Справа № 444/1145/25
Провадження № 2/444/985/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2025 року Жовківський районний суд Львівської області у складі:

головуючий суддя Зеліско Р. Й.

секретар судового засідання Мамедова Г.І.

з участю відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому засіданні в залі суду в місті Жовкві Львівської області цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Діджи Фінанс" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю "Діджи Фінанс" звернувся до Жовківського районного суду Львівської області із позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Просить суд:

1) поновити строк позовної давності для подання позову до гр. ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 200522612 від 05.05.2016 року;

2) стягнути з гр. ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» (04212, м. Київ, вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, 8, ) заборгованість з договором № 200522612 від 05.05.2016 року у загальному розмірі 35 569,71 грн., як складається з: суми заборгованості - 23 810,34 грн., суми інфляційних втрат 9617,43 грн, суми 3% річних 2141, 94 грн.,

з підстав зазначених у позові.

Представником відповідача ОСОБА_1 - адвокатом Качмар І.О. 09.05.2025 року подано на адресу суду відзив на позовну заяву. Просить врахувати його при винесенні рішення у справі та відмовити у позовних вимогах в повному обсязі з підстав зазначених у відзиві. Окрім цього подав заяву у відповідності до вимог ЦПК України про застосування строків позовної давності. 21.10.2025 року надав додаткові пояснення у справі (а.с.134-136).

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю "Діджи Фінанс" 16.05.2025 року надав на адресу суду відзив на позовну заяву (а.с.97-99). Просить задовольнити позовні вимоги позивача з підстав зазначених у позовній заяві та у відповіді на відзив.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні надав пояснення аналогічні тим, що зазначені у відзиві на позовну заяву. Окрім цього просить суд застосувати строки позовної давності та у задоволенні позовних вимог позивача відмовити в повному обсязі.

Суд, заслухавши пояснення відповідача та його представника, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

З позовної заяви та матеріалів справи видно, що 05.05.2016 року між Публічним акціонерним товариством «Банк Михайлівський» та гр. ОСОБА_1 укладено угоду № 200522612 щодо кредитування. Відповідно до умов Кредитного договору (на умовах повернення, платності, строковості) Банк надав Позичальнику у користування кредитні кошти в розмірі 8150 грн., з встановленим строком користування з 05.05.2016 р. по 20.05.2017 р., а Відповідач зобов`язався повернути отримані кошти у встановлений в Кредитному договорі строк, та сплатити відсотки за користування кредитними коштами.

20 липня 2020 року ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ДІДЖИ ФІНАНС» (04212, м. Київ, вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, 8, ), далі - Позивач, набуто право вимоги за кредитними договорами, укладеними з позичальниками ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ», на підставі договору № 7_БМ від 20.07.2020р., укладеному за результатами публічних торгів (аукціону) лоту № GL16N618071 проведеного 15.06.2020р., що підтверджено постановою Північного апеляційного господарського суду від 01.07.2021р. у справі № 910/11298/16 відповідно до якої Позивач визнано єдиним та належним кредитором за кредитними договорами укладеними з позичальниками ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ», в тому числі і за Кредитним договором. Додатком до договору є реєстр кредитних договорів. До позовної заяви надано витяг з додатку 1 до договору від 15.06.2020 №7_БМ про відступлення прав вимоги, який мав місце станом на дату укладання договору із зазначенням, окрім іншого, суми заборгованості.

23 травня 2016 року згідно з рішенням Правління НБУ України №14/БТ ПАТ "Банк Михайлівський" віднесено до категорії неплатоспроможних, а відповідно до рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №812 розпочато процедуру виведення ПАТ "Банк Михайлівський" з ринку шляхом запровадження у ньому тимчасової адміністрації. Фактично управління банком перейшло до Фонду. Фонд має право передати право грошової вимоги до позичальника (боржника) за кредитним договором іншому банку на підставі договору про відступлений права вимоги. При цьому згода відповідного боржника (позичальника) на укладення такого договору не вимагається. Приймаючий банк набуває усіх прав та обов`язків кредитора щодо позичальника (боржника), вимоги до якого передані відповідно до договору про відступлення прав вимоги, разом із правами за договором забезпечення таких вимог. Вимогами чинного законодавства України та умовами договору факторингу не передбачена передача програмного забезпечення, що здійснює нарахування заборгованості по сплаті тіла кредиту, нарахуванню відсотків та пені, а також його детального розрахунку з формулою її формування. Це пов`язано з тим, що в разі відступлення права вимоги вже за існуючою заборгованістю Фактор, відповідно до умов договору факторингу, не має право нарахувати відсотки, комісію, неустойку що передбачені умовами кредитного договору.

