справа № 619/4685/25
провадження № 2/619/2039/25
РІШЕННЯ

іменем України

10 листопада 2025 року м. Дергачі

Дергачівський районний суд Харківської області

у складі: головуючого судді Пруднікової О.В.

за участю секретаря судового засідання Вишневської О.П.,

представника відповідача Шпіньової О.М,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення коштів,

встановив:

Короткий зміст позовних вимог.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося до суду з позовом, у якому просить стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № від 06.07.2020 у розмірі 38 504,13 грн.

Позов обгрунтований тим, що 06.07.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № , за умовами якого кредитодавець зобов`язався надати кредит у розмірі 22 518,96 грн строком на 36 місяців зі сплатою процентів за користування кредитом та здійснювати повернення кредиту на умовах передбачених в паспорті кредиту № 4799528, який є невідємною частиною цього договору. На підставі договору про відступлення права вимоги № ТАСЦФР-10-2016 від 07.10.2016, укладеного між ТОВ «ФК «ЦФР» та АТ «Таскомбанк», право вимоги за вказаним кредитним договором перейшло до банку. 15.05.2024 між АТ «Таскомбанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № НІ/11/19-Ф, згідно з яким АТ «Таскомбанк» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні АТ «Таскомбанк» права вимоги до боржників, вказаними в Реєстрі боржників. Відповідно до Реєстру боржників до Договору факторингу № НІ/11/19-Ф від 15.05.2024 ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право грошової вимоги до ОСОБА_1 у сумі 38 504,13 грн, з яких: 18 620, 78 грн сума заборгованості по тілу кредиту; 4079,43 грн сума заборгованості за відсотками; 15803,92 грн заборгованості по комісії. Таким чином, ОСОБА_1 має непогашену заборгованість перед позивачем за кредитним договором № від 06.07.2020 у розмірі 38 504,13 грн.

Процесуальні дії суду.

Ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 25.08.2025 відкрито провадження у справі.

Аргументи учасників справи.

У відзиві на позовну заяву представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Шпіньова О.М. позовні вимоги не визнала, просила відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, посилаючись на те, що позивач обгрунтовує позов, що договір про відступлення права вимоги № ТАСЦФР-10-2026 від 07.10.2016 був укладений раніше підписання кредитного договору, а тому не могли бути передані новому кредитору, на час укладання договору відступлення права вимоги. Крім того, разом з позовною заявою, позивач не наддав акт прийому-передачі та реєстру боржників до договору про відступлення права вимоги № ТАСЦФР-10-2026 від 07.10.2016 укладеного між ТОВ «ФК «ЦФР» та АТ «Таскомбанк», не надано доказів на підтвердження оплати за договором про відступлення права вимоги від 07.10.2016. Також суду не надано жодного первинного документу, які б свідчили про отримання кредитних коштів, погашення тіла кредиту чи процентів по ньому. Вимоги про стягнення боргу не мають документального підтвердження щодо його виникнення. Стягнення заборгованості не буде відповідати гарантіям соціального і правового захисту відповідача, як військовослужбовця. Також відповідачем планується понести витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката в розмірі 7 000,00 грн.

