА_1 ;

розірвати договір між нею та відповідачем про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води щодо квартири АДРЕСА_1 ;

зобов`язати ПАТ "Київенерго" провести перерахунок за неотримані послуги щодо квартири АДРЕСА_1 ;

зобов`язати відповідача провести обстеження щодо підключення електричного котла та електричного водонагрівача і надати дозвіл на встановлення пільг і облаштування нового електричного щитка (день-ніч) у квартирі АДРЕСА_1 ;

скасувати всі незаконні нарахування відповідача з ненадання послуг з центрального опалення та центрального водопостачання в квартирі АДРЕСА_1 .

У квітні 2018 року ОСОБА_2 подав пояснення, в яких підтримав доводи, викладені в позові.

Ухвалою Печерського районного суду від 31 травня 2018 року після проведення повторного автоматичного розподілу, у зв`язку із закінченням повноважень судді Москаленко К.О. в межах п`ятирічного строку, та передачі справи судді Батрин О. В., справу прийнято до свого провадження.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 23 жовтня 2018 року, з урахуванням ухвали Печерського районного суду м. Києва від10 грудня 2018 року про виправлення описки, замінено у цій цивільній справі відповідача Публічне акціонерне товариство «Київенерго» на його правонаступника Приватне акціонерне товариство «ДТЕК Київські електромережі» (далі - відповідач-2, ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі») в частині вимог позивача, що стосуються електропостачання.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 02.02.2023 року замінено у вказаній цивільній справі Публічне акціонерне товариство «Київенерго» на його правонаступника Комунальне підприємство «Київтеплоенерго» (дала - відповідач-1, КП «Київтеплоенерго»).

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 12.12.2018 року закрито підготовче провадження у вищевказаній цивільній справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

23 січня 2019 року представник ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» подав заперечення на позовну заяву та просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 30 жовтня 2019 року призначено у справі судову бухгалтерську експертизу, проведення якої доручено експертам ТОВ «Бюро судових експертиз України». До отримання висновку експертизи провадження у справі зупинено.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 24 листопада 2019 року поновлено провадження у справі.

У вересні 2021 року представник ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» подав додаткові пояснення до позову та просив відмовити у його задоволенні.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 02 лютого 2023 року замінено у цивільній справі відповідача ПАТ «Київенерго» на його правонаступника Комунальне підприємство «Київтеплоенерго» (далі - КП «Київтеплоенерго»).

Ухвалами Печерського районного суду м. Києва від 02 лютого 2023 року у задоволенні заяви представника відповідача ПАТ «Київенерго» - Марковської В.В. про закриття провадження у справі в частині вимог - відмовлено.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.05.2024 року, справа передана 21.05.2024 року для розгляду судді Хайнацькому Є.С. у зв`язку з перебуванням судді Печерського районного суду м. Києва Батрин О.В. на лікарняному.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 22 травня 2024 року вказану справу прийнято до свого провадження та призначено до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні на 13 серпня 2024 року.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 13 серпня 2024 року розгляд справи відкладено до 14 листопада 2024 року.

В судовому засіданні 14 листопада 2024 року позивач підтримала доводи, викладені у позові, просила їх урахувати та задовольнити вимоги у повному обсязі.

Представники відповідачів проти позову заперечували, вважали його необґрунтованим та просили відмовити у його задоволенні у повному обсязі.

Протокольною ухвалою Печерського районного суду від 14 листопада 2024 року у справі оголошено перерву до 03 березня 2025року.

25 листопада 2024 року від представника КП «Київтеплоенерго» надійшли до суду пояснення, в яких просив у позові відмовити.

Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 03 березня 2025 року розгляд справи відкладено до 15 травня 2025 року.

Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 15 травня 2025 року розгляд справи відкладено до 08 вересня 2025 року.

В матеріалах справи наявна заява позивача, в якій остання просить провести розгляд справи 08 вересня 2025 року без ї участі та задовольнити позов.

Представник КП «Київтеплоенерго» просить провести розгляд справи без його участі та відмовити у задоволенні позову.

Суд вислухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, приходить до наступного.

Суд установив, що рішенням Печерського районного суду м. Києва від 22.10.2013 року у справі № 2-5527/11 позов ОСОБА_1 до Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Печерського району м. Києва «Хрещатик», треті особи Печерська районна в м. Києві державна адміністрація, Київська міська державна адміністрація про визнання дій незаконними та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково.

Визнано незаконними дії Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Печерського району м. Києва «Хрещатик» щодо здійснення завищених нарахувань по сплаті за житлово-комунальні послуги та інші послуги по квартирі АДРЕСА_1 , яка на праві власності належить ОСОБА_1 та зобов`язано Комунальне підприємство по утриманню житлового господарства Печерського району м. Києва «Хрещатик» провести з лютого 2011 року перерахунок за житлово-комунальні та інші послуги по квартирі АДРЕСА_1 , яка на праві власності належить ОСОБА_1 .

Зобов`язано Комунальне підприємство по утриманню житлового господарства Печерського району м. Києва «Хрещатик» укласти з ОСОБА_1 договір про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, типова форма якого затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 р. № 630.

Зобов`язано Комунальне підприємство по утриманню житлового господарства Печерського району м. Києва «Хрещатик» укласти з ОСОБА_1 договір про надання послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій, типова форма якого затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 20.05.2009 р. № 529.