Таким чином, позивач вважає, що Банк правонаступником якого є Позивач, виконав свої зобов`язання за Кредитним договором належним чином, в той же час Відповідач порушив умови Кредитного договору щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків за користування кредитними коштами в повному обсязі та в визначений строк.

Станом на 28.03.2025 р. загальний розмір заборгованості Відповідача перед Позивачем за Кредитним договором становить 23810,34 грн., з яких:

7864,87 грн. - заборгованість за кредитом;

15945,47 грн. - заборгованість за відсотками.

Заборгованість розрахована станом дату укладання до договору факторингу №7_БМ від 20.07.2020 укладеного між ПАТ «Банк Михайлівський» та ТОВ «Діджи Фінанс» та зафіксована у додатку до договору - реєстрі кредитних договорів.

Зазначає, що господарські операції на підставі договору № 200522612 від 05.05.2016 року в тому числі розрахунок заборгованості проводились ПАТ «Банк Михайлівський», відповідно до вимог НБУ та умов договору на основі зарахованих на розрахунковий рахунок сум та за допомогою ліцензованого програмного забезпечення, як визначено чинним законодавством України (ст. 534 ЦК України).

Відповідно до норми закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та постанови КМ України №22 від 21.01.2004 «Про затвердження Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті», надається визначення понять: господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства; первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію; підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи (пункти 1,5,9 ст.9). Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Оскільки 23.05.2016 згідно з рішенням Правління НБУ України №14/БТ ПАТ "Банк Михайлівський" віднесено до категорії неплатоспроможних, а відповідно до рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 812 розпочато процедуру виведення ПАТ "Банк Михайлівський" з ринку шляхом запровадження у ньому тимчасової адміністрації. Фактично управління банком перейшло до Фонду. Фонд має право передати право грошової вимоги до позичальника (боржника) за кредитним договором іншому банку на підставі договору про відступлений права вимоги. При цьому згода відповідного боржника (позичальника) на укладання такого договору не вимагається. Приймаючий банк набуває усіх прав та обов`язків кредитора щодо позичальника (боржника), вимоги до якого передані відповідно до договору про відступлення прав вимоги, разом із правами за договором забезпечення таких вимог.

Надані виписки з особових рахунків сформовані ФГВФО на підставі норм чиннного законодавства.

Як зазначає позивач, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Наголошує, що заборгованість відповідача за кредитним договором № 200522612 від 05.05.2016 року становить:

- заборгованість за кредитним договором - 23 810,34 грн.;

- сума збитків з урахуванням 3% річних - 2 141,94 грн.;

- сума збитків інфляційних втрат за несвоєчасне виконання кредитних зобов`язань - 9 617,43 грн.,

що в сукупності складає 35 569,71 грн.

Позивач зазначає, що саме наявність тривалого судового спору щодо приналежності права вимоги кредитору, в деяких випадках за частиною кредитних договорів призвело до спливу встановленого законодавством загального строку позовної давності, в межах якого суд має право задовольнити позовні вимоги кредитора (за умови що боржник клопотатиме перед судом про застосування такої позовної давності), що в свою чергу, вважає, що також є підставою для його поновлення/не застосування судом позовної давності, оскільки кредитор з об`єктивних причин був позбавлений можливості звернутись до суду в межах такого строку (ч. 5 ст. 267 ЦКУ). Фактична відсутність документів, які стосуються угоди щодо кредитування (анкета Боржника, надані ним ідентифікаційні дані, що свідчать про виявлення сторони інтересу в укладенні такої угоди та інших документів, які свідчать про наявність правовідносин щодо кредитування між Боржником та Банком) унеможливлювала реалізацію прав позивача на звернення до суду із захистом своїх власних інтересів.

