Справа №295/6341/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.09.2025 року м. Житомир

Богунський районний суд міста Житомира у складі:

головуючої судді - Семенцової Л.М.,

за участі секретаря - Шевчук А.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, -

ВСТАНОВИВ:

У травні 2025 року до суду надійшла указана позовна заява, мотивована тим, що 18.08.2001 позивач набула право власності на квартиру АДРЕСА_1 згідно нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 18.08.2001, зареєстрованого в реєстрі за № 2318. Квартира належала продавцю ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 03.08.2001, виданого Відділом приватизації державного житлового фонду Житомирського міськвиконкому за № 39471 зареєстрованого 13.08.2001 в Житомирському обласному державному комунальному підприємстві по технічній інвентаризації за № 14057.

За змістом позову, в лютому 2025 року позивач звернулася до нотаріуса з метою укладання договору дарування зазначеної квартири на користь її сина та отримала інформацію з ДРРП на нерухоме майно та РПВ на нерухоме майно, з якої дізналася, що право приватної власності на квартиру АДРЕСА_2 (реєстраційний номер майна 917258) з 30.04.2003 зареєстровано за відповідачем. Підставою виникнення права власності вказано спірний договір купівлі - продажу серії ВАВ № 680656 від 26.10.2002, посвідчений приватним нотаріусом Ширінською Л.В. (відповідно інформації з ДРП). Відповідно до вказаного договору від 26.10.2002 ОСОБА_3 повторно відчужив (продав) квартиру, яка йому не належала, на ім`я ОСОБА_2 08.04.2025 позивач зверталася до Житомирського РУП № 1 ГУНП в Житомирській області з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення та ймовірну підробку документів, що були надані нотаріусу для повторного продажу квартири. Під час проведення перевірки викладених обставин відділом дізнання РУП № 1 ГУНП у Житомирській області було здобуто дублікат спірного договору купівлі - продажу квартири від 26.10.2002, посвідчений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Ширінською Л.В. Відповідно до абз. 3 п. 1 вказаного договору кватира належить продавцю ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 03.08.2002 Відділом приватизації державного житлового фонду Житомирського міськвиконкому за № 39471, зареєстрованого 14.08.2002 в Житомирському обласному державному підприємству по технічній інвентаризації за номером 14057. Подане нотаріусу свідоцтво про право власності на житло є підробленим невідомою особою, ймовірно ОСОБА_3 було змінено дату видачі свідоцтва з 03.08.2001 на 03.08.2002. При цьому персональний номер свідоцтва НОМЕР_1 та номер реєстрації в БТІ 14057 не змінювався.

Вимоги позову обгрунтовані також тим, що ОСОБА_3 не мав права укладати договір купівлі продажу квартири 26.10.2002 на користь ОСОБА_2 , оскільки 18.08.2001 вже уклав договір купівлі - продажу квартири на користь позивача. Відповідно до п. 5 договору купівлі - продажу квартири від 26.10.2002 продавець ОСОБА_3 свідчив, що до моменту укладення цього договору квартира нікому іншому не відчужена, що не відповідає дійсності. Квартира була відчужена 18.08.2001 та зареєстрована в БТІ 18.09.2001. Такі обставини не були доведені до відома нотаріуса Ширінської Л.В., яка посвідчила договір повторного відчуження квартири. Надане приватному нотаріусу Ширінській Л.В. свідоцтво про право власності на житло є підробленим (фіктивним), оскільки Відділ приватизації державного житлового фонду Житомирського міськвиконкому за номером № 39471 видавав інше свідоцтво (первинне), а саме від 03.08.2001, яке було зареєстроване у Житомирському обласному державному комунальному підприємстві по технічній інвентаризації 13.08.2001 за номером № 14057. Станом на 26.10.2002 ОСОБА_3 не міг отримати в законний спосіб жодного правовстановлюючого документу на відчужену ним квартиру, тим більше свідоцтва про право власності, датованого 03.08.2002. За повідомленням правоохоронних органів, ОСОБА_3 помер. Позивач проживає в спірній квартирі з моменту її придбання, особисто подавала до суду позов про визнання ОСОБА_3 таким, що втратив право користування квартирою, що підтверджується відповідним рішенням суду. ОСОБА_1 з 2001 року по теперішній час постійно проживає у вказаній квартирі АДРЕСА_2 та сплачує комунальні послуги як основний квартиронаймач, будь - яких правочинів щодо відчуження (дарування, продажу, тощо) цієї квартири не вчиняла, будь-яких повноважень, у тому числі довіреностей третім особам на право відчуження квартири не надавала. Оригінал договору купівлі продажу від 18.08.2001 року наявний позивача - власника ОСОБА_1 , а ОСОБА_2 до квартири ніякого відношення не має, до квартири ніколи не навідувався та навіть не заходив, ключів від вхідних дверей ніколи не мав та не має, особовий рахунок на власне ім`я не переоформлював, комунальні послуги не сплачував та навіть не цікавився їх наявністю, позов про вселення до житлового приміщення не подавав, будь-якого інтересу до квартири не проявляв.