У відповіді на відзив представник позивача ТОВ «ФК «ЄАПБ» Миколаєнко В.М. зазначила, що 06.07.2020 ОСОБА_1 уклав із ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» кредитний договір № . Сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови користування коштами, що свідчить про наявність волі відповідача для укладання договору, на погоджених умовах шляхом особистого підписання договору. Відповідачем не надано суду доказів, які б підтверджували належне виконання ним зобов`язань та, які б спростовували суму заборгованості. Відповідачем у відзиві на позовну заяву, не заперечується належними та допустимими доказами факт укладання ним вказаного кредитного договору. Крім того, відповідач, як власник карткового рахунку, на який було перераховано кредитні кошти, може власноруч отримати виписку по рахунку для підтвердження або спростування факту перерахування/отримання кредитних коштів. Відповідачем не надано суду належних і допустимих доказів на спростування позовних вимог ТОВ «ФК «ЄАПБ», а саме того, що відповідні кошти не були зараховані на картковий рахунок позичальника, вказаний у договорі, або доказів того, що вказаний картковий рахунок йому не належить. Заперечуючи проти перерахування кредитних коштів, відповідач не позбавлений можливості надати відповідні банківські дані/інформацію на підтвердження своїх доводів, маючи при цьому безперешкодний та повний доступ до таких. Станом на 02.09.2025 до ТОВ «ФК «ЄАПБ» не надходило відповіді від АТ «Таскомбанк» на підтвердження перерахування коштів/надання розрахунку заборгованості. У відповідності до умов кредитного договору, кошти надаються ОСОБА_1 в безготівковій формі на ІВАN рахунок, а сааме НОМЕР_1 у АТ «Таскомбанк». Враховуючи те, що реєстр боржників містить інформацію щодо великої кількості боржників, що є банківською таємницею, розкриття якої має здійснюватися у визначеному законом порядку, позивачем надано виксерокопіювання (витяг) з реєстру боржників, що містить лише дані відповідача, інші відомості були приховані за допомогою технічних засобів з метою захисту від неправомірного розповсюдження персональних даних інших осіб. Договір фвкторингу між первісним кредитором та позивачем укладений у відповідності до вимог чинного законодавства України, яке діяло на момент укладання цього договору та ніяким чином не порушує права та законні інтереси відповідача. Факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредитору за умови невиконання боржником грошового зобов`язання не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язання. Крім того, нарахування відповідачу відсотків здійснюється з тих підстав, що відповідач не повідомив первісних кредиторів у відповідності до чинного законодавства про те, що він являється військовослужбовцем та, що на нього поширюються норми ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Жодна вимога про стягнення заборгованості за кредитними договорами, не містить вимогу про стягнення неустойки (штрафу, пені). Також, відповідач у відповіді на відзив просить витребувати інформацію щодо наявності у ОСОБА_1 рахунків відкритих у банку станом на 06.07.2020, Інформацію щодо належності ОСОБА_1 IBAN рахунку НОМЕР_1 , виписку по рахунку за IBAN рахунком НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_1 у період з 06.07.2020 по 13.10.2025, інформацію про надходження у період з 06.07.2020 по 07.07.2020 на IBAN рахунок НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_1 грошових коштів в сумі 18250,72 грн Стосовно стягнення на користь відповідача вартості правничої допомоги в сумі 7 000,00 грн, вважає, що вартість правової допомоги є значно завищеною та такою, що не відповідає критеріям реальності наданих адвокатських послуг та розумності їх вартості. Враховуючи все вищевикладене просить залишити відзив без задоволення, а позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

У запереченнях представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Шпіньова О.М. посилається на те, що надані суду докази не дають можливості встановити, що право вимоги до відповідача за договором № від 06.07.2020 дійсно перйшли до АТ «Таскомбанк» та, в свою чергу, до ТОВ «ФК «ЄАПБ». Як зазначалось у відзиві, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Також позивачем не надано суду доказів, що станом на 02.09.2025 до ТОВ «ФК «ЄАПБ» не надходила відповідь від АТ «Таскомбанк» на підтвердження перерахування коштів/надання розрахунків заборгованості Позивачем не доведено, що у нього виникли труднощі з отриманням доказів, до того ж про це не заявлено разом з поданням позовної заяви, як того вимагає ст. 83 ЦПК України. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог ТОВ «ФК «ЄАПБ» в повному обсязі.

Участь у справі сторін та інших учасників справи.

Представник позивача Миколаєнко В.М. у судове засідання не з`явилася, надала клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Шпіньова О.М. просила відмовити у задоволенні позовних вимог.

Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

6 липня 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № , за умовами якого кредитодавець зобов`язався надати кредит у розмірі 22 518, 96 грн строком на 36 місяців зі сплатою процентів за користування кредитом (а.с. 5).

Відповідно до п. 1.4 договору позичальник доручив кредитодавцю виплатити/сплатити в рахунок отриманого кредиту такі суми грошових коштів за наступними реквізитами:

1 749, 28 грн - переказ ТОВ «ФК «ЦФР» на рахунок у АТ «Таскомбанк» призначення: погашення поточної заборгованості за діючим кредитним договором № від 11.05.2019;

18 250, 72 грн - переказ на поточний рахунок ОСОБА_2 у АТ «Таскомбанк» за рахунок кредиту зг. КД від 06.07.2020, без ПДВ;

2 118,96 грн - переказ ПАТ «Страхова компанія «ТАС» у АТ «Таскомбанк» оплата страхового платежу за договором страхування № -С від 06.07.2020.

Укладанню договору передувало підписання ОСОБА_1 паспорту кредиту від ТОВ «ФК «ЦФР» №4799528 від 6 липня 2020 року, яким передбачено процент при наданні кредиту 2% від суми кредиту; щомісячні проценти 3,19% від суми кредиту та річні проценти 11,99% від суми боргу за договором (зворотня сторона а.с.5-6), а також заяви-анкети на отримання інших послуг від 06.07.2020 (зворотня сторона а.с. 6).

7 жовтня 2016 року між ТОВ «ФК «ЦФР» та ПАТ «Таскомбанк» укладено договір про відступлення права вимоги № ТАСЦФР-10-2016, відповідно до якого первісний кредитор передає (відступає) новому кредитору права вимоги до позичальника, а новий кредитор набуває права вимоги первісного кредитора за кредитним договором та договорами забезпечення до них та сплачує первісному кредитору за відступлення права вимоги грошові кошти у сумі, що дорівнює ціні договору у порядку та строки, встановлені цим договором (а.с. 11-12).