Судом під час розгляду справи № 2-5527/11 було встановлено, що ОСОБА_1 володіла 53/100 частин квартири АДРЕСА_1 . У подальшому рішенням Печерського районного суду міста Києва від 22 грудня 2010 р., яке набрало законної сили, за позивачем ОСОБА_1 було визнано право власності на новостворене майно, а саме: частину горищного поверху, площею 72,5 кв.м., розташованого над її квартирою АДРЕСА_1 та визнано право власності ОСОБА_1 на новостворену двоповерхову квартиру АДРЕСА_1 . Під час розгляду зазначеної справи була проведена судова будівельно-технічна експертиза, якою було визначено площу горища в розмірі 72,5 кв. м. та визначено площу квартири АДРЕСА_3 , яка становила 218,8 кв. метрів. Таким чином, в рішенні суду вказано, що відповідно до права власності на квартиру АДРЕСА_3 та технічного паспорту Київського міського бюро технічної інвентаризації загальна площа приватизованого горищного поверху становить 72,5 кв. м., а вся квартири АДРЕСА_1 становить 218,8 кв. м.

У подальшому, ОСОБА_1 зареєструвала в спірній квартирі свого чоловіка ОСОБА_2 , який відповідно до ст. 22 Закону України «Про міліцію», має право на 50-відсоткову знижку щодо сплати житлово-комунальних послуг по квартирі АДРЕСА_1 .

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 31.05.2012 року у справі № 2-4135/11, зокрема, визнано право чоловіка позивача ОСОБА_2 з 05.11.2009 року відповідно до ст. 22 Закону України «Про міліцію» на 50-відсоткову знижку щодо оплати комунальних послуг щодо всієї квартири АДРЕСА_1 .

Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно із частиною першою статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року у справа № 582/18/21 (провадження № 61-20968 сво 21)).

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19).

Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (постанова Верховного Суду від 08 листопада 2023 року у справі № 761/42030/21 (провадження № 61-12101св23)).

Обґрунтовуючи підстави позову, позивачка зазначала, що ПАТ «Київенерго» ігнорує рішення Печерського районного суду м. Києва від 31 травня 2012 року у справі № 2-4135/11, яким визнано право її чоловіка ОСОБА_2 з 05 листопада 2009 року, відповідно до ст. 22 Закону України «Про міліцію», на 50-відсоткову знижку з оплати комунальних послуг щодо всієї квартири АДРЕСА_1 , внаслідок чого вона отримує завищені нарахування за постачання електроенергії, гарячої води та централізованого опалення. Просила визнати незаконними дії відповідача щодо завищених нарахувань за постачання електроенергії до квартири АДРЕСА_1 .

Відповідно до положень ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ст. 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 22 Закону України «Про міліцію» (тут і далі - в редакції, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин) працівникам міліції та членам їх сімей надається 50-процентна знижка по оплаті жилої площі, комунальних послуг, а також палива, в межах норм, встановлених законодавством.

Згідно з приписами ч. 7 ст. 22 Закону України «Про міліцію» за працівниками міліції, звільненими зі служби за віком, хворобою або вислугою років, зберігається право на пільги за цим Законом, за умови, якщо середньомісячний сукупний доход сім`ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців не перевищує величини доходу, який дає право на податкову соціальну пільгу у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Так, п. 12 розділу ІІ Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» від 27.03.2014 року, який набрав чинності 01.04.2014 року, у статті 22 Закону України «Про міліцію», частину четверту викладено у такій редакції: «Працівникам міліції та членам їх сімей надається 50-відсоткова знижка плати за користування житлом та комунальними послугами, за паливо в межах норм, встановлених законодавством».

Також, ч. ч. 6, 7 Закону України «Про міліцію» викладено у такій редакції: «За працівниками міліції, звільненими зі служби за віком, хворобою або вислугою років, зберігається право на пільги згідно з цим Законом. Пільги, передбачені частинами четвертою, п`ятою цієї статті, надаються за умови, якщо розмір середньомісячного сукупного доходу сім`ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців не перевищує величини доходу, який дає право на податкову соціальну пільгу, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України».

Надалі, п. 1 розділу I Закону України від 28.12.2014 № 76-VIII «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України», який набрав чинності з 01.01.2015 року, у Законі України «Про міліцію», ч. 7 ст. 22 викладено у наступній редакції: «Установити, що пільги, передбачені частинами четвертою, п`ятою та шостою цієї статті, надаються за умови, якщо розмір середньомісячного сукупного доходу сім`ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців не перевищує величини доходу, який дає право на податкову соціальну пільгу, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України».

04.06.2015 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 389, якою затверджено Порядок надання пільг окремим категоріям громадян з урахуванням середньомісячного сукупного доходу сім`ї, яка набрала чинності з 01.07.2015 року.

Відповідно до положень п. 2 вказаного Порядку, його дія поширюється, зокрема, на осіб, які мають право на пільги за соціальною ознакою згідно із Законом України «Про міліцію» (у тому числі звільнені із служби за віком, хворобою або вислугою років працівники міліції).

Постановою Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до Порядку надання пільг окремим категоріям громадян з урахуванням середньомісячного сукупного доходу сім`ї» від 27.01.2016 № 36, яка набрала чинності з 02.02.2016, до пункту 2 зазначеного Порядку було внесено зміни та виключено слова «Про міліцію» (звільнені із служби за віком, хворобою або вислугою років працівники міліції, особи начальницького складу податкової міліції, особи рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби; діти (до досягнення повноліття) працівників міліції, осіб начальницького складу податкової міліції, рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби, загиблих або померлих у зв`язку з виконанням службових обов`язків, непрацездатні члени сімей, які перебували на їх утриманні)» виключено.

