Житомирський апеляційний суд
Справа №274/5542/24 Головуючий у 1-й інст. Корбут В. В.
Категорія 101 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2025 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Коломієць О.С.

суддів Талько О.Б., Григорусь Н.Й.

з участю секретаря

судового засідання Драч Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №274/5542/24 за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Міністерство оборони України, ОСОБА_2 , про встановлення факту, що має юридичне значення

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Гуменюка Олександра Володимировича

на рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 07 липня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Корбута В.В.

встановив:

У липні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою, в якій, з урахуванням заяви про уточнення вимог, просить встановити факт її проживання однією сім`єю з ОСОБА_3 та факт її перебування на його утриманні.

Заява обґрунтована тим, що ОСОБА_1 є сестрою ОСОБА_3 , який у зв`язку з повномасштабним вторгненням російської федерації був призваний на військову службу 26.02.2022 та загинув ІНФОРМАЦІЯ_1 , виконуючи обов`язки військової служби. У зв`язку з цим ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , яка є сестрою ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , подали до Міністерства оборони України заяву щодо виплати їм одноразової грошової допомоги у зв`язку з загибеллю брата військовослужбовця. Проте відповідно до витягу з протоколу від 17.05.2024 засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, вказану заяву було повернуто на доопрацювання з огляду на ненадання заявниками документів, у тому числі рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, який би відносив заявниць до членів сім`ї загиблого військовослужбовця, визначених статтею 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей».

При цьому ОСОБА_1 зазначає, що з 2013 року по 29 травня 2023 року вона проживала разом з ОСОБА_3 однією сім`єю, вели спільний побут та господарство, у зареєстрованих шлюбах у вказаний період вони не перебували. Також загиблий брат ОСОБА_3 утримував ОСОБА_1 та її неповнолітніх дітей, так як остання мала нестабільний та низький заробіток.Вказує, що факт проживання з братом ОСОБА_3 однією сім`єю та перебування на його утриманні у вказаний період беззаперечно підтверджений поданими доказами та показами свідків.

Встановлення такого факту необхідне заявнику для отримання одноразової грошової допомоги, яка призначається членам сім`ї загиблого військовослужбовця, в зв`язку з чим ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою.

Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 07 липня 2025 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків обставинам справи, порушення судом норм матеріального права просить рішення суду скасувати та постановити нове судове рішення, яким задовольнити заяву у повному обсязі.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що ухвалюючи рішення суд першої інстанції не надав належної оцінки обставинам, на які заявник посилалась як на підставу своїх вимог. Так звертає увагу, що з 2003 року заявниця разом із братом та батьком проживали за однією адресою по АДРЕСА_1 , де також проживали її чоловік, ОСОБА_4 та їх діти. Згідно рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 13.05.2013 року шлюб між заявницею та її чоловіком було розірвано. Мати заявниці, ОСОБА_5 , померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , а батько, ОСОБА_6 , помер ІНФОРМАЦІЯ_3 . Брат, ОСОБА_3 , також розлучився з своєю дружиною, ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_4 . Від шлюбу дітей він не мав. З огляду на це з 2013 року по 29.05.2023 року заявниця проживала разом із своїм братом, ОСОБА_3 , вели спільний побут та господарство. А брат утримував свою сестру, оскільки остання мала нестабільний та низький заробіток і була змушена забезпечувати як себе, так і своїх неповнолітніх дітей - сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , дочку - ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_6 та сина - ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_7 .

При цьому вважає, висновок суду першої інстанції про те, що встановлення юридичного факту, а саме факт спільного проживання однією сім`єю з загиблим братом ОСОБА_3 та факт її перебування на його утриманні у періодз 2013 року по 29 травня 2023 року не породить для неї юридичних наслідків, тобто не призведе до набуття права на отримання одноразової грошової допомоги є помилковим виходячи з наступного.

Відповідно до пунктів 1, 2 статті 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі: 1) загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби.

Статтею 16-1 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (у редакції, станом на 29.05.2023 року) було передбачено, у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають батьки, один із подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, утриманці загиблого (померлого). Утриманцями вважаються члени сім`ї, які мають право на пенсію у разі втрати годувальника відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» за загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста (особу, звільнену з військової служби, смерть якої настала протягом року після звільнення).