Також зазначає, що лише після отримання таких документів, позивач почав здійснювати процедури задля захисту власних інтересів (надсилання претензії, копія якої долучена до позовної заяви), звернення до суду із позовною заявою.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу (стаття 260 ЦК України).

Згідно з частиною 5 статті 261 ЦК України за зобов?язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Заміна сторін у зобов?язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності (стаття 262 ЦК України).

Відповідно до правових висновків Верховного Суду України, викладених у постановах від 19.03.2014 у справі N?6-14цс14 та від 30.09.2015 у справі N?6- 154ц15, які були підтримані Великою палатою ВС у постанові від 28.03.2018 по справі N?444/9519/12, - якщо кредитний договір встановлює окремі зобов?язання, які деталізують обов?язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов?язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування, згідно з ч.5 ст. 261 ЦК України, починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов?язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

Встановлення строку кредитування у кредитному договорі, що передбачає внесення позичальником щомісячних платежів, має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а, насамперед, для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів. Відтак, за вказаних умов початок перебігу позовної давності не можна визначати окремо для погашення всієї заборгованості за договором (зі спливом строку кредитування) і для погашення щомісячних платежів (після несплати чергового такого платежу).

У позовній заяві позивач зазначає, що між ПАТ «Банк Михайлівський» та ОСОБА_1 укладено договір № 200522612 щодо кредитування від 05.05.2016, з встановленим строком користування та внесенням щомісячних обов?язкових платежів позичальником, строк позовної давності в межах якого кредитор має право звернутися до суду з вимогою про стягнення заборгованості за згаданим вище договором, за загальних умов, сплинув.

Договір N? 7_БМ від 20.07.2020 р. між ПАТ «Банк Михайлівський» та ТОВ «Діджи Фінанс» про відступлення права вимоги, було укладено після спливу строку позовної давності.

Відповідно до статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Згідно з частиною 4 статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Твердження позивача про те, що лише після отримання документів, які стосуються угоди щодо кредитування (анкета Боржника, надані ним ідентифікаційні дані, що свідчать про виявлення сторони інтересу в укладенні такої угоди та інших документів, які свідчать про наявність правовідносин щодо кредитування між Боржником та Банком), позивач почав здійснювати процедури задля захисту власних інтересів.

Реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в межах строку позовної давності залежала виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності інших осіб. Не реалізація цього права зумовлена власною пасивною поведінкою позивача.

Відтак, з огляду на вищевикладені вимоги Цивільного Кодексу України, з урахуванням умов договору № 200522612 від 05.05.2016 року, строк позовної давності в межах якого кредитор має право звернутися до суду з вимогою про стягнення заборгованості за згаданим вище договором, за загальних умов, сплинув.

Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України: «Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові».

Як визначено ч. 3 ст. 267 ЦК України: «Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення».

Відповідач та його представник звернулися до суду із такою заявою.

Крім того, особа, яка пропустила строки позовної давності, повинна чітко викласти причини такого пропуску у своїй заяві та аргументувати їх. Такі причини є різними: тяжка хвороба, безпорадний стан, перебування позивача або відповідача у тривалому відрядженні, необізнаність особи щодо місця перебування боржника,протиправних дій інших осіб та тощо. Такі обставини мають бути викладені у заяві про поновлення строків позовної давності із посиланням на доказову базу.

Суд звертає увагу на те, що позивач в порядку вимог ч. 5 ст. 267 ЦК України, в позовній заяві просить поновити строк позовної давності для подання позову до гр. ОСОБА_1 , але не обгрунтовує підстави для поновлення строку.

Також суд не залишає поза увагою наступне.

Так, у відповідності до статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, щозвичайно ставляться.

Як вбачається з матеріалів справи, 05 травня 2016 року між ПАТ «Банк Михайлівський» та ОСОБА_1 було підписано заяву (оферту) №200522612.

Однак, як вбачається зі змісту вказаної заяви, ОСОБА_1 відкрив у ПАТ «Банк Михайлівський» зарплатну картку.

Згідно анкети №2763893, долученої позивачем до позовної заяви, метою встановлення ділових відносин з Банком є проведення безготівкових розрахунків, а джерелом коштів, надходження яких планується, зазначено заробітну плату, що видно з копії заяви (оферти) (а.с.120).