02.07.2015 Верховною Радою України було прийнято Закон України «Про Національну поліцію» № 580-VIII (Закон № 580-VIII), який набрав чинності 07.11.2015.

Тож, з прийняттям Закону № 580-VIII, втратив чинність Закон України «Про міліцію», проте, відповідно до положень абз. 2 п. 15 Прикінцевих та Перехідних положень Закону № 580-VIII (у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їхніх сімей» від 23.12.2015 №900-VIII), передбачено, що за колишніми працівниками міліції, у тому числі пенсіонерами, а також членами їхніх сімей, іншими особами зберігаються пільги, компенсації і гарантії, передбачені цим Законом для колишніх поліцейських, членів їхніх сімей, інших осіб.

Згідно з п. 3 постанови Кабінету Міністрів України «Про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги» від 29.01.2003 № 117, Міністерство соціальної політики України зобов`язано забезпечити включення до Єдиного державного автоматизованого реєстру осіб, які мають право на пільги, інформацію про осіб, які мають право на пільги за соціальною ознакою, у тому числі й відповідно до Закону України «Про міліцію».

З 30.12.2016 постановою Кабінету Міністрів України № 986 від 21.12.2016, у вказаний пункт були внесені зміни, відповідно до яких, Закон України «Про міліцію», виключений з переліку законів, відповідно до яких визначаються особи, які мають право на пільги за соціальною ознакою.

Також, п. 4 постанови Кабінету Міністрів України № 117 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України № 56 від 08.02.2017), визначено, що установи Міністерства внутрішніх справ зобов`язані передати структурним підрозділам з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві та Севастополі державних адміністрацій, виконавчих органів з питань соціального захисту населення міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад інформацію про осіб, які мають право на пільги за соціальною ознакою, перебувають або перебували на обліку у зазначених органах, закладах і установах.

Пунктом 3 Положення про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги, визначено, що управління праці та соціального захисту населення районних, районних у містах Києві та Севастополі держадміністрацій, структурні підрозділи з питань праці та соціального захисту населення виконавчих органів міських рад (уповноважені органи) ведуть облік пільговиків шляхом формування на кожного пільговика персональної облікової картки згідно з формою «1-пільга», в якій використовується індивідуальний ідентифікаційний номер пільговика у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків та інших обов`язкових платежів; та вносять до Реєстру відповідні уточнення у разі визнання такими, що втратили чинність, чи зупинення дії законодавчих актів, на підставі яких пільговики отримують пільги.

Отже, враховуючи зазначені норми законодавства, що регулювали спірні правовідносини та внесені у подальшому зміни, колегія суддів зазначає про те, що з 07.11.2015 року, у зв`язку з набранням чинності Законом України «Про Національну поліцію», втратив чинність Закон України «Про міліцію», внаслідок чого особи, які користувалися пільгами згідно із Законом України «Про міліцію», втратили право на пільги, зокрема, на 50-процентну знижку по оплаті жилої площі та комунальних послуг.

Тож, оскільки пільги по оплаті жилої площі, комунальних послуг, палива в Законі України «Про Національну поліцію» не передбачені, відсутні підстави для поновлення позивачу пільг, на які він мав право і якими користувався відповідно до норм ст. 22 Закону України «Про міліцію».

Варто зазначити, що Закон України «Про Національну поліцію» у своїх положеннях не містить норми, яка передбачає надання колишнім працівників органів внутрішніх справ, членам їхніх сімей пільги на оплату житлово-комунальних послуг, які позивач мав відповідно до попереднього закону, з огляду на що, змінилось правове регулювання спірних правовідносин, а тому, відсутні законні підстави для їх поновлення.

Аналогічна правова позиція висвітлена у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 13.10.2019 у справі № 415/5600/16-а, від 25.11.2019 у справі № 463/1046/16-а.

Матеріали справи не містять і суду під час розгляду справи не було надано доказів того, що позивачем підтверджено показник середньомісячного сукупного доходу її сім`ї (не більше податкової соціальної пільги), необхідного для визначення права на отримання спірної податкової соціальної пільги

З матеріалів справи також убачається, що з 01.07.2015 року право ОСОБА_2 щодо користування пільгою не підтверджено даними з Єдиного державного автоматизованого реєстру осіб, які мають право на пільги.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що відповідач, не застосовуючи пільгу позивачці у вигляді 50% знижки на оплату житлово-комунальних послуг починаючи з 07.11.2015 року, діяв на підставі та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законодавством. Аналогічний підхід застосування зазначених норм права висловлений Верховним Судом, зокрема у постанові від 03 жовтня 2019 року у справі № 415/5600/16-а.

Разом із тим, позивач оскаржує період щодо незастосування вказаної пільги з 01.01.2015 року, а отже суд дійшов висновку про здійснення ПАТ «Київенерго» завищених нарахувань зі сплати за надання послуг з електроенергії до квартири АДРЕСА_1 та вважає за необхідне зобов`язати ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі», яке є правонаступником ПАТ «Київенерго» в частині вимог позивача, що стосуються електроенергії, провести перерахунок за вказані послуги за період із 01.01.2015 року до 07.11.2015 року .

Відповідно до наданого висновку від 28.10.2021 року № 08/21, складеного судовим експертом ТОВ «Бюро судових експертиз України» Болоніною І.В., судовим експертом встановлено, що надані розрахунки ПАТ «Київенерго» за період із 01.07.2016 року до 01.01.2019 року викликають сумнів щодо їх обґрунтованості, проте суд не приймає вказаний висновок до уваги, оскільки експертом зроблені розрахунки з урахуванням 50-відсоткової знижку з оплати комунальних послуг, передбаченої ст. 22 Закону України «Про міліцію», який втратив чинність з 07.11.2015 року.

