Справа № 930/2265/25
Провадження № 22-ц/801/2315/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Алєксєєнко В. М.
Доповідач:Сопрун В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2025 рокуСправа № 930/2265/25м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого Сопруна В.В.,

суддів Войтка Ю.Б., Матківської М.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження справу №930/2265/25за матеріалами заяви ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення аліментів, боржник ОСОБА_2 ,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Сивого Михайла Віталійовича на ухвалу Немирівського районного суду Вінницької області від 23 вересня 2025 року, яку постановив суддя Алєксєєнко В.М. в Немирівському районному суді Вінницької області, повний текст складено 23 вересня 2025 року,

в с т а н о в и в:

У вересня 2025 року ОСОБА_1 через свого представника адвоката Сивого М.В. звернулася в суд з заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів з ОСОБА_2 .

Ухвалою Немирівського районного суду Вінницької області від 23 вересня 2025 року відмовлено у видачі судового наказу.

Ухвала суду мотивована тим, що заявник не надав суду жодного доказу, який би підтвердив направлення на адресу боржника копії заяви про видачу судового наказу про стягнення аліментів на дітей з додатками. Таким чином, заявником заява про видачу судового наказу не направлена на адресу зареєстрованого місця проживання боржника, що свідчить про невиконання вимог абз. 2 ч. 1 ст.177, ст.43 ЦПК України.

Отже, заява про видачу судового наказу не відповідає вимогам ст.163 ЦПК України.

Не погоджуючись із указаною ухвалою суду представник ОСОБА_1 адвокат Сивий М.В. подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, щозаява про видачу судового наказу регулюється ст. 160-173 ЦПК України, відповідно ст. 163 ЦПК містить вичерпний перелік вимог до заяви. Обов`язку надсилати копії боржнику закон не встановлює. Ст. 167 та ст. 169 ЦПК України передбачають, що після видачі наказу саме суд надсилає боржнику копії заяви та доданих документів.

Враховуючи особливості розгляду в апеляційному порядку окремих категорій справ, справа розглядається в апеляційній інстанції без повідомлення її учасників, оскільки відповідно до ч.2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали про відмову у видачі судового наказу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення за таких підстав.

Згідно з статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи у видачі судового наказу, суд першої інстанції виходив з того, що заявник не надав суду жодного доказу, який би підтвердив направлення на адресу боржника копії заяви про видачу судового наказу про стягнення аліментів на дітей з додатками. Таким чином, заявником заява про видачу судового наказу не направлена на адресу зареєстрованого місця проживання боржника, що свідчить про невиконання вимог абз. 2 ч. 1 ст.177, ст.43 ЦПК України.

Отже, заява про видачу судового наказу не відповідає вимогам ст.163 ЦПК України.

Проте, з такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна, з огляду на таке.

ОСОБА_1 через свого представника адвоката Сивого М.В. звернулася в суд з заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів з ОСОБА_2 .

Заява надійшла до суду через систему «Електронний суд».

Згідно ст. 160 ЦПК України, судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Пунктом 3 ч. 3 ст. 163 ЦПК України визначено, що до заяви про видачу судового наказу додаються:

1) документ, що підтверджує сплату судового збору;

2) документ, що підтверджує повноваження представника, якщо заява підписана представником заявника;

3) копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості;

4) інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Таким чином, положення статті 163 ЦПК України не містять вимоги щодо надання суду доказів підтвердження направлення боржнику копії заяви з додатками.

Відповідно до п.7 ст.43 ЦПК України, на який посилається суд першої інстанції, у разі подання до суду в електронній формі заяви по суті справи, зустрічного позову, заяви про збільшення або зменшення позовних вимог, заяви про зміну предмета або підстав позову, заяви про залучення третьої особи, апеляційної скарги, касаційної скарги та документів, що до них додаються, учасник справи зобов`язаний надати доказ надсилання таких матеріалів іншим учасникам справи.

Тобто, процесуальний закон не передбачає обов`язку у випадку подання заяви про видачу судового наказу через систему «Електронний суд» направлення її боржнику поштою.

Окрім цього, колегія суддів звертає увагу, що відповідно до ч. 1-2 статті 196 ЦПК України, після видачі судового наказу суд не пізніше наступного дня надсилає його копію (текст), що містить інформацію про веб-адресу такого рішення у Єдиному державному реєстрі судових рішень, боржникові до його електронного кабінету, а в разі відсутності електронного кабінету - рекомендованим листом із повідомленням про вручення чи цінним листом з описом вкладеного. Одночасно з копією судового наказу боржникові надсилається копія заяви стягувача про видачу судового наказу разом з доданими до неї документами.

Тобто, процесуальним законом передбачено обов`язок саме суду здійснити направлення судового наказу разом з копією заяви про видачу такого наказу з доданими до неї документами боржнику.

Колегія суддів також вважає необхідним звернути увагу, що ст. 165 ЦПК України містить вичерпний перелік підстав для відмови у видачі судового наказу та не містить такої підстави для відмови на яку посилається суд першої інстанції.

На зазначене суд першої інстанції уваги не звернув та дійшов передчасного висновку про відмову в видачі судового наказу.

Виходячи з вище викладеного, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції щодо неможливості виконання судом вимог статті 169 ЦПК України є безпідставним.

Згідно з частиною шостою статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направляє справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За таких обставин колегія суддів вважає, що ухвала суду про відмову у видачі судового наказу постановлена з порушенням норм процесуального права, тому підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду, відповідно до вимог ЦПК України.

Керуючись ст.ст.367, 374, 379, 381-384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Сивого Михайла Віталійовича задовольнити.

Ухвалу Немирівського районного суду Вінницької області від 23 вересня 2025 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною та не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Повний текст судового рішення складено 12 листопада 2025 року.

Головуючий Сопрун В.В.

Судді Войтко Ю.Б.

Матківська М.В.