Так, згідно ч.1 ст.30 ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших» право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сімей загиблих, померлих або таких, що пропали безвісти військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які перебували на їх утриманні (стаття 31). Відповідно до ч.1 ст.31 ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших» члени сім`ї померлого вважаються такими, що перебували на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

При цьому, статтею 16-1 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей» (у редакції станом на 26.02.2022 року - дату мобілізації до лав ЗСУ загиблого брата ОСОБА_11 ) передбачалося, що у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста.

Тобто, в стаття 16-1 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в редакції станом на 26.02.2022 року в порівняні з редакцією Закону станом на 29.05.2023 року передбачало, що право на її отримання мають члени сім`ї військовослужбовця в незалежності від факту їх непрацездатності та утримання.

За ч.2 ст.16-1 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей» (в редакції станом на 26.02.2022 року) члени сім`ї та батьки загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста визначаються відповідно до Сімейного кодексу України, а утриманці - відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Крім того, у ч. 7 ст. 15 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» закріплено, що членам сімей осіб, зазначених в абзацах четвертому - восьмому пункту 1 статті 10-1 цього Закону, за рахунок коштів державного бюджету призначається і виплачується одноразова грошова допомога у зв`язку із загибеллю (смертю) члена сім`ї у розмірі, визначеному підпунктом «а» пункту 1 статті 16-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Якщо особа у зв`язку із загибеллю (смертю) члена сім`ї одночасно має право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цією частиною, та одноразової грошової допомоги відповідно до інших законів України, виплата грошових сум здійснюється за однією з підстав за вибором такої особи. Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

Отже, право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю (смертю) військовослужбовця його членам сім`ї передбачено ст. 16-1 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та ст. 15 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Однак, згадані Закони в редакції станом на 29.05.2023 року мають відмінність серед наведених категорій осіб (членів сім`ї), які мають право на призначення та отримання такої допомоги. За одним із них, (ст. 16-1 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» ним може бути член сім`ї (в даному випадку - сестра), яка являється непрацездатною та перебувала на його утриманні, за іншим (ст. 15 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») достатньо просто бути членом сім`ї (в даному випадку сестрою).

Також звертає увагу, що ЄСПЛ неодноразово констатувало, що процесуальні норми створюються для забезпечення належного відправлення правосуддя та дотримання принципу юридичної визначеності та що сторони провадження повинні мати право очікувати застосування вищезазначених норм.

Принцип юридичної визначеності застосовується не тільки щодо сторін провадження, а й до національних судів (рішення у справі «Дія-97» проти України (п. 47); «Олександр Волков проти України» (п. 143). Характеристика очікувань як легітимних поєднує в собі: 1) їх законність, яка зумовлена реалізацією особою належного їй суб`єктивного права, 2) їх обґрунтованість, тобто зумовлену законом раціональність сподівань учасників суспільних відносин.

Як зазначив Європейський Суд з прав людини у своїх рішеннях у справах «Ольссон проти Швеції №1» (Olsson v. Sweden №1) від 24.03.1988 (заява №10465/83) та «Санді Таймс», норма національного закону не може розглядатися як право, якщо її не сформульовано з достатньою точністю так, щоб громадянин мав змогу, якщо потрібно, з відповідними рекомендаціями, до певної міри передбачити наслідки своєї поведінки (п. 61) [16, с. 369].

Для ефективної реалізації особою своїх прав та виконання обов`язків важливою є можливість передбачення нею правових наслідків своїх дій. Цьому сприяє однозначне та відносно стійке значення понять, які використовуються в законодавстві, що також може бути досягнуто за допомогою правових дефініцій.

Особа (військовослужбовець) повинна передбачати, що члени його сім`ї будуть мати можливість та рівні права на отримання державних гарантій, які передбачені для членів сімей військовослужбовців. І зміна цих правил після того, як особа їх врахувала при прийнятті відповідного рішення - вступити до лав ЗСУ - позбавляє таку особу та її членів сім`ї вказаної можливості, що однозначно свідчить про порушення принципу правової визначеності та її складової - легітимних очікувань.

