Справа № 504/3644/25
Номер провадження 2/504/3275/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.11.2025с-ще Доброслав

Доброславський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Литвинюк А.В.

за участю секретаря судового засідання Данько Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали цивільної справи за позовною заявою представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України», адвоката Рудницького Юлія Ігоровича до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожитий природний газ,

встановив:

10.09.2025 року через підсистему «Електронний суд» адвокат Рудницький Ю.І., який діє в інтересах ТОВ «ГК «Нафтогаз» звернувся до Доброславського районного суду Одеської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу за спожитий природний газ за об`єктом, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 в розмірі 56372 грн та судового збору в розмірі 2422 грн.

Крім іншого, позовна заява містить вимогу про розгляд справи без участі представника позивача.

Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільна справа розподілена судді Литвинюк А.В.

Ухвалою суду від 15.09.2025 року цивільну справу прийнято до провадження та призначено судове засідання на 17.10.2025 року о 11 год 15 хв, яке було відкладено на 14.11.2025 року о 11 год 30 хв за клопотанням відповідача ОСОБА_1

28.10.2025 року відповідача Ганенко І.І. поштою надала відзив на позовну заяву, в якому просила поновити строки для подачі відзиву на позовну заяву, матеріали даної цивільної справи надіслати для розгляду до Арцизького районного суду Одеської області за місцем її проживання, зареєстрованим в установленому порядку, в задоволенні позовних вимог відмовити, розглядати справу за її відсутності.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши заяву відповідача ОСОБА_1 про поновлення строку для подання відзиву та передачу справи за підсудністю до Арцизького районного суду Одеської області, суд дійшов наступного висновку.

З матеріалів цивільної справи вбачається, що ухвалою Доброславського районного суду Одеської області від 15.09.2025 року відкрито спрощене провадження у справі з викликом сторін, відповідачеві надано строк п`ятнадцять днів з дня отримання ухвали суду для подання до суду відзиву на позов, який має відповідати вимогам ст.178 ЦПК України.

Відомості про час отримання ОСОБА_1 зазначеної ухвали в матеріалах справи відсутні.

Відзив надійшов до суду 28.10.2025 року, тобто з пропущенням встановленого строку.

Статтею 120 ЦПК України передбачено, що строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.

В силу положень ч.1 ст.127 ЦПК України суд за заявою учасника справи може поновити лише той пропущений процесуальний строк, який установлено законом, а тому клопотання позивача про поновлення строку на подання відзиву задоволенню не підлягає.

Разом із тим установлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду (ч.2 ст.127 ЦПК України).

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 обґрунтовує заяву про поновлення строку для подання відзиву тим, що строк на подання відзиву пропущений з поважних причин, оскільки жодних процесуальних документів вона вчасно не отримала, лише 13.10.2025 року зареєструвалася в системі «Електронний суд» та в неї з`явилася можливість ознайомитися з матеріалами позовної заяви, зазначене позбавило її права вчасно подати відзив на позов, у зв`язку з чим суд на підставі ст.127 ЦПК України продовжує пропущений процесуальний строк.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч.4 ст.263 ЦПК України).

Згідно з рекомендаціями Ради суддів України щодо роботи суддів в умовах воєнного стану від 02.03.2022 року суддям необхідно виважено підходити до питань, пов`язаних з поверненням різного роду процесуальних документів, залишення їх без руху, встановлення різного роду строків, по можливості продовжувати їх щонайменше до закінчення воєнного стану.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Верховного Суду у складі суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30.06.2022 року у справі № 759/14855/18 (провадження № 61-2462св22).

Враховуючи викладене, беручи до уваги, що відповідач ОСОБА_1 надала до суду відзив після закінчення строку для подання відзиву, просила поновити строк для подання відзиву, вказаний строк необхідно продовжити до часу фактичного подання відзиву, а саме - до 28.10.2025 року, у зв`язку з чим подана заява підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.30 ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.

Згідно з ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові від 10.04.2019 року у справі № 638/1988/17 Верховний Суд виходив з того, що житлово-комунальні послуги надаються за місцем знаходження нерухомого майна, а тому спори з приводу заборгованості за надання послуг з утримання нерухомого майна повинні пред`являтися за місцем знаходження цього майна за правилами виключної підсудності.

У постанові від 09.09.2020 року у справі № 910/6644/18 Верховний Суд дійшов висновку про те, що виключна підсудність застосовується до тих позовів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, а спір може стосуватися як правового режиму нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані із нерухомим майном.

Перелік позовів, для яких визначено виключну підсудність, є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає (постанова Верховного Суду від 14.12.2020 року у справі № 2/1519/8500/11, провадження № 61-18680св19).

Правові висновки щодо застосування положень цивільного та господарського процесуального законодавства України про виключну підсудність справ у спорах, що виникають з приводу нерухомого майна, викладено і у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.02.2021 у справі № 911/2390/18 (провадження№ 12-73гс20), згідно з якими «з аналізу логічної послідовності змін до формулювання положень процесуального законодавства щодо правил розгляду позовів за виключною підсудністю випливає її спрямованість на визначення виключної підсудності в цілому для всіх спорів, які виникають у межах відповідних правовідносин у зв`язку з нерухомим майном, безвідносно до предмета конкретного спору. Виключна підсудність застосовується до тих спорів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, а спір може стосуватися як правового режиму нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. Словосполучення «з приводу нерухомого майна» необхідно розуміти таким чином, що правила виключної підсудності поширюються на будь-які спори, які стосуються прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. У таких спорах нерухоме майно не обов`язково виступає як безпосередньо об`єкт спірного матеріального правовідношення».

Із змісту позову вбачається, що його предметом є стягнення заборгованості за споживання природного газу за період з 01.10.2021 року по 31.07.2025 року за адресою: АДРЕСА_1 , яка територіально належить до Доброславського районного суду Одеської області.

Таким чином, на спірні правовідносини поширюються правила виключної підсудності, передбачені положеннями положень ст.30 ЦПК України, а тому даний спір повинен розглядатися судом за місцем знаходження нерухомого майна, що відповідає наведеним вище висновкам Великої Палати Верховного Суду та Верховного Суду.

Крім того, відповідно до ст.378 ЦПК України судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю, якщо рішення прийнято судом з порушенням правил територіальної юрисдикції (підсудності).

Отже, недотримання правил територіальної юрисдикції (підсудності) є порушенням процесуального закону, що є безумовною підставою для скасування рішення з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю.

Враховуючи наведе, суд приходить до висновку про непідсудність даного спору Арцизькому районному суду Одеської області, а тому справа підлягає продовженню розгляду за правилами виключної підсудності Доброславським районним судом Одеської області.

Керуючись статтями 7, 30, 31, 32, 120, 127, 247, 258-261, 353 ЦПК України, суд,-

постановив:

Клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку для подання відзиву задовольнити частково.

Продовжити ОСОБА_2 строк для подання відзиву у цивільній справі за позовною заявою представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України», адвоката Рудницького Юлія Ігоровича до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожитий природний газ до 28 жовтня 2025 року.

Клопотання ОСОБА_1 про передачу матеріалів справи до Арцизького районного суду Одеської області залишити без задоволення.

Продовжити судовий розгляд справи по суті 28 січня 2026 року о 11 год 35 хв.

Про дату, час і місце проведення судового засідання повідомити учасників процесу.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення або з дня складання повного тексту ухвали.

Учасник справи, якому повну ухвалу суду не було вручено у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому повної ухвали суду.

Суддя Литвинюк А. В.