Вищенаведене спростовує той факт, що жодних кредитних коштів ОСОБА_1 від ПАТ «Банк Михайлівський» не отримував.

Частиною 3 статті 12 ЦПК України, частиною 1 статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України.) Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст.79 ЦПК України).

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність".

Відповідно до частини 2 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Таким чином, з наведених норм законодавства вбачається, що доказом надання кредитодавцем позичальнику кредитних коштів є саме первинні документи, вимоги до яких встановлені Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

Аналогічні за змістом висновки викладені у постанові Верховного Суду від 11 вересня 2019 року по справі №755/2284/16-ц, провадження №61-4685св19.

Разом з тим, будь-яких належних та допустимих доказів, на підставі яких можна би було достовірно та однозначно встановити факт надання позичальникові грошових коштів та розмір таких, до матеріалів справи не долучено.

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансовузвітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарськихоперацій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первиннідокументи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

В той же час розрахунок заборгованості не є документом первинного бухгалтерського обліку, а є одностороннім арифметичним розрахунком стягуваних сум, який відповідно повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку).

Такий висновок щодо оцінки односторонніх документів банку кореспондує висновку Великої Палати Верховного Суду в постанові від 03.07.2019 у справі № 342/180/17 та Верховного Суду України в постанові від 11.03.2015 р. № 6-16цс15.

На підтвердження заборгованості ТОВ «Діджи Фінанс» надало до суду виписки по особовим рахункам, однак, з них не можливо підтвердити факт перерахування Відповідачу будь-яких коштів, оскільки, заяву (оферту) №200522612 було підписано 05 травня 2016 року, а надані до суду виписки з особового рахунку не містять інформації про перерахунок коштів Відповідачу.

Тобто, будь-яких доказів щодо надання ОСОБА_1 кредитних коштів матеріали справи не містять.

Окрім цього, як вбачається з кредитного звіту Українського Бюро Кредитних Історій, у ОСОБА_1 будь-яких фінансових зобов?язань ні перед ПАТ «Банк Михайлівський», ні перед ТОВ «Діджи Фінанс» не має (а.с.89-93).

Враховуючи викладене, позивачем не доведено достатніми, належними та допустимими доказами, зокрема первинними документами, оформленими відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», надання позичальникові грошових коштів.

За таких обставин, враховуючи те, що позивачем не доведено достатніми, належними та допустимими доказами надання позичальникові грошових коштів, в задоволенні позовних вимог потрібно відмовити повністю.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про судовий збір» судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.

Судовий збір справляється: за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством; за подання до суду апеляційної і касаційної скарг на судові рішення, заяви про перегляд судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами, заяви про скасування рішення третейського суду, заяви про видачу виконавчого документа на примусове виконання рішення третейського суду та заяви про перегляд судових рішень Верховним Судом України; за видачу судами документів; у разі ухвалення судового рішення, передбаченого цим Законом.

У відповідності до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Так як суд відмовляє у позовній вимозі про стягнення з відповідача заборгованості в користь позивача, а тому судовий збір та витрати на правову допомогу не підлягають стягненню з відповідача в користь позивача.

Керуючись статтями 258, 259, 264, 265, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

УХВАЛИВ :

У клопотанні Товариства з обмеженою відповідальністю "Діджи Фінанс" про поновлення строку позовної давності для подання позову до ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) про стягнення заборгованості за кредитним договором № 200522612 від 05.05.2016 року - відмовити.

У позовній вимозі Товариства з обмеженою відповідальністю "Діджи Фінанс" про стягнення з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» (04212, м. Київ, вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, 8, ) заборгованість за договором № 200522612 від 05.05.2016 року у загальному розмірі 35 569,71 грн., яка складається з: суми заборгованості - 23 810,34 грн., суми інфляційних втрат - 9 617,43 грн., суми 3% річних - 2 141,94 грн. - відмовити.

У позовній вимозі Товариства з обмеженою відповідальністю "Діджи Фінанс" про стягнення з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» судового збору та витрат на професійну правничу допомогу - відмовити.

Копію рішення направити учасникам справи- для відома.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 30.10.2025 року.

Головуючий Зеліско Р. Й.