Справа № 456/3195/25
Провадження № 2-о/456/191/2025
РІШЕННЯ

іменем України

10 листопада 2025 року місто Стрий

Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Яніва Н. М.

з участю секретаря судового засідання Сунак Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , з участю заінтересованої особи ОСОБА_2 , Головного управління Державної міграційної служби у Львівській області про встановлення факту, що має юридичне значення, -

встановив:

Стислий виклад позицій сторін та інших учасників справи.

Заявниця ОСОБА_1 , через свого представника, скориставшись системою «Електронний суд», подала до суду заяву, у якій, уточнивши вимоги, просить встановити факт, що має юридичне значення, а саме що паспорт громадянки Ізраїлю № НОМЕР_1 та свідоцтво про народження, видане Соборним районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, про що було складено відповідний актовий запис №1461, в яких прізвища заявниці не збігаються ( ОСОБА_3 / ОСОБА_3 ) належить одній і тій самій особі.

Заяву обґрунтовано тим, що заявниця, бажає отримати дозвіл на імміграцію з метою возз`єднання сім`ї. Втім під час підготовки необхідних документів було встановлено, що у документах існують розбіжності у написанні прізвища « ОСОБА_3 »/« ОСОБА_3 » заявниці. Через наявні розбіжності у документах, заявниця не може подати їх територіальному органу Міграційної служби України, оскільки, у подальшому це спричинить відмову у наданні дозволу на імміграцію, бо вважатиметься, що особа подала не повний перелік документів. У зв`язку з наведеним, заявниця просить задовольнити заяву у повному обсязі.

Представник заінтересованої особи Головного управління Державної міграційної служби у Львівській області - Горбонос І.К., скориставшись системою «Електронний суд», подала письмові пояснення, у яких зазначила, що заявницею не надано суду доказів того, що вона зверталася до державних органів, які видали документи з розбіжностями персональних даних, для усунення таких розбіжностей та відмови у цьому не отримувала. Крім того, звертає увагу суду на те, що справи про встановлення факту належності особі паспорта, військового квитка, квитка про членство в об`єднанні громадян, а також свідоцтв, що їх видають органи державної реєстрації актів цивільного стану, судовому розгляду в окремому провадженні не підлягають, а тому відсутні підстави для задоволення поданої заяви про встановлення факту, що має юридичне значення.

Заінтересована особа ОСОБА_2 свою позицію у справі із обґрунтуванням її відповідними доказами не навів.

Вчинені судом процесуальні дії у справі та постановлені ухвали.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 11.06.2025 року головуючим суддею щодо розгляду вищевказаної заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, визначено суддю Янів Н.М..

Ухвалою судді Стрийського міськрайонного суду Львівської області Яніва Н.М. від 13.06.2025 року вищевказану заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи ухвалено проводити в порядку окремого провадження. Визначено місце, дату та час судового засідання у цій справі - 10.07.2025 року о 10:30 год..

Ухвалою, занесеною до протоколу судового засідання від 10.07.2025 року, розгляд справи відкладено для повторного виклику заінтересованої особи у судове засідання.

У судовому засіданні, котре відбулося 22.09.2025 року у режимі відеоконференції, оголошено перерву до 09.10.2025 року.

09.10.2025 року вказана справа була знята з розгляду, у зв`язку з відсутністю електроенергії, що унеможливлювало проведення судового засідання за допомогою підсистеми ВКЗ.

У судовому засіданні, котре відбулося 24.10.2025 року у режимі відеоконференції, оголошено перерву до 10.11.2025 року.

Учасники справи належно та завчасно повідомлялись судом про місце, дату та час судового засідання по їх справі щодо її розгляду по суті, про що у справі наявні відповідні письмові підтвердження.

Виходячи з положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, а також враховуючи неявку у судове засідання усіх учасників справи, суд вважав за доцільне та можливе здійснювати судовий розгляд даної справи за відсутності її учасників на підставі наявних у суду матеріалів та без фіксування судового засідання у цій справі технічними засобами.

Усі заяви та клопотання були вирішені судом у встановленому порядку.

Інші процесуальні дії у цій справі судом не вчинялись, а ухвали не постановлялись.

Розгляд справи по суті відбувся 10.11.2025 року без участі сторін.

Норми та джерела права, а також роз`яснення, котрі застосовує суд при ухваленні даного рішення, мотиви їх застосування.

Згідно з пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо прав та обов`язків цивільного характеру. У цьому пункті закріплене право на суд разом з правом на доступ до суду, тобто правом звертатися до суду з цивільними скаргами, що складають єдине ціле (див. рішення Європейського Суду з прав людини від 21.02.1975 року у справі «Ґолдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom), заява № 4451/70, § 36).

За загальним правилом, наведеним у ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Чинним ЦПК України передбачено можливість захисту цивільного права чи інтересу шляхом встановлення фактів, що мають юридичне значення, а також наведено перелік фактів, які можуть бути встановлені судом.

Відповідно до п. 5 ч. 2ст. 293 ЦПК України вимоги про встановлення фактів, що мають юридичне значення, розглядаються у порядку окремого провадження.

У відповідності до п.1, 6 ч.1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами, а також про належність правовстановлюючих документів особі, прізвище ім`я та по батькові, якої що зазначені у документі, не збігається з прізвищем, ім`ям та по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначений у свідоцтві про народження та паспорті. У відповідності до п.1 ч.1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами.