Крім того, у висновку судової бухгалтерської експертизи, проведеної в межах даної справи, зазначено, що в наданих до матеріалів справи розрахунках (особових картках) містяться різні дані за один і той самий період.

Пунктом 42 Правил користування електричною енергією для населення затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.1999 р. № 1357 (далі - ПКЕЕН, які втратили чинність 26.06.2018 року, які регулювали спірні відносини до 11.06.2018) встановлено, що побутовий споживач електричної енергії зобов`язаний оплачувати спожиту електричну енергію та здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та цих Правил.

Відповідно до пунктів 19, 21 ПКЕЕН розрахунки населення за спожиту електричну енергію здійснюються за діючими тарифами (цінами) для населення на підставі показань приладів обліку. Знімання показань приладів обліку провадиться споживачем щомісяця. Енергопостачальник має право контролювати правильність знімання показань приладів обліку та оформлення платіжних документів споживачем.

Пунктом 20 ПКЕЕН встановлено, що розрахунковим періодом для встановлення розміру оплати спожитої електричної енергії є календарний місяць. Плата за спожиту протягом розрахункового періоду електричну енергію вноситься не пізніше 10 числа наступного місяця, якщо договором не встановлено іншого терміну.

Відповідно до п.42 ПКЕЕН, побутовий споживач електричної енергії зобов`язаний: серед іншого забезпечувати доступ представникам енергопостачальника.

У запереченнях на позов, представник ПрАТ «Київтеплоенерго» зазначало, що позивачем, відповідно до зазначених норм, своєчасно не надавались показники привалу обліку, встановленого у квартирі та не регулярно здійснювалась оплата за надані послуги з електропостачання, а також не надавався доступ співробітникам товариства для знімання контрольних показників приладу обліку.

На підставі п. 21 ПКЕЕН, зняті споживачем чи отримані та/або зняті енергопостачальником (електророзподільним підприємством) дані про покази засобу обліку в інший день вважаються вихідними даними для визначення показів засобу обліку на перше число календарного місяця шляхом додавання (віднімання) середньодобового споживання, помноженого на кількість днів (діб) між датою знаття показів та першим числом календарного місяця.

Середньодобове споживання визначається виходячи з даних про покази засобу обліку зафіксовані між двома послідовними зняттями, та кількості днів між цими зняттями.

Пункт 30 ПКЕЕН, якщо доступ до засобу обліку неможливий, представник енергопостачальника виписує платіжний документ на підставі даних про фактичне споживання електричної енергії за попередній період.

Під час внесення відповідної інформації до програмного комплексу з урахуванням закриття фактичного розрахункового періоду (в якості енергопостачальника), відбулось здійснення розрахунку, що відображено в особовій картці споживача. Останні контрольні показники, які знімалися співробітниками товариства до 2018 року, були зафіксовані у серпні 2013 року.

Розрахунок (особова картка) від 22.02.2018 року проведено середньомісячне нарахування, розрахунковим способом (відмітка (Р), оскільки позивачем не надавались показники приладу обліку та не надавалось доступу співробітникам товариства для проведення контрольного знімання показників приладу обліку. Оскільки розрахунок зроблений розрахунковим способом, виникла різниця у показниках у розрахунках від 22.02.2018 року та від 22.01.2019 року.

Щодо вимог про розірвання договору з відповідачем про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води щодо квартири АДРЕСА_1 , зобов`язання відповідача провести обстеження щодо підключення електричного котла та електричного водонагрівача і надати дозвіл на встановлення пільг і облаштування нового електричного щитка (день-ніч), зобов`язання ПАТ "Київенерго" провести перерахунок за неотримані послуги та скасування всіх незаконних нарахувань з ненадання послуг з центрального опалення та центрального водопостачання в квартирі АДРЕСА_1 , суд зазначає таке.

Правовідносини з постачання фізичними особами центрального опалення та постачання гарячої води регулюються Правилами надання послуг з центрального опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджені Постановою КМУ від 21.07.2005 року № 630.

Правовідносини з постачання теплової енергії та гарячої води між постачальною організацією та споживачем (фізичною особою) починаючи з 01.11.2021 року здійснюється на підставі Постанови КМУ від 11.12.2019 року №1182 «про затвердження Правил надання послуги з постачання гарячої води та типових договорів про надання послуг з постачання гарячої води» та Постанови №830 « Про затвердження Правил надання послуг з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуг з постачання теплової енергії від 21.08.2019 року.

Статтею 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до частини 1 статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною 1 статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина 1 статті 612 ЦК України).

За змістом статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Споживач (індивідуальний споживач) - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Пунктом 1 статті 7 Закону передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Частиною 5 статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що у разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії), з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання.

Порядок оплати за житлово-комунальні послуги визначений у статті 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», якою передбачено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується, виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

Статтею 1 Закону України «Про теплопостачання» передбачено, що споживач теплової енергії - фізична або юридична особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору.

Теплова енергія - це товарна продукція, що виробляється на об`єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу.

Абзацом 8 пункту 2 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, чинних на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що централізоване опалення це послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормальної температури повітря у приміщеннях квартири, яка надається виконавцем з використанням внутрішньо будинкових систем теплопостачання.

Так, позивач є власником квартири АДРЕСА_1 .

З матеріалів справи вбачається, що ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» надавались послуги з теплопостачання до вказаного житлового будинку, що підтверджується наявними в матеріалах справи відповідними актами .