Тому позивач просить: 1) визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири, укладений 26.10.2002 між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 від 30.04.2003 на квартиру АДРЕСА_1 ; 2) скасувати державну реєстрацію речового права на нерухоме майно за ОСОБА_2 від 30.04.2003 на квартиру АДРЕСА_1 ; 3) стягнути з відповідача понесені судові витрати.

Ухвалою судді Богунського районного суду міста Житомира Семенцової Л.М. від 21.05.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Позивач, її представник та відповідач у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Представник позивача та відповідач надали до суду заяви з проханням проводити розгляд справи за їхньої відсутності. Представник позивача в заяві вказав про підтримання позову.

Відзив на позовну заяву від відповідача не надходив. Водночас до суду ним подано письмові пояснення, згідно яких 26.10.2002 між ним та ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 . Даний договір купівлі-продажу був посвідчений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Ширінською Л.В. та зареєстрований в реєстрі за № 2807. Згідно з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна на квартиру АДРЕСА_1 , було зареєстровано за ним 30.04.2003. На момент укладення оспорюваного договору в 2002 році він не знав і не міг знати, що 18.08.2001 між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 був укладений договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Халепою Н.О., зареєстрований в реєстрі за № 16226, оскільки продавцем при укладенні договору купівлі-продажу були надані правовстановлюючі документи на квартиру, інформація про попереднє відчуження або наявність спору була відсутня. Так, під час укладання оспорюваного договору купівлі-продажу він як покупець сплатив за квартиру грошові кошти та вчинив послідуючі дії як власник майна. Водночас, приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Ширінською Л.В. до посвічення оспорюваного договору були перевірені документи, які підтверджували право власності, що мало наслідком посвідчення оспорюваного договору купівлі-продажу. Відповідно, він не був і не є учасником жодних шахрайських чи незаконних схем відносно придбання вказаного нерухомого майна, а особою, яка придбала квартиру, сплатила за неї грошові кошти та залишилася без майна та грошових коштів. Зважаючи на засади розумності та справедливості, він не заперечує проти задоволення позовних вимог, хоча в даному випадку він також є постраждалою особою, яка сплатила грошові кошти та залишилася без майна і грошових коштів. Тому відповідач просить врахувати дані пояснення при ухваленні судового рішення, а саме щодо відсутності його протиправних дій при придбанні квартири АДРЕСА_1 , відмовити позивачу в стягненні з судових витрат.

Оскільки в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе розглянути справу за їхньої відсутності на підставі наявних у суду матеріалів.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 18.08.2001 ОСОБА_3 продав, а ОСОБА_1 купила квартиру АДРЕСА_1 , яка складається з однієї кімнати, загальною площею 32,5 кв. м, у тому числі жилою площею 18,0 кв. м згідно укладеного між ними договору купівлі-продажу від 18.08.2001, посвідченого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Халепою Н.О., зареєстрованого в реєстрі за № 2318 (а. с. 15).

Згідно копії довідки КП «Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради від 11.11.2021 № 6343 право власності за позивачем на квартиру було зареєстровано на підставі цього договору 18.09.2001 відповідно до матеріалів інвентаризаційної справи № 16226 (а. с. 17).

Як убачається з копії вказаного договору, квартира належала продавцю ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 03.08.2001, виданого Відділом приватизації державного житлового фонду Житомирського міськвиконкому за № 39471, зареєстрованого 13.08.2001 в Житомирському обласному державному комунальному підприємстві по технічній інвентаризації за № 14057.

Рішенням Богунського районного суду міста Житомира від 08.01.2003 у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позов задоволено та визнано ОСОБА_3 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 (а. с. 18).

Із копії дублікату договору купівлі-продажу від 26.10.2002, посвідченого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Ширінською Л.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 2807, слідує, що ОСОБА_3 продав, а ОСОБА_2 купив квартиру АДРЕСА_1 (а. с. 69).

У договорі вказано, що квартира належить продавцю ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 03.08.2002, виданого Відділом приватизації державного житлового фонду Житомирського міськвиконкому за № 39471, зареєстрованого 14.08.2002 в Житомирському обласному державному комунальному підприємстві по технічній інвентаризації за № 14057.

Право власності відповідача на зазначену квартиру на підставі укладеного договору купівлі-продажу від 26.10.2002 зареєстровано в Реєстрі прав власності на нерухоме майно 30.04.2003 за реєстраційним номером майна: 917258, що підтверджуться інформацією із зазначеного реєстру від 26.03.2025 (а. с. 71).

