УХВАЛА

10 листопада 2025 року

м. Київ

справа № 705/5166/16-ц

провадження № 61-13030ск25

Верховний Суд у складі судді Другої судової палати Касаційного цивільного суду Дундар І. О., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана представником ОСОБА_2 , на ухвалу Черкаського апеляційного суду від 18 вересня 2025 року у складі колегії суддів: Василенко Л. І., Карпенко О. В., Новікова О. М., повний текст складений 19 вересня 2025 року, за заявою ОСОБА_1 , яка підписана представником ОСОБА_2 про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Черкаського апеляційного суду від 30 травня 2024 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Елізій», Товариства з обмеженою відповідальністю «Укравест», третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу м. Києва Михайленко Сергій Анатолійович, про скасування державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна та визнання права власності на об`єкти нерухомого майна,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2025 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку подав до Верховного Суду касаційну скаргу за підписом представника ОСОБА_2 , в якій просив скасувати ухвалу Черкаського апеляційного суду від 18 вересня 2025 року по справі № 705/5166/16-ц, ухвалити нове рішення, яким задовольнити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, скасувати постанову Черкаського апеляційного суду від 30 травня 2025 року та закрити апеляційне провадження.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 посилається, в тому числі, на те, що однією з підстав касаційного оскарження зазначено частину другу пункту 3 статті 389 ЦПК України, враховуючи відсутність правового висновку Верховного Суду, щодо правовідносин даної справи вважає, що саме Велика Палата Верховного Суду має можливість максимально широко, з урахуванням думок суддів різних юрисдикцій, вивчити поставлені питання та надати на них вичерпну відповідь. До касаційної скарги додане клопотання про передачу справи на розгляд Великої Палати з аналогічних підстав.

Касаційна скарга підлягає поверненню у цій частині з таких мотивів.

Відповідно до пунктів 1, 3 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку: 1) рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті; 3) ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті або закриття апеляційного провадження, про повернення апеляційної скарги, про зупинення провадження, щодо забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову, щодо зустрічного забезпечення, про відмову ухвалити додаткове рішення, про роз`яснення рішення чи відмову у роз`ясненні рішення, про внесення або відмову у внесенні виправлень у рішення, про повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову у відкритті провадження за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про заміну сторони у справі, про накладення штрафу в порядку процесуального примусу, окремі ухвали.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

У пункті 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав). У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні. У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

Тлумачення зазначених норм права свідчить про те, що відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах може бути підставою касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої статті 389 ЦПК України, тобто рішень суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанов суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті, в той час як підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Звертаючись до Верховного Суду Тал Гай оскаржує ухвалу Черкаського апеляційного суду від 18 вересня 2025 року, якою в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами відмовлено, тобто судове рішення, зазначене у пункті 3 частини першої статті 389 ЦПК України.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Відповідно до пункту 4 частини четвертої статті 393 ЦПК України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

Про повернення касаційної скарги постановляється ухвала (частина шоста статті 393 ЦПК України).

За таких обставин, касаційну скаргу в частині посилання на відсутність правового висновку Верховного Суду і як наслідок передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду повернути.

Керуючись статтями 260, 389, 392, 393 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана представником ОСОБА_2 , на ухвалу Черкаського апеляційного суду від 18 вересня 2025 року в частині посилання на відсутність правового висновку Верховного Суду і як наслідок передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду повернути.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя І. О. Дундар