Належна відповідачу квартира знаходяться у житловому будинку та, відповідно, має загальну систему опалення з житловим будинком.

Позивачці, як її власниці, виник обов`язок брати участь у витратах на утримання та збереження майна (житлового будинку). Обігрів житлового будинку у опалювальний період є спільним обов`язком його співвласників з метою дотримання, зокрема, санітарних норм.

Зазначене відповідає висновкам, викладеним у постанові Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі №317/1636/16-ц, провадження №61-19820св18.

В матеріалах справи наявні 2 акти обстеження квартири АДРЕСА_1 у присутності власника ОСОБА_1 ), а саме:

- акт від 12 січня 2016 року, складений мешканцями будинку АДРЕСА_2 ;

- акт від 16 травня 2017 року, складений представником ПАТ «Київенерго».

У акті від 12 січня 2016 року про обстеження квартири АДРЕСА_1 та встановлення факту відключені квартири від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання зазначено:

«12 січня 2016 року власник квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_1 надала нам доступ до свого помешкання і нами встановлено факт того, що після ремонту реконструкції квартири АДРЕСА_1 , квартира повністю відрізана та відключена від мереж централізовано: опалення та гарячого водопостачання, і вона не є споживачем послуг ПАТ «Київенерго» щодо централізованого опалення та постачання гарячої води.

Відключення від мереж ЦО та ПГВ ніяким чином не вплинуло, і перешкоджає постачанню ЦО та ПГВ до наших квартир і не створює ні ніяких проблем.».

В акті РТМ «Печерськ» СВП «Київські теплові мережі» ПАТ «Київенерго» б/н від 16 травня 2017 року зазначено:

«Цей акт складено представником ПАТ «Київенерго» головним фахівцем дільниці договірних умов фізичних споживачів Зоренко Е.П., в присутності представника споживача в особі Миронової Н.О., було проведено обстеження кв. АДРЕСА_4 та виявлено наступне: опалення та гарячовідведення в даній квартирі здійснюється від двохконтурного котла фірми «Vilent». Під час обстеження радіатори були відключені, а при включенні котла - радіатори прогрілись. Виводів гарячого водопостачання від внутрішньобудинкової системи не виявлено. Стояків системи централізованого опалення не виявлено. Квартира АДРЕСА_3 двоповерхова (другий поверх - мансардний). Документації щодо переобладнання квартири на автономне опалення та гарячого водопостачання не надано».

Таким чином, вказаних актів обстеження вказаної квартири встановлено, що:

- після ремонту та реконструкції квартири АДРЕСА_1 , квартира повністю відрізана та відключена від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання, і вона не є споживачем послуг ПАТ «Київенерго» щодо централізованого опалення та постачання гарячої води;

- відключення від мереж ЦО та ПГВ ніяким чином не вплинуло, не перешкоджає постачанню ЦО та ПГВ до інших квартир будинку АДРЕСА_2 та не створює ним ніяких проблем;

- опалення та гарячовідведення в даній квартирі здійснюється від двохконтурного котла фірми «Vilent», під час обстеження радіатори були відключені, а при включенні котла - радіатори прогрілись;

- виводів гарячого водопостачання від внутрішньобудинкової системи не виявлено;

- стояків системи централізованого опалення не виявлено;

- документації щодо переобладнання квартири на автономне опалення та гарячого водопостачання не надано.

Пунктом 8 Правил № 630 передбачено, що послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформлюється на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення.

Споживачі можуть відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства (пункт 24).

Згідно з пунктом 25 Правил самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється.

Відповідно до пунктів 2.6, 2.7 Порядку відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженого наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2005 року № 4, по закінченню робіт складається акт про відключення будинку від мереж централізованого опалення і гарячого водопостачання і в десятиденний термін подається заявником до постійно діючої міжвідомчої комісії для розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж централізованого опалення і постачання гарячої води на затвердження. Після затвердження акту на черговому засіданні постійно діючої міжвідомчої комісії для розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж централізованого опалення і постачання гарячої води сторони переглядають умови договору про надання послуг з централізованого теплопостачання.

17 вересня 2019 року набрав чинності наказ Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 26 липня 2019 року № 169 «Про затвердження Порядку відключення споживачів від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води» (далі - Порядок № 169).

Пункт 1 розділу ІІІ Порядку № 169 визначає, що власники квартир та нежитлових приміщень багатоквартирного будинку, приєднаного до мережі (системи) централізованого опалення (теплопостачання) (далі - ЦО) та системи (мережі) постачання гарячої води (далі - ГВП), мають право відокремити (відключити) свою квартиру чи нежитлове приміщення від ЦО та ГВП у разі, якщо на день набрання чинності Законом України «Про житлово-комунальні послуги» не менше як половина квартир та нежитлових приміщень цього будинку відокремлена (відключена) від ЦО та ГВП, та влаштувати систему індивідуального теплопостачання (опалення та/або гарячого водопостачання) у такій квартирі чи нежитловому приміщенні.

Для відокремлення (відключення) від ЦО та ГВП власник квартири чи нежитлового приміщення багатоквартирного будинку звертається до органу місцевого самоврядування з письмовою заявою в довільній формі із зазначенням причини відокремлення (відключення) та подає інформацію про намір влаштування системи індивідуального теплопостачання (опалення та/або гарячого водопостачання) такої квартири чи нежитлового приміщення (пункт 3 розділу ІІІ Порядку № 169).

