печерський районний суд міста києва
Справа № 757/1640/23-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2025 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого: судді Григоренко І.В.,

при секретарі: Андрієнко І.І.,

за участю:

позивача: ОСОБА_1 ,

представника позивача: ОСОБА_2 ,

представника відповідача: ОСОБА_3 ,

третьої особи: не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Ігнатова Олександра Віталійовича про визнання недійсним договору, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до Печерського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_4 (далі - відповідач, ОСОБА_4 ), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Ігнатова Олександра Віталійовича (далі - третя особа, Приватний нотаріус КМНО Ігнатов О.В.), в якому просить визнати недійсним з моменту його вчинення договір купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_1 , укладений 03.11.2022 року в м. Києві між ОСОБА_1 як продавцем та ОСОБА_5 як покупцем, посвідчений 03.11.2022 року Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ігнатовим О.В. за реєстровим номером № 788 та стягнути судовий збір у розмірі 992,40 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначає, що 03.11.2022 року між нею як продавцем та відповідачем як покупцем був укладений договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Ігнатовим О.В. за реєстровим номером № 788, відповідно до якого позивач продала та передала у власність квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000, за ціну 2 600 000,00 грн. Позивач зазначає, що на момент укладення та посвідчення оспорюваного договору, перебувала у стані, при якому не усвідомлювала своїх дій та не могла керувати ними, у зв`язку із численними захворюваннями та психологічним тиском відповідача. За таких обставин, позивач звернулася до суду за захистом своїх порушених прав та просить суд визнати договір недійсним, оскільки укладення оспорюваного договору відбулося без вільного волевиявлення і не відповідало його внутрішній волі.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи від 13.01.2023 року, справу було передано судді Волковій С.Я.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 16.01.2023 року в порядку загального позовного провадження відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Ігнатова Олександра Віталійовича про визнання недійсним договору та підготовче засідання призначено на 16.02.2023 року.

15.02.2023 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від позивача надійшло клопотання в якому остання просила суд відкласти розгляд справи на іншу дату.

16.02.2023 року на електронну адресу Печерського районного суду м. Києва від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату.

Відповідно до довідки від 16.02.2023 року, складеної секретарем судового засідання, у зв`язку із неявкою в судове засідання учасників процесу, фіксування судового процесу не здійснювалося.

23.02.2023 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника відповідача - адвоката Конюшка Д.Б. надійшли письмові пояснення, в яких останній заперечував проти задоволення позовних вимог, обґрунтовуючи тим, що під час укладення договору, який позивач просить визнати недійсним, позивач не висловлювала жодних заперечень, її психічний стан не викликав ніяких сумнівів. Жодних доказів того, що вона перебувала у поганому психічному стані позивачем надано не було. Натомість, представник відповідача зазначив, що після укладення договору позивач відмовилась передавати квартиру відповідачу для його проживання.

07.03.2023 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від позивача надійшла заява про долучення до матеріалів справи довідки МСЕК 016465 від 19.10.2015 року.

07.03.2023 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від позивача надійшла заява про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 та заборонити іншим особам вчиняти будь-які дії щодо вказаної квартири.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 09.03.2023 року відмовлено у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 31.03.2023 року призначено судово-психіатричну експертизу відносно ОСОБА_1 на вирішення якої поставлено питання: чи могла ОСОБА_1 в момент укладення договору купівлі-продажу квартири, 03.11.2022 року посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ігнатовим О.В., усвідомлювати значення свої дій та керувати ними?; провадження у справі було зупинено.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи від 13.09.2023 року, справу було передано судді Григоренко І.В.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 25.09.2023 року внесено виправлення в перший абзац резолютивної частини ухвали Печерського районного суду м. Києва від 31.03.2023 року.

05.12.2023 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від директора КНА «Клінічна лікарня «Психіатрія» надійшов лист про неможливість виконання ухвали Печерського районного суду м. Києва від 31.03.2023 року.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 05.12.2023 року прийнято до провадження цивільну справу та поновлено провадження у справі, підготовче засідання призначено на 21.03.2024 року.

05.12.2023 року з використанням системи «Електронний суд» на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника позивача - адвоката Желтухіна Є.О. надійшла заява про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на квартиру.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 05.12.2023 року заяву представника позивача про забезпечення позову повернуто позивачу.

24.01.2024 року з використанням системи «Електронний суд» на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника позивача - адвоката Желтухіна Є.О. надійшла заява про виправлення описки в ухвалах Печерського районного суду м. Києва від 31.03.2025 року та 25.09.2023 року.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 31.01.2024 року у задоволенні заяви представника позивача відмовлено.