До таких гарантій відноситься і одноразова грошова допомога. Інакше не можна вести мову про ефективну реалізацію власних прав, якими особа наділена відповідно до закону, тим більше у ситуації, коли таке наявність такого права вплинула на свідоме рішення особи.

До того ж, Верховний Суд неодноразово наголошував, що суди не повинні застосовувати положення нормативно-правових актів, які не відповідають Конституції та законам України, незалежно від того, чи оскаржувались такі акти в судовому порядку та чи є вони чинними на момент розгляду справи, тобто згідно з правовою позицією Верховного Суду такі правові акти (як закони, так і підзаконні акти) не можуть застосовуватися навіть у випадках, коли вони є чинними (постанови від 12.03.2019 у справі № 913/204/18, від 10.03.2020 у справі № 160/1088/19)

З урахуванням вищевикладеного вважає, що положення ст. 16, 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ в редакції після внесення змін до Закону № 2489-ІХ від 29.07.2022 носять дискримінаційний характер та не відповідають Конституції України, а тому не підлягають застосуванню до спірних правовідносин. Отже сестра, яка являється членом сім`ї та досягла повноліття має право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги за загиблого (померлого) військовослужбовця в розумінні ст. 10-1 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та не втрачає його у зв`язку зі зміною вказаного Закону (Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей») в бік обмеження такого права, якщо таке обмеження відбулося після прийняття особою (військовослужбовцем) рішення, спричиненого у тому числі й наявністю такого права.

На вказані обставини суд першої інстанції уваги не зверну, а тому дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення заяви.

Правом подати відзив на апеляційну скаргу заінтересовані особи у справі не скористалися.

Перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Судом під час розгляду справи встановлено, що заявниця ОСОБА_1 є рідною сестрою ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва від 27.08.1976 про народження ОСОБА_12 , витягом від 16.11.2023 з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу ОСОБА_12 , яка після реєстрації шлюбу змінила прізвище на « ОСОБА_13 », свідоцтвом про народження ОСОБА_3 від 24.04.1978 (а.с.12,13,18).

Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 13.05.2013 розірвано шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , зареєстрований 06.05.1995 року Відділом записів актів громадського стану Бердичівської міської ради народних депутаті Житомирської області, актовий запис №244.

Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу НОМЕР_1 від 09.10.2007, виданого управлінням юстиції Житомирської області, шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_7 розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 289.

Відповідно до довідки від 02.08.2023 № 1991 про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, ОСОБА_3 , будучи солдатом, стрільцем 2-го стрілецького відділення 3-го стрілецького взводу 3-ї стрілецької роти військової частини НОМЕР_2 , у період з 03.03.2023 р. по 29.05.2023 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи в Донецькій, Луганській та Харківській областях, причина смерті (загибелі) пов`язана з захистом Батьківщини (а.с.78).

ІНФОРМАЦІЯ_8 ОСОБА_3 загинув внаслідок отриманих поранень (інші уточнені травми із залученням кількох ділянок тіла, ушкодження внаслідок воєнних дій, спричинені іншими видами вибухів та уламків), про що свідчить витяг із наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 01.08.2023 № 214, витяг з протоколу засідання штатної військово-лікарської комісії Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України від 08.11.2023 № 4079 (а.с.76,77, 79).

Відповідно до витягу з протоколу від 17.05.2024 засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, подані заявником ОСОБА_1 та третьою особою ОСОБА_2 (також сестрою ОСОБА_3 ) документи для призначення одноразової грошової допомоги було повернуто на доопрацювання з огляду на ненадання заявниками документів, у тому числі рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, який би відносив заявниць до членів сім`ї загиблого військовослужбовця, визначених статтею 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей».

З витягу про осіб місце проживання яких зареєстровано або було зареєстровано в період з 30.04.2003 по 07.06.2023 за адресою: АДРЕСА_1 , який наданий за відомостями Відділу з питань державної реєстрації виконавчого комітету Бердичівської міської ради, вбачається, що ОСОБА_1 разом з дітьми зареєстрована за вказаною адресою з 22.03.2003 по теперішній час, та за вказаною адресою також був зареєстрований ОСОБА_3 з 30.04.2003 по 29.05.2023.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що заявником не надано суду належних і допустимих доказів, які б підтверджували належність заявниці до переліку категорії осіб, які б, у разі встановлення судом фактуспільного проживання однією сім`єю з загиблим братом ОСОБА_3 та факт її перебування на його утриманні, надавали їй право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в редакції на час виникнення спірних правовідносин, а саме на час загибелі ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відтак, встановлення вказаного юридичного факту не породить для неї юридичних наслідків, тобто не призведе до набуття права на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Такий висновок суду є вірним виходячи з наступного.