За п. 2.2. вказаного договору сторони погодили, що первісний кредитор має право щоденно передавати (відступати) новому кредитору свої права вимоги до позичальників, а новий кредитор зобов`язаний набувати такі права вимоги шляхом підписання відповідних реєстрів прав вимог із зазначенням ціни договору та розміру заборгованостей позичальників. Підписані сторонами відповідні реєстри прав вимог є невід`ємною частиною цього договору.

Реєстру прав вимоги до договору про відступлення права вимоги № ТАСЦФР-10-2016 до матеріалів справи не надано.

15 травня 2024 року між АТ «Таскомбанк» та ТОВ «ФК «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу № НІ/11/19-Ф, за яким фактор зобов`язується передати (сплатити) клієнту суму фінансування, а клієнт зобов`язується відступити факторові права вимоги за кредитними договорами в обсязі та на умовах, що існують на дату відступлення прав вимоги. Відступлення права вимоги і всіх інших прав, належних клієнту за кредитними договорами та їх перехід від клієнта до фактора відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі реєстру прав вимог згідно додатку № 2, але не раніше здійснення оплати фактором згідно п. 3.1. цього договору, після чого фактор стає кредитором по відношенню до позичальників стосовно боргу та набуває відповідні права вимоги. (а.с. 13-15).

15.05.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» та АТ «Таскомбанк» було укладено акт прийому-передачі реєстру права вимоги за договором факторингу № НІ/11/19-Ф від 15.05.2024 (а.с. 16).

Як вбачається з платіжної інструкції № 21312 від 15.05.2024 ТОВ «ФК «ЄАПБ» сплатило ТОВ «Таскомбанк» за відступлення права вимоги згідно з договором факторингу № НІ/11/19-Ф від 15.05.24 6 388 554,98 грн (а.с. 17).

З реєстру прав вимог до договору факторингу № НІ/11/19-Ф від 15 травня 2024 року вбачається, що АТ «Таскомбанк» відступлено ТОВ «ФК «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором від 06.07.2020 в розмірі 38 504,13 грн, з яких загальна заборгованість за тілом кредиту 18 620,78 грн, за відсотками 4 079,43 грн, за комісією 15 803,92 грн, пеня/штрафи 0 грн (а.с. 18).

Згідно з розрахунком заборгованості за період з 15.05.2024 по 30.06.2025, станом на 30 червня 2025 року заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором № від 06.07.2020 складає 38 504,13 грн (а.с. 10).

Відповідно до витягу із послужного списку майор ОСОБА_1 , начальник групи бронювання ІНФОРМАЦІЯ_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_3 » Сухопутних військ Збройних Сил України. (а.с.48).

ОСОБА_1 має посвідчення серії НОМЕР_2 від 21.06.2016 (а.с.50).

Застосовані норми права, мотиви та висновки суду.

За загальним правилом, встановленим статтею 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Згідно з ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку (ст. 207 ЦК України).

Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст. 517 ЦК України, первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.

Згідно зі ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

На підтвердження наявності заборгованості відповідача представник позивача надав розрахунок заборгованості, згідно з яким заборгованість відповідача перед позивачем становить 38 504,13 грн.

Разом з тим матеріали справи не містять жодних належних та достатніх доказів того, що кредитні кошти були отримані відповідачем.

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з вказаною нормою Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

В той же час розрахунок заборгованості не є документом первинного бухгалтерського обліку, а є одностороннім арифметичним розрахунком стягуваних сум, який відповідно повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку).

Такий висновок щодо оцінки односторонніх документів банку кореспондує висновкам Великої Палати Верховного Суду в постанові від 03.07.2019 у справі №342/180/17 та Верховного Суду України в постанові від 11.03.2015 р. № 6-16цс15.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що позивачем не надано жодних доказів, які б свідчили про перерахування коштів відповідачу, ані довідки про проведення транзакції, ані банківської виписки щодо перерахування коштів, ані квитанції про перерахування коштів, тощо.

13.10.2025 позивач надав до суду відповідь на відзив, в якому, зокрема, просив витребувати інформацію щодо наявності у ОСОБА_1 рахунків відкритих у банку станом на 06.07.2020, Інформацію щодо належності ОСОБА_1 IBAN рахунку НОМЕР_1 , виписку по рахунку за IBAN рахунком НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_1 у період з 06.07.2020 по 13.10.2025, інформацію про надходження у період з 06.07.2020 по 07.07.2020 на IBAN рахунок НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_1 грошових коштів в сумі 18250,72 грн.