21.11.2023 року з використанням системи «Електронний суд» на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника позивача - адвоката Желтухіна Є.О. надійшла заява, яка була передана головуючому судді 04.03.2024 року, в якій останній просив суд при розгляді заяви про забезпечення позову врахувати факт розміщення оголошення про продаж спірної квартири.

21.03.2024 року справу знято зі складу, у зв`язку із перебуванням головуючого судді на лікарняному, підготовче засідання призначено на 27.05.2025 року.

19.03.2024 року з використанням системи «Електронний суд» на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника позивача - адвоката Желтухіна Є.О. надійшло клопотання, яке було передано головуючому судді 25.03.2024 року, в якій останній просив призначити судово-психіатричну експертизу, проведення якої доручити Державній установі «Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України».

19.03.2024 року з використанням системи «Електронний суд» на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника позивача - адвоката Желтухіна Є.О. надійшла заява про забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірну квартиру.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 25.03.2024 року у задоволенні заяви представника позивача про забезпечення позову відмовлено.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 27.05.2024 року закрито підготовче засідання у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Ігнатова Олександра Віталійовича про визнання недійсним договору та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті на 19.08.2024 року.

19.08.2024 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника позивача - адвоката Желтухіна Є.О. надійшло клопотання про призначення судово-психіатричної експертизи.

19.08.2024 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника позивача - адвоката Желтухіна Є.О. про витребування у Київському міському центрі медико-соціальної експертизи медичної документації та клопотання про повернення на стадію підготовчого засідання.

Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 19.08.2024 року, у задоволенні клопотань представника позивача про повернення на стадію підготовчого засідання, витребування доказів, призначення експертизи відмовлено та у зв`язку із неявкою третьої особи, на підставі ч. 2 ст. 223 ЦПК України, розгляд справи було відкладено до 26.11.2024 року.

02.11.2024 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від третьої особи приватного нотаріуса КМНО Ігнатова О.В. надійшло повідомлення про розгляд справи за його відсутності.

Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 26.11.2024 року, у зв`язку із визнанням явки позивача обов`язковою, на підставі ч. 2 ст. 240 ЦПК України, оголошено перерву до 05.02.2025 року.

Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 05.02.2025 року, на підставі ч. 2 ст. 240 ЦПК України, оголошено перерву до 28.04.2025 року.

28.04.2025 року на електронну адресу Печерського районного суду м. Києва від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

28.04.2025 року справу знято зі складу, у зв`язку із оголошенням повітряної тривоги у м. Києві, судове засідання призначено на 30.06.2025 року.

В судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали позовні вимоги з викладених у позовній заяві підстав та просили їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні щодо задоволення позову заперечував з викладених у відзиві підстав та просив в позові відмовити.

Третя особа в судове засідання не з`явилася, направила на адресу суду заяву про розгляд справи за її відсутності.

Вислухавши вступне слово позивача, представника відповідача, дослідивши письмові докази у справі у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з огляду на наступне.

Суд встановив, що 03.11.2022 року між ОСОБА_1 (далі - Продавець) та ОСОБА_4 (далі - Покупець) був укладений договір купівлі-продажу, відповідно до якого продавець продав та передав у власність покупця, а покупець купив та прийняв у власність квартиру під номером АДРЕСА_3 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000, сплачуючи за неї ціну, визначену договором.

Відповідно до п. 3 Договору, продаж квартири вчинено за 2 600 000,00 грн. При цьому, продавцем своїм підписом під говором підтверджує факт повного розрахунку за продану квартиру, а також те, що зазначена в договорі ціна відповідає його волевиявленню, є остаточною і змінам не підлягає та стверджує що правочин укладається на умовах, які є вигідними для нього, продаж квартири за зазначену ціну повністю його задовольняє, не пов`язаний зі збігом важких для нього обставин, що могло б бути підставою для визнання договору купівлі-продажу недійсним.

Згідно п. 12 Договору, сторони у присутності нотаріуса підтверджують, що в них відсутні обставини, які примусили їх укласти цей договір на невигідних умовах, а також те, що вони отримали від нотаріуса всі роз`яснення стосовно укладеного договору і ніяких зауважень, доповнень до нього не мають, цей договір підписується сторонами добровільно, при здоровому розумі та ясній пам`яті, вказаний договір не має на меті приховування іншого правочину та відповідає дійсним намірам сторін створити для себе юридичні наслідки.

Відповідно до ст. 17 Договору, спори, що виникають у зв`язку з укладенням та виконанням цього договору вирішуються в судовому порядку (том І, а.с. 21-24).