Із досліджених доказів можна зробити висновок, що квартира АДРЕСА_1 належала ОСОБА_3 на праві власності згідно виданого йому Відділом приватизації державного житлового фонду Житомирського міськвиконкому за № 39471, зареєстрованого 13.08.2001 в Житомирському обласному державному комунальному підприємстві по технічній інвентаризації за № 14057, свідоцтва про право власності на житло від 03.08.2001, про що зазначено в абз. 3 п. 1 укладеного між ним та позивачем 18.08.2001 та нотаріально посвідченому договорі купівлі-продажу. При цьому в оспорюваному договорі купівлі-продажу від 26.10.2002, укладеному між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 міститься інша інформація щодо правовстановюючого документу на цю квартиру, а саме про її належність продавцю ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 03.08.2002, виданого Відділом приватизації державного житлового фонду Житомирського міськвиконкому за № 39471, зареєстрованого 14.08.2002 в Житомирському обласному державному комунальному підприємстві по технічній інвентаризації за № 14057.

У квітні 2025 року в порядку ст. 214 КПК України позивач зверталася до Житомирського РУП № 1 ГУНП в Житомирській області із заявою про вчинення відносно неї кримінального правопорушення з приводу посвідчення приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Ширінською Л.В. договору купівлі-продажу від 26.10.2002 на підставі підробленого правовстановлюючого документу, на що її представнику була надана письмова відповідь та 25.04.2025 складена довідка про результати перевірки за заявою ОСОБА_1 щодо можливих неправомірних дій, а саме переоформлення квартири АДРЕСА_1 , власницею якої вона є з 2001 року (а. с. 20-23, 30-33).

На звернення адвоката Козирєва І.М. КП «Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради надало йому з матеріалів інвентаризаційної справи № 16226 на квартиру АДРЕСА_1 копію свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 від 03.08.2001, виданого Відділом приватизації державного житлового фонду Житомирського міськвиконкому Дубенюку В.О. (а. с. 106, 109). Про видачу саме зазначеного свідоцтва про право власності на житло ОСОБА_3 вказано також і в повідомленні представнику позивача Управління житлового господарства Житомирської міської ради від 07.05.2025 (а. с. 110).

Згідно з частиною першою статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Визнання закону таким, що втратив чинність, припиняє його дію в повному обсязі.

Наявність підстав для визнання договору недійсним має встановлюватися судом на момент його укладення.

Оскільки оспорюваний договір купівлі-продажу було укладено 26.10.2002, тому спір про визнання договору недійсним має вирішуватися на підставі норм, які були чинними в момент його укладення, тобто до спірних правовідносин підлягають застосуванню норми ЦК УРСР 1963 року у редакції, чинній на момент їх виникнення.

Відповідно до статті 224 ЦК УРСР за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 41 ЦК УРСР 1963 року угодами визнаються дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав або обов`язків.

Право продажу майна, крім випадків примусового продажу, належить власникові. Якщо продавець майна не є його власником, покупець набуває права власності лише в тих випадках, коли згідно з статтею 145 цього Кодексу власник не вправі витребувати від нього майно (стаття 225 ЦК УРСР 1963 року).

Згідно зі статтею 48 ЦК УРСР 1963 року недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону, в тому числі ущемляє особисті або майнові права неповнолітніх дітей. По недійсній угоді кожна з сторін зобов`язана повернути другій стороні все одержане за угодою, а при неможливості повернути одержане в натурі відшкодувати його вартість у грошах, якщо інші наслідки недійсності угоди не передбачені законом.

Частиною першою статті 59 ЦК Української РСР 1963 року передбачено, що угода, визнана недійсною, вважається недійсною з моменту її укладення.

Основною вимогою для правочину є вільне волевиявлення та його відповідність внутрішній волі сторін, які спрямовані на настання певних наслідків.

Отже, на момент укладення договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 . 26.10.2002 продавець ОСОБА_3 не був власником зазначеної квартири та не мав права на її відчуження, оскільки внаслідок укладенння 18.08.2001 між ним та позивачем договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Халепою Н.О., зареєстрованого в реєстрі за № 2318, його право власності на квартиру було припинено та таке право виникло в позивача, яке було зареєстровано КП «Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради.

За таких обставин та, приймаючи до уваги визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону і не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб, суд вважає, що договір було укладено з порушенням вимог закону, чим порушено майнові права позивача на квартиру АДРЕСА_1 , в зв`язку з чим підлягає визнанню його недійсним з метою захисту її прав.

При вирішенні питання щодо розподілу судових витрат між сторонами суд керується ч. 2 ст. 141 ЦПК України та ч. 1 ст. 142 ЦПК України та покладає на відповідача судові витрати зі сплати судового збору за вимогу немайнового характеру пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 58 Конституції України, ст. 5 ЦК України, ст. ст. 41, 48, 59, 224, 225 ЦК УРСР 1963 року, ст. ст. 12, 76-81, 141, 142, 206, 259, 263-268, 273, 354 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 26.10.2002, посвідчений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Ширінською Л.В. та зареєстрований у реєстрі за № 2807.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 605,60 грн.

Повернути ОСОБА_1 605,60 грн сплаченого судового збору відповідно до платіжної інструкції 0.0..1 від 13.05.2025.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення в порядку, визначеному ЦПК України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (адреса: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ).

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (адреса реєстрації: АДРЕСА_4 , адреса проживання: АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_3 ).

Суддя Л.М. Семенцова