Частиною 7 ст. 19 ЦПК України визначено, що окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

Частиною 2 ст. 315 ЦПК України передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, зазначений у ст. 315 ЦПК України, не є вичерпним.

У порядку окремого провадження справа про встановлення фактів розглядається, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян.

Cправи про встановлення юридичних фактів можуть бути предметом розгляду суду за умов, якщо факти, які підлягають встановленню, мають юридичний характер, тобто відповідно до закону викликають юридичні наслідки - виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав громадян або організацій (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 11.12.2019 року у справі № 305/279/16-ц (провадження № 61-30299св18)).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) зроблено висновок, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян.

Таким чином, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення;

- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Подібні висновки також містяться у постановах Верховного Суду від 19.06.2019 року у справі № 752/20365/16-ц, від 05.12.2019 року у справі № 750/9847/18, від 03.02.2021 року у справі № 644/9753/19, від 16.06.2021 року у справі № 643/6447/19/19, від 08.09.2021 року у справі № 641/5187/20.

Таким чином, в судовому порядку можливо встановити факти, коли ці факти безпосередньо породжуватимуть юридичні наслідки, тобто вони повинні мати юридичне значення, а саме: від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення.

Звертаючись до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, ОСОБА_1 посилалася на те, що встановлення факту спільного проживання однією сім`єю з загиблим братом ОСОБА_3 та перебування на його утриманні, який приймаючи безпосередню участь у заходах із забезпечення оборони України та проходячи військову службу за призовом загинув ІНФОРМАЦІЯ_8 , необхідно їй з метою реалізації свого права на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю військовослужбовця, яка передбачена статті 16-1 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та розмір якої визначений постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 № 168 «Про деякі питання виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».

Отже, для визначення можливості встановлення факту, про який просив заявник, суду в першу чергу при ухваленні рішення необхідно встановити, чи породить встановлення таких фактів юридичні наслідки для заявника у виді набуття права на отримання матеріальних виплат та гарантій, передбачених Законами України «Про військовий обов`язок і військову службу», «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців і членів їх сімей» та постановою КМУ від 28.02.2022 № 168.

Статтею 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» виплата одноразової грошової допомоги у разі, зокрема, загибелі (смерті) військовослужбовців, здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Згідно із ч. 1 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога у разі, зокрема, загибелі (смерті) військовослужбовців - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі, зокрема, загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби (пп. 1 п. 2 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»).

Відповідно до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 р. № 168 установлено, що сім`ям загиблих осіб, зазначених у пунктах 1 цієї постанови, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 15 000 000 гривень, яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів, передбачених у статті 16- 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цією постановою, можуть реалізувати це право з дня його виникнення. Днем виникнення такого права є дата загибелі особи, зазначеної у пункт 1 цієї постанови, в період дії воєнного стану, що зазначена у свідоцтві про смерть.

Згідно зі ст. 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (у редакції, чинній на 29.05.2023, тобто на дату загибелі військовослужбовця ОСОБА_3 ) у випадках, зазначених у підп. 1-3 п. 2 сатті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають батьки, один із подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, утриманці загиблого (померлого). Утриманцями вважаються члени сім`ї, які мають право на пенсію у разі втрати годувальника відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», зокрема, за загиблого (померлого) військовослужбовця.

Частинами 1, 2 ст. 30 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сімей загиблих, померлих, які перебували на їх утриманні (ст. 31). Незалежно від перебування на утриманні годувальника пенсія призначається: непрацездатним дітям; непрацездатним батькам і дружині (чоловікові), якщо вони після смерті годувальника втратили джерело засобів до існування, а також непрацездатним батькам і дружині (чоловікові) військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули чи померли в період проходження служби.