Заява про відокремлення (відключення) квартири чи нежитлового приміщення багатоквартирного будинку від ЦО та ГВП передається на розгляд постійно діючої комісії для розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води (пункт 4 розділу ІІІ Порядку№ 169).

Для відокремлення (відключення) квартири чи нежитлового приміщення власник забезпечує розроблення проєкту відокремлення (відключення) квартири чи нежитлового приміщення від ЦО та ГВП, який виготовляється відповідно до державних будівельних норм і правил та має забезпечити ізоляцію транзитних стояків, а також, у разі потреби, перенесення транзитних стояків. За потреби, власник забезпечує виготовлення проекту встановлення системи індивідуального теплопостачання (опалення та/або гарячого водопостачання) у такій квартирі чи нежитловому приміщенні, виготовленого відповідно до державних будівельних норм і правил (пункт 7 розділу ІІІ Порядку № 169).

Отже, відключення споживачів від мережі централізованого опалення відбувається тільки на підставі рішення постійно діючої комісії, створеної органом місцевого самоврядування або місцевим органом виконавчої влади.

Зазначеного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 09 лютого 2022 року у справі № 953/24063/19, провадження № 61-5095 св 21.

Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Такий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15 та є усталеним у практиці Верховного Суду, зокрема, підтриманий у постановах від 02 грудня 2020 року у справі № 761/48615/18-ц, провадження № 61-14819 св 20, від 09 червня 2021 року у справі № 303/7554/16-ц, провадження № 61-20523св19, від 28 липня 2021 року у справі № 554/7740/17, провадження № 61-13603св19.

Отже, існує спеціальна процедура відключення споживачів від мережі централізованого опалення, яка не була дотримана позивачем.

В даному випадку, самовільне, фізичне відключення квартири позивачки від стояків подачі гарячої води та теплової енергії не свідчить про не можливість споживання відповідачем послуг з опалення та подачі гарячої води.

Позивачем не дотримано визначеної законодавством процедури відключення від мереж централізованого опалення та не надано суду рішення постійно діючої комісії, створеної органом місцевого самоврядування або місцевим органом виконавчої влади, про відключення квартири від системи централізованого опалення.

У зв`язку з цим суд вважає за необхідне зазначити, що у разі самовільного відключення квартири від мережі централізованого опалення, без вирішення у передбаченому чинним законодавством порядку питання про надання дозволів на таке відключення, відсутні підстави для припинення нарахувань за теплову енергію та відповідно здійснення перерахунку.

Саме така правова позиція висловлена Верховним Судом в постановах від 22.07.2020 у справі №500/5362/17, від 18.06.2020 у справі №643/133/17, від 19.10.20219 у справі №703/69/16-ц, від 25 вересня 2019 року у справі №522/401/15-ц, від 19 вересня 2019 року у справі №629/367/17 та від 11.09.2019 у справі №456/2222/16-ц.

Відповідно до пункту першого розділу ІІІ Порядку № 169, власники квартир та нежитлових приміщень багатоквартирного будинку, приєднаного до ЦО та ГВП, мають право відокремити (відключити) свою квартиру чи нежитлове приміщення від ЦО та ГВП у разі, якщо на день набрання чинності Законом України «Про житлово-комунальні послуги» не менше як половина квартир та нежитлових приміщень цього будинку відокремлена (відключена) від ЦО та ГВП, та влаштувати систему індивідуального теплопостачання (опалення та/або гарячого водопостачання) у такій квартирі чи нежитловому приміщенні.

Після завершення робіт із відокремлення (відключення) квартири чи нежитлового приміщення від ЦО та ГВП складається акт про відокремлення (відключення) квартири/нежитлового приміщення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води (додаток 3) - по одному примірнику для власника, представника виконавця комунальної послуги з постачання теплової енергії, представника виконавця комунальної послуги з постачання гарячої води, виконавця робіт з обслуговування внутрішньо-будинкових систем теплопостачання, виконавця робіт з обслуговування внутрішньо-будинкових систем постачання гарячої води, а також для іншого суб`єкта господарювання у разі залучення його власником для виконання робіт з відокремлення (відключення) відповідно до пункту 9 цього розділу.

Такий акт підписується присутніми під час відокремлення (відключення) власником квартири чи нежитлового приміщення і представником виконавця комунальної послуги з постачання теплової енергії, представником виконавця комунальної послуги з постачання гарячої води, представником виконавця робіт з обслуговування внутрішньо-будинкових систем теплопостачання, представником виконавця робіт з обслуговування внутрішньо-будинкових систем постачання гарячої води, а також іншим суб`єктом господарювання у разі залучення його власником для виконання робіт з відокремлення (відключення) відповідно до пункту 9 цього розділу.

Після підписання акту виконавець відповідної комунальної послуги повідомляє власника про перегляд умов або розірвання договору про надання послуги.

Із урахуванням зазначеного, суд дійшов висновку, про те, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з викладених вище підстав.

Позивач не надала належних та допустимих доказів того, що вона зверталася до відповідача з письмовою заявою про дату і час виконання робіт з відокремлення (відключення) її квартири від централізованого теплопостачання та постачання гарячої води не пізніше ніж за 15 календарних днів до дня виконання таких робіт.

Враховуючи викладене, у ОСОБА_3 відсутні законодавчо визначені підстави для розірвання договору про надання послуги.

Щодо встановлення лічильника

Відповідно до статті 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами.

Статтею 4 Закону України «Про ринок електричної енергії» визначено, що учасники ринку електричної енергії провадять свою діяльність на ринку електричної енергії на договірних засадах.