В подальшому позивач звернулась до суду із позовом про визнання договору недійсним, обґрунтовуючи тим, що на момент укладення договору не усвідомлювала своїх дій, не могла керувати ними, а також, звернула увагу, що договір був підписаний під психологічним тиском відповідача.

Як визначено у ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до норм статей 12, 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Положеннями ст. ст. 3, 6, 203, 626, 627 ЦК України визначено загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору, та сформульовано загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів, в тому числі, вільне волевиявлення учасника правочину.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частина 1 ст. 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За змістом ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За своєю суттю договір купівлі-продажу передбачає для однієї сторони право отримання предмета купівлі-продажу у власність та зобов`язання сплатити його покупну ціну, а для другої сторони право на отримання ціни та обов`язок передати предмет договору наступному власнику.

Отже, предмет договору належить продавцю та переходить у власність покупця, якщо інше не передбачено домовленістю сторін, та покупець має сплатити ціну за власний рахунок, якщо інше не передбачено домовленістю сторін договору або покупцем та іншою особою.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені ст. 203 ЦК України, зокрема, відповідно до ч. 1 цієї статті, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до ст. 657 ЦК України, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Згідно із ч.3 ст. 640 ЦК України, договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення.

Частиною 1 ст. 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Як вбачається із вказаної норми закону, умовами чинності (дійсності) правочину є такі вимоги: зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що зумовлені ним; мають бути дотримані спеціальні вимоги до укладення певних видів правочинів. Порушення хоча б однієї із перелічених умов тягне за собою недійсність правочину.

Відповідно до вимог ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

За положеннями ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна зі сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Відповідно до ст. 225 ЦК України, правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Ставлячи під сумнів дійсність договору купівлі-продажу, укладеного 03.11.2022 року між позивачем та відповідачем, позивач звернувся до суду з позовною заявою про визнання вказаного договору купівлі-продажу недійсним з тих підстав, що договір був укладений, коли на момент його вчинення він не усвідомлював значення своїх дій та (або) не міг керувати ними.

Відповідно до ст. 30 ЦК України, цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання. Обсяг цивільної дієздатності фізичної особи встановлюється цим Кодексом і може бути обмежений виключно у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно ст. 34 ЦК України, повну цивільну дієздатність має фізична особа, яка досягла вісімнадцяти років (повноліття).

Відповідно до ст. 39 ЦК України, фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Порядок визнання фізичної особи недієздатною встановлюється Цивільним процесуальним кодексом України.

Згідно з ч. 2 ст. 41 ЦК України, недієздатна фізична особа не має права вчиняти будь-якого правочину.

Як вбачається з глави 2 розділу IV ЦПК України «Розгляд судом справ про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи» та, зокрема, ст. 298 ЦПК України, суд, за наявності достатніх даних про психічний розлад здоров`я фізичної особи, призначає для встановлення її психічного стану судово-психіатричну експертизу.

Так, ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 31.03.2023 року було призначено судово-психіатричну експертизу відносно ОСОБА_1 , на вирішення якої поставлені питання такі як: «чи могла ОСОБА_1 в момент укладення договору купівлі-продажу квартири, 03.11.2022 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ігнатовим О.В. усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними?».

Однак, у зв`язку із технічними обставинами експертизу проведено не було.

Відповідно до ч. 1 ст. 110 ЦПК України, висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За таких обставин, у звязку із неможливістю проведення судово-психіатричної експертизи, суд прийшов до висновку про ухвалення рішення по справі на підставі наявних доказів.

Так, позивач на підтвердження факту нерозуміння та неусвідомлення своїх дій, надала суду копію довідки МСЕК № 016465 від 19.10.2005 року про встановлення ІІ групи інвалідності, виданої на підставі загального захворювання (том І, а.с. 64).

Проте, суд зазначає, що дана довідка вказує на певні обмеження по здоров`ю, але не є підтвердженням того, що позивач не усвідомлювала своїх дій або не могла керувати ними під час підписання договору. Крім того, довідка є актуальною станом на 2005 рік, в той час як підписання договору відбулося у 2022 році. Інших доказів суду надано не було.

Таким чином, будь-яких доказів, які б підтвердили те, що ОСОБА_1 , при укладенні 03.11.2022 року договору купівлі-продажу квартири, не усвідомлювала своїх дій та (або) не могла керувати ними, судом не здобуто.

Разом з тим, як на наступну підставу визнання оспорюваного договору недійсним, позивач вказує на те, що договір був укладений під психологічним тиском відповідача. Однак, суд відхиляє вказані доводи позивача з огляду на наступне.