Відповідно до ч. 3 ст. 30 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» непрацездатними членами сім`ї вважаються:

а) діти, брати, сестри та онуки, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали особами з інвалідністю до досягнення 18 років. При цьому братам, сестрам та онукам право на пенсію надається у тих випадках, якщо у них немає працездатних батьків;

б) батьки та дружина (чоловік), якщо вони досягли віку, що дає право на призначення пенсії за віком, встановленого частиною першою статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (незалежно від тривалості страхового стажу), або є особами з інвалідністю;

в) батьки та дружина (чоловік), якщо вони не взяли повторний шлюб військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули, померли чи пропали безвісти в період проходження служби або померли після звільнення зі служби, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва, одержаних при виконанні обов`язків військової служби (службових обов`язків), захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи чи виконанням інтернаціонального обов`язку, безпосередньою участю в антитерористичній операції або забезпеченням її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах її проведення, безпосередньою участю у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченням здійснення зазначених заходів, перебуваючи безпосередньо в районах та у період їх здійснення, безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, та/або безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, мають право на пенсію не раніш як за 5 років до досягнення віку, що дає право на призначення пенсії за віком, встановленого частиною першою статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (незалежно від тривалості страхового стажу), або якщо вони мають право на пенсію незалежно від віку відповідно до частини третьої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», на дострокову пенсію за віком, пенсію за віком на пільгових умовах чи пенсію із зменшенням пенсійного віку відповідно до закону, або якщо вони є особами з інвалідністю;

г) дід і бабуся - при відсутності осіб, які за законом зобов`язані їх утримувати;

д) дружина (чоловік) або один з батьків чи дід, бабуся, брат або сестра, незалежно від віку і працездатності, якщо вона (він) зайнята доглядом за дітьми, братами, сестрами чи онуками померлого годувальника, які не досягли 8-річного віку, і не працює.

Як визначено ч. 1 ст. 31 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», члени сім`ї померлого вважаються такими, що перебували на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Таким чином, системне тлумачення положень ст. 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (у редакції, чинній на дату загибелі військовослужбовця ОСОБА_12 ) та положень статей 30, 31 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» дає підстави для висновку, що право на виплату одноразової грошової допомоги мають батьки, один із подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, утриманці загиблого (померлого).

При цьому, утриманцями можуть бути непрацездатні члени сім`ї, зокрема, сестра, яка не досягла 18 років або старші цього віку, якщо вони стали особами з інвалідністю до досягнення 18 років, а також сестра, незалежно від віку і працездатності, якщо вона (він) зайнята доглядом за дітьми, братами, сестрами чи онуками померлого годувальника, які не досягли 8-річного віку, і не працює.

Під час розгляду справи було встановлено, що заявником не надано суду належних і допустимих доказів, які б підтверджували належність заявника до переліку категорії осіб, які б у разі встановлення судом факту спільного проживання однією сім`єю з загиблим братом ОСОБА_3 та перебування на його утриманні, надавали їй право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в редакції на час виникнення спірних правовідносин, а саме на час загибелі ОСОБА_12 - ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відтак, встановлення юридичного факту, а саме факту її проживання однією сім`єю з рідним братом ОСОБА_3 та перебування на його утриманні в період з 2023 року по 29.05.2023, про який просить заявник, не породить для неї юридичних наслідків, тобто не призведе до набуття права на отримання одноразової грошової допомоги, а тому висновок суду про відсутність підстав для задоволення заяви є вірним.

При цьому колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо наявності у заявниці ОСОБА_1 права на отримання грошової допомоги у зв`язку із загибеллю (смертю) члена сім`ї - ОСОБА_3 , на підставі частини сьомої статі 15 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», оскільки вказаний закон до даних правовідносин, які виникли у заявниці з Міністерством оброни України, не застосовується і встановлення юридичного факту ОСОБА_1 необхідно їй саме з метою реалізації свого права на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю військовослужбовця (брата), яка передбачена статті 16-1 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та зводяться до незгоди з оскаржуваним рішенням.

Отже, суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та визначився з правовими нормами, які регулюють спірні правовідносини, внаслідок чого доводи апеляційної скарги слід визнати необґрунтованими.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 , адвоката Гуменюка Олександра Володимировича, залишити без задоволення, а рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 07 липня 2025 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 14 листопада 2025 року.

Головуючий Судді