Відповідно до ч. 3 ст. 315 ЦПК України справи про встановлення факту належності особі паспорта, військового квитка, квитка про членство в об`єднанні громадян, а також свідоцтв, що їх видають органи державної реєстрації актів цивільного стану, судовому розгляду в окремому провадженні не підлягають.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦПК України заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання.

Пунктом 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року за № 5 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» передбачено, що при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по-батькові, місце і час народження якої, зазначені у документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або у паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по-батькові або замість імені чи по-батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення у таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться у документі, відповідно до чинного законодавства.

При цьому обов`язок доказування та подання доказів встановлений ст. 81 ЦПК України, в якій зазначено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 ЦПК України.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Фактичні обставини справи із оцінкою відповідних доказів.

Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 11 роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, котрі мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку усіх доказів.

Так, судом встановлено, що заявниця ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою Ізраїлю, що стверджується нотаріально завіреною копією її паспорта.

05 лютого 2025 року заявниця отримала посвідку на тимчасове проживання № НОМЕР_2 , копія якої знаходиться у матеріалах справи.

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , виданого Соборним районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, про що було складено відповідний актовий запис №1461, ОСОБА_4 є матір`ю ОСОБА_5 .

Відповідно до нотаріально засвідченого перекладу свідоцтва про зміну імені від 07.03.2024 року, виданого Відділом реєстрації населення та міграції в Крайот, син заявниці змінив ім`я 15 липня 1992 року з « ОСОБА_6 » на « ОСОБА_7 ».

Згідно нотаріально засвідченого перекладу копії свідоцтва про розірвання шлюбу від 28 лютого 1990 року серії НОМЕР_4 Після розірвання шлюбу заявниці було присвоєно прізвище « ОСОБА_3 ».

Натомість, у документах, виданих державою Ізраїль, а саме: паспорт, документ про місце проживання в Ізраїлі, довідка про кримінальну інформацію - зазначене інше прізвище заявниці - « ОСОБА_3 ».

Відповідно до експертного висновку Українського бюро лінгвістичних експертиз НАН України від 21 січня 2025 року №056/06, записи прізвища « ОСОБА_8 », « ОСОБА_3 » і « ОСОБА_9 » є ідентичними.

17 квітня 2025 року заявниця звернулась до Стрийського відділу Головного Управління Державної міграційної служби України у Львівській області задля оформлення дозволу на імміграцію в Україну.

Згідно відповіді начальника Стрийського відділу ГУ ДМС у Львівській області від 22.04.2025 року зазначено, що для отримання дозволу на імміграцію в Україну необхідно впорядкувати персональні дані відповідно до поданих документів, а саме, що громадянка ОСОБА_4 у свідоцтві про народження сина та власниця паспорта громадянка Ізраїлю ОСОБА_1 є однією і тією ж особою.

Висновок суду.

Дослідивши подану заяву, долучені до неї документи, а також надані представником заявниці пояснення, суд дійшов наступного висновку.

Заявниця звернулася до суду із заявою про встановлення факту належності їй паспорта громадянки Держави Ізраїль № НОМЕР_1 та свідоцтва про народження, видане Соборним районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області.

При цьому у зазначених документах містяться розбіжності у персональних даних, що перешкоджає їх використанню та потребує офіційного підтвердження належності таких документів саме їй. Фактично заявниця просить суд встановити, що документи, який містить розбіжності у персональних даних, належить саме їй.

Однак, звертаючись до суду із такою заявою, заявниця не врахувала вимоги чинного цивільного процесуального законодавства, яким визначено підстави та межі розгляду справ у порядку окремого провадження.

Так, відповідно до положень Цивільного процесуального кодексу України, у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, однак лише за умови, що встановлення таких фактів не пов`язане з вирішенням спору про право та не може бути здійснене іншим шляхом, зокрема шляхом звернення до відповідного компетентного органу.

Так, частина третя статті 315 ЦПК України прямо визначає перелік фактів, які не підлягають встановленню в порядку окремого провадження. Серед них - факти належності особі паспорта, військового квитка, квитка про членство в об`єднанні громадян, а також свідоцтв, що видаються органами державної реєстрації актів цивільного стану.

Разом з тим, на підставі п.6 ч. 1 ст.315 ЦПК суд може встановлювати факти належності особі документів, які не відносяться до таких, що посвідчують особу, наприклад, належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

З таких обставин, беручи до уваги вищезгадані норми законодавства та враховуючи, що заявниця фактично просить встановити приналежність їй паспорта, що посвідчує її особу та свідоцтва, що видається органом державної реєстрації актів цивільного стану, суд дійшов висновку, що заявлені вимоги не підлягають задоволенню, оскільки їх розгляд у порядку окремого провадження законом виключений, а встановлення відповідних фактів повинно здійснюватися виключно компетентними органами, які видавали зазначені документи або уповноважені на внесення змін до них.

Ця позиція узгоджується з усталеною судовою практикою, відповідно до якої суди не уповноважені встановлювати тотожність особи, роз`яснювати або підтверджувати відповідність персональних даних, а також визнавати правильність чи неправильність інформації, внесеної до документів, що посвідчують особу. Такі повноваження процесуальним законом не передбачені й суд не вправі підміняти собою компетентні органи, наділені адміністративними повноваженнями у сфері видачі, оформлення та виправлення офіційних документів.

Керуючись ст. 7, 10, 12, 13, 18, 259, 263-268, 279 ЦПК України суд, -

ухвалив:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 , з участю заінтересованої особи ОСОБА_2 , Головного управління Державної міграційної служби у Львівській області про встановлення факту, що має юридичне значення - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження,якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Назар ЯНІВ