Згідно з пунктом 2 постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг «Про затвердження Правил роздрібного ринку електричної енергії» від 14 березня 2018 року № 312 укладення договорів між споживачами та іншими учасниками роздрібного ринку електричної енергії відповідно до вимог Правил здійснюється шляхом приєднання споживачів до публічних договорів приєднання (договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії, відповідних договорів про постачання електричної енергії) на умовах чинних договорів про постачання електричної енергії та про користування електричною енергією, укладених з відповідними постачальниками електричної енергії за регульованим тарифом, шляхом подання заяви-приєднання за формою, наведеною у додатку до постанови.

У пункті 6 постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг «Про затвердження Правил роздрібного ринку електричної енергії» від 14 березня 2018 року № 312 передбачено, що до укладення договору про надання послуг з розподілу електричної енергії, який укладається зі споживачем, договірні відносини між споживачем та суб`єктом господарювання, що провадить діяльність з розподілу електричної енергії на підставі ліцензії з передачі електричної енергії місцевими (локальними) електричними мережами (або ОСР як правонаступником за договорами про користування електричною енергією та договорами про постачання електричної енергії), урегульовуються окремими положеннями діючих договорів про користування електричною енергією або договорів про постачання електричної енергії (у частині взаємовідносин споживача і електророзподільної організації), які не суперечать вимогам чинного законодавства у сфері електроенергетики. Зокрема сторони керуються вимогами діючих договорів про користування електричною енергією (про постачання електричної енергії) з питань потужності, якості електроенергії, окремих процедурних питань тощо. У разі виникнення суперечності між нормами діючих договорів про користування електричною енергією (про постачання електричної енергії) та нормами законодавства про електроенергетику сторони керуються вимогами чинного законодавства.

Після укладення договору про надання послуг з розподілу електричної енергії договори про користування електричною енергією та договори про постачання електричної енергії продовжують свою дію в частині регулювання відносин щодо заборгованості/переплати за цими договорами з відповідними правами та обов`язками, пов`язаними з такою заборгованістю/переплатою, а також щодо нарахування пені, неустойки, обмеження та припинення постачання електричної енергії тощо.

В іншій частині договори про користування електричною енергією та договори про постачання електричної енергії припиняють свою дію.

11 червня 2018 року набрали чинності Правила роздрібного ринку електричної енергії (далі - Правила), затвердженні постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14 березня 2018 року № 312.

Відповідно до пункту 1.1.1. Правил, ці правила регулюють взаємовідносини, які виникають під час купівлі-продажу електричної енергії між електропостачальником (електропостачальниками) та споживачем (для власного споживання), а також їх взаємовідносини з іншими учасниками роздрібного ринку електричної енергії, визначеними цими правилами.

Учасниками роздрібного ринку є: електропостачальники, оператор системи передачі, оператори систем розподілу, у тому числі оператори малих систем розподілу, споживачі, основні споживачі, субспоживачі, виробники електричної енергії, які підпадають під визначення розподіленої генерації, та інші учасники ринку, які надають послуги, пов`язані з постачанням електричної енергії споживачу з метою використання ним електричної енергії на власні потреби.

Ці Правила є обов`язковими для виконання усіма учасниками роздрібного ринку.

Пункт 1.2.1. Правил визначає, що на роздрібному ринку електричної енергії споживання та використання електричної енергії для потреб електроустановки споживача здійснюється за умови забезпечення розподілу/передачі та продажу (постачання) електричної енергії на підставі договорів про розподіл/передачу, постачання електричної енергії, надання послуг комерційного обліку, які укладаються відповідно до цих правил, Кодексу системи передачі, Кодексу систем розподілу та Кодексу комерційного обліку.

За змістом пункту 1.2.5. Правил оператор системи забезпечує на своїй території діяльності недискримінаційний доступ до електричних мереж електропостачальнику, який має намір здійснювати діяльність з постачання електричної енергії споживачам, електроустановки яких приєднані на території діяльності відповідного оператора системи. Оператор системи укладає договір електропостачальника про надання послуг з розподілу/передачі електричної енергії, зміст якого визначається оператором системи на основі Типового договору електропостачальника про надання послуг з розподілу/передачі електричної енергії, який є додатком 4 до цих правил та укладається з кожним електропостачальником, який звертається до оператора системи.

Постачання електричної енергії здійснюється електропостачальником на підставі договору про постачання електричної енергії споживачу, який розробляється електропостачальником на основі Примірного договору про постачання електричної енергії споживачу (додаток 5 до цих Правил) та укладається в установленому цими Правилами порядку (пункт 1.2.7. Правил).

Відповідно до пункту 1.2.15. Правил укладення, внесення змін, продовження строку дії чи розірвання будь-якого із договорів, передбаченого цими Правилами, здійснюється відповідно до вимог законодавства та цих правил.

Для договорів, які укладаються шляхом приєднання до умов договору, укладення договору можливе шляхом підписання заяв-приєднань, оплати виставленого рахунку, споживання будь-якого обсягу електричної енергії (за умови відсутності направлених заперечень щодо договірних умов в цілому чи частково) через особистий кабінет в електронній формі (в установленому законодавством порядку).

На роздрібному ринку не допускається споживання (використання) електричної енергії споживачем без укладення відповідно до цих Правил договору з електропостачальником та інших договорів, передбачених цими Правилами.

Оператор системи зобов`язаний укласти договори про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії з усіма споживачами, електроустановки яких приєднані до електричних мереж на території діяльності відповідного оператора системи. Не допускається розподіл (передача) електричної енергії до точки розподілу електроустановки споживача за відсутності діючого договору про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії з таким споживачем, крім випадку здійснення розподілу (передачі) електричної енергії оператором системи до власних електроустановок (пункт 2.1.2. Правил).