Частиною 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Відповідно до ст. 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

При цьому, відповідно до ч. 8 ст. 83 ЦПК України докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Розглянувши подане позиачем 13.10.2025 клопотання, суд дійшов висновку про його необґрунтованість та відсутність підстав для задоволення, оскільки позивач не надав доказів неможливості заявлення такого клопотання разом з поданням позовної заяви.

Позивач всупереч вимогам ст. 83 ЦПК України не повідомив письмово суд із зазначенням доказів, які не можуть бути подані; причин, з яких докази не можуть бути подані у зазначений строк; не надав доказів, які підтверджують, що позивач здійснив всі залежні від нього дії, спрямовані на отримання вказаних доказів.

Звертаючись до суду з клопотанням про витребування доказів, з порушенням строку, зазначеного у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу, позивач не обґрунтував неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від нього.

Позовна заява не містить ані клопотання про витребування доказів, ані перелік доказів, які не можуть бути подані позивачем, ані доказів, які підтверджують, що позивач здійснив всі залежні від нього дії, спрямовані на отримання вказаного доказу, ані зазначення об`єктивних причин неможливості подання доказів у встановлений законом строк.

Позивач на власний розсуд розпорядився своїми процесуальними правами щодо доведеності позовних вимог, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій (аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 29.01.2020 у справі № 755/18920/18).

З огляду на викладене суд позбавлений можливості в повній мірі встановити обсяг прав та обов`язків сторін договору, строк набрання чинності цим договором, виконання інших умов, яких досягли сторони при укладенні договору, та встановлення яких є необхідним для правильного вирішення цієї справи.

Також суд звертає увагу на те, що матеріали справи не містять належних доказів переходу права вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № від 6 липня 2020 року від первісного кредитора ТОВ «ФК «ЦФР» до АТ «Таскомбанк», оскільки реєстру прав вимоги до договору про відступлення права вимоги № ТАСЦФР-10-2016 не надано, а сам вказаний договір укладено 07 жовтня 2016 року, тобто задовго до укладення кредитного договору. Крім того, не надано й доказів оплати за перехід прав вимоги за жодним з договорів.

За вказаних обставин, у зв`язку з недоведенням позивачем належними та допустимими доказами переказу коштів позичальнику, а також фактичного користування відповідачем коштами, суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованості за кредитним договором.

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі ст. 12 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Ураховуючи вищенаведений аналіз поданих позивачем доказів, приписів чинного законодавства та правових позицій Верховного Суду, які є обов`язковими до застосування, суд дійшов висновку, що матеріали справи не містять належних і достатніх доказів на підтвердження того, що правопопередником позивача на користь відповідача були перераховані кошти.

З огляду на викладене суд вважає безпідставними вимоги позивача про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором, у зв`язку з чим у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Розподіл судових витрат

Згідно з ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно з ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

У відзиві на позовні вимоги відповідач просить стягнути з позивача на свою користь витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7 000, 00 грн.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Судом встановлено, що відповідачем укладено з адвокатом Шпіньовою О.М. договір №193 про надання правничої допомоги (а.с. 49).

Як вбачається з Акту наданих послуг № 1 до договору № 193 про надання правничої допомоги від 06.10.2025 про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги ОСОБА_1 адвокатом Шпіньовою О.М., зокрема, такий перелік послуг: складання та подання відзиву на позовну заяву у справі №619/4685/25 за позовом ТОВ «ФК «ЄАПБ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у розмірі 7 000,00 грн (а.с. 47).

Водночас зі змісту ч. 4 ст.137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 13 січня 2021 року у справі № 596/2305/18-ц.

Крім цього, Велика Палата Верховного Суду вже вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19).

З урахуванням конкретних обставин, суд може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи.

З огляду на вищевикладене, враховуючи ціну позову, складність справи, яка є типовою та нескладною, обсяг фактично виконаної адвокатом роботи, який об`єктивно підтверджується матеріалами справи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерії реальності адвокатських витрат, критерії розумності їхнього розміру, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу у розмірі 4 000 грн.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, отже судовий збір та судові витрати відшкодуванню не підлягають.

На підставі статей 525, 627-629, 1054 ЦК України та керуючись статтями 263-265, 273, 274, 280-282, 354 ЦПК України, суд,-

ухвалив:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - залишити без задоволення.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4 000 (чотири тисячі) грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, а якщо апеляційну скаргу подано - після закінчення апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення, а у разі його ухвалення за відсутності учасників справи- в той же строк з дня складення повного судового рішення.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне найменування (ім`я) сторін:

позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», , місцезнаходження: 01032 м. Київ вул. Симона Петлюри, 30;

відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Повне судове рішення складено 14.11.2025

Суддя О. В. Пруднікова