Так, згідно зі статтею 231 ЦК України правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним. Винна сторона (інша особа), яка застосувала фізичний або психічний тиск до другої сторони, зобов`язана відшкодувати їй збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв`язку з вчиненням цього правочину.

Для визнання правочину недійсним позивач має довести наступні обставини: 1) факт застосування до нього (до потерпілої сторони правочину) фізичного чи психологічного тиску з боку іншої сторони чи з боку третьої особи; 2) вчинення правочину проти своєї справжньої волі; 3) наявність причинного зв`язку між фізичним або психологічним тиском і вчиненням правочину, який оспорюється.

При вирішенні спорів про визнання недійсним правочину, вчиненого особою під впливом насильства (стаття 231 ЦК), судам необхідно враховувати, що насильство має виражатися в незаконних, однак не обов`язково злочинних діях. Насильницькі дії можуть вчинятись як стороною правочину, так і іншою особою - як щодо іншої сторони правочину, так і щодо членів її сім`ї, родичів тощо або їх майна. Факт насильства не обов`язково має бути встановлений вироком суду, постановленим у кримінальній справі.

Отже, для визнання правочину недійсним через вчинення його під впливом насильства або погрози, необхідна наявність фізичного або психічного впливу на особу з метою спонукання до укладення правочину, що має бути доведено.

Обов`язок доказування зазначених обставин покладено на особу, яка оспорює договір.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи. Обов`язок доказування покладається на сторін, суд не може збирати докази за власною ініціативою.

Відповідно до ст.76ЦПКУкраїни доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно зі ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Відповідно до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, позивачем не було надано суду належних доказів на підтвердження обставин, які б свідчили про застосування відповідачем психологічного тиску на неї під час укладення оспорюваного договору.

Крім того, суд бере до уваги, що при укладенні договору позивач та відповідач, як сторони спірних договорів підтверджували, що укладення договору відповідає їх інтересам; волевиявлення є вільним і усвідомленим; умови цього договору зрозумілі й відповідають дійсній домовленості сторін; цей договір не приховує іншого правочину та спрямований на реальне настання наслідків, які обумовлені в ньому; в тексті цього договору зафіксовані всі істотні умови стосовно купівлі-продажу квартири. Крім того, відповідно до оспорюваного договору суму грошей продавець отримала повністю від відповідача та на час підписання договору сторони не мали одна до одної жодних претензій будь-якого фінансового характеру та стверджували факт повного розрахунку за цим договором.

Поряд з цим, кошти були отримані позивачем за укладеним договором купівлі-продажу, що в свою чергу свідчить про виконання умов договору та добровільність дій позивача на момент його укладення, що суперечить про не усвідомлення дій чи тиск з боку відповідача. Відсутність заперечень щодо отримання коштів на момент підписання договору додатково підтверджує свідомість і добровільність дій позивача.

Таким чином, суд, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, на підставі доказів, поданих учасниками у справі та здобутих судом, прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання договору купівлі-продажу квартири від 03.11.2022 року, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Ігнатовим О.В. недійсним, таким що був укладений, коли особа, на момент його вчинення не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними та був укладений під психологічним впливом відповідача, є необґрунтованими, а тому до задоволення не підлягають.

Як визначено у ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п. 2 ч. ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Оскільки в позові відмовлено, а учасниками справи не надано доказів на підтвердження понесення судових витрат, то судові витрати, які підлягають розподілу між сторонами, відсутні.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 11, 15, 16, 30, 39, 41, 203, 204, 215, 225, 328, 626, 627, 628, 638, 640, 655, 657 Цивільного кодексу України, ст. ст. 3, 4, 12, 13, 19, 76-81, 133-141, 259, 263-265, 273, 353, 354, 355, п.п. 15.5 п. 15 Розділу ХІІІ Перехідні положення Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_4 за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Ігнатова Олександра Віталійовича про визнання недійсним договору - відмовити.

Позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_4 , адреса: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Ігнатов Олександр Віталійович, адреса: 04071, м. Київ, вул. Щекавицька, буд. 30/39, оф. 310.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційні скарги на рішення подаються учасниками справи до Київського апеляційного суду через Печерський районний суд м. Києва, а з початку функціонування Єдиної інформаційно-телекомунікаційної системи безпосередньо до апеляційного суду, матеріали справи витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності Цивільним процесуальним кодексом України в редакції від 15.12.2017 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складений та підписаний 15.07.2025 року.

Суддя І.В. Григоренко