Згідно пункту 2.1.3. Правил ініціатором укладення договору споживача про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії у разі зміни споживача, форми власності чи власника електроустановки є споживач.

Споживачі укладають договір споживача про розподіл (передачу) електричної енергії шляхом приєднання до публічного договору за наявності паспорта точки розподілу. У разі надання послуги з приєднання до електричних мереж ініціатором укладення договору споживача про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії є оператор системи.

Фактом приєднання споживача до умов договору споживача про надання послуг з розподілу/передачі електричної енергії(акцептування договору)є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір споживача про надання послуг з розподілу/передачі електричної енергії, зокрема повернення (надання) підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка оператора системи та/або документально підтверджене споживання електричної енергії.

Розділом 6 Типового договору споживача про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії закріплено зобов`язання сторін. Зокрема, пунктом 6.1 передбачено, що оператор системи зобов`язується: проводити не менше як один раз на 6 місяців контрольний огляд засобу комерційного обліку у Споживача відповідно до затверджених графіків (підпункт 8); здійснювати технічну перевірку засобу (вузла) обліку (засобу вимірювальної техніки) не рідше одного разу на три роки (підпункт 9). Будь-яких зобов`язань щодо заміни приладу обліку електричної енергії норми вказаного договору не містять.

Натомість, пункт 12.4 договору передбачає, що взаємовідносини сторін, не врегульовані цим договором, регламентуються законодавством.

Згідно пункту 2.3.5. Правил планова заміна, у тому числі на виконання вимог нормативно-правових актів, технічна підтримка та обслуговування розрахункових засобів вимірювальної техніки електричної енергії здійснюються їх власником господарським або підрядним способом або постачальником послуг комерційного обліку відповідно до договору про надання послуг комерційного обліку, який укладається між споживачем та постачальником послуг комерційного обліку відповідно до Кодексу комерційного обліку.

Непланова заміна, ремонт розрахункових засобів вимірювальної техніки здійснюється постачальником послуг комерційного обліку за рахунок учасника роздрібного ринку, на вимогу (за ініціативою) якого здійснюється непланова заміна, ремонт розрахункового засобу вимірювальної техніки.

У разі звернення побутового споживача до постачальника послуг комерційного обліку (оператора системи), який надає такому споживачу послуги комерційного обліку, із заявою щодо встановлення або заміни засобу вимірювальної техніки (реконструкції вузла обліку), який відповідає вимогам нормативних документів, постачальник послуг комерційного обліку надає такому побутовому споживачу замовлені ним послуги протягом7робочих днів від дня оплати побутовим споживачем вартості цих послуг (пункт 2.3.6. Правил).

Також пунктом 2.3.7. Правил передбачено, що у разі необхідності заміна або реконструкція вузла обліку здійснюється за рахунок ініціатора такої заміни або реконструкції в порядку, встановленому Кодексом комерційного обліку.

Оскільки заміна справного приладу обліку електричної енергії, що встановлений у будинку позивача, не викликана його викраденням, пошкодженням або відсутністю повірки, а також не є плановою, а відбувається за бажанням та з ініціативи позивача, які він підтвердив поданням відповідної заяви, то відповідно до чинного законодавства, така позапланова заміна приладу обліку є оплатною послугою, яка здійснюється за рахунок замовника такої послуги, та виконується протягом семи днів після проведення оплати.

Отже, однією з умов виникнення обов`язку відповідача замінити прилад обліку спожитої електроенергії, який придбано позивачем за його власною ініціативою, є саме сплата таких послуг споживачем, а відтак оскільки докази оплати послуг із заміни приладу обліку позивачем до суду не надані, то, відповідно, у відповідача не виникло обов`язку щодо заміни встановленого на будинку позивача приладу обліку.

Із урахуванням зазначеного, суд дійшов висновку, про те, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з викладених вище підстав.

Враховуючи, що позивач була звільнена від сплати судового збору за подання позовної заяви до суду, то відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 640,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись Конституцією України, Законом України «Про ринок електричної енергії», Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Законом України «Про теплопостачання», ст.ст. 509, 526, 610, 612, 714 ЦК України, ст.ст. 1-23, 76-81, 89, 95, 131, 141, 258-259, 263-265, 267, 352, 354, 355 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго", Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Київські електромережі», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_2 , про визнання дій незаконними та зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити частково.

Визнати незаконними дії Публічного акціонерного товариства «Київенерго» щодо завищених нарахувань за постачання електроенергії до квартири АДРЕСА_1 та зобов`язати Приватне акціонерне товариство «ДТЕК Київські електромережі», яке є правонаступником Публічного акціонерного товариства «Київенерго» в частині вимог позивача, що стосуються електропостачання, провести з 01 січня 2015 року до 07 листопада 2015 року перерахунок за послуги з електроенергії по квартирі АДРЕСА_1 .

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Київські електромережі» на користь держави судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп.

Позивач - ОСОБА_1 : АДРЕСА_5 ; РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач-1 - Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго": 01001, м. Київ, пл. Івана Франка, буд. 5; .

Відповідач-2 - Приватне акціонерне товариство «ДТЕК Київські електромережі»: 04080 м. Київ, вул. Новокостянтинівська, 20; .

Третя особа - ОСОБА_2 : АДРЕСА_5 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного тексту повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справу, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги на рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено та підписано 06.10.2025 року.

Суддя Євген ХАЙНАЦЬКИЙ