1Справа № 335/825/24 6/335/191/2025
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 листопада 2025 року м. Запоріжжя
Вознесенівський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді Апаллонової Ю.В., за участю секретаря :Шевченко К.В., представника заявника Пономаренка О.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 в особі представника Пономаренка Олександра Олександровича, заінтересована особа Концерн «Міські теплові мережі», приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Проценко Дмитро Юрійович про відстрочення виконання рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 14.03.2024 у справі №335/825/24,
28.10.2025 року ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про відстрочення виконання рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 14.03.2024 у справі №335/825/24.
У заяві просить відстрочити виконання рішення від 14.03.2025 року на 12 місяців.
У судовому засіданні представник заявника просить задовольнити заяву про відстрочення виконання судового рішення з підстав, що викладені у письмовій заяві. Вказав, що наразі відповідач призваний на військову службу, має на утриманні дитину та дружину, раніше він працював і отримував заробітну плату, проте на теперішній час не може належним чином виконувати рішення суду.
У судове засідання стягувач, приватний виконавець не з`явилися, про час та місце слухання справи повідомлялися належним чином.
З урахуванням положень ст. 435 ЦПК України суд вважає можливим розгляд заяви без присутності заінтересованих осіб.
12.11.2025 року суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення та з урахуванням складності справи ухвалив відкласти ухвалення та проголошення судового рішення, оголосивши дату та час його проголошення 14.11.2025 року о 14:00 годині.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника заявника, суд вважає, що заява про відстрочку виконання рішення суду є такою, що не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Так, згідно з положень статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України, судове рішення є обов`язковим до виконання.
Отже, право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що межі виправданої затримки виконання рішення суду залежать, зокрема, від складності виконавчого провадження, суми та характеру, що визначено судом.
Рішенням Суду у справі Глоба проти України № 15729/07 від 05 липня 2012 року суд повторює, що пункт 1 статті 6 Конвенції, inter alia (серед іншого), захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати. Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці. Також Суд зазначає, що саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції.

Стосовно системності виконання Європейський суд підкреслює, що присудження грошових коштів не надає пом`якшення у виконавчому провадженні, а отже сама можливість надання відстрочки виконання судового акту повинна носити виключний характер.

ЄСПЛ у своїй практиці акцентує увагу на тому, що несвоєчасне виконання рішення суду може бути мотивоване наявністю певних обставин, відстрочка виконання рішення не повинна шкодити сутності права, гарантованого частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, згідно з якою кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Тобто, довготривале невиконання рішення суду може набути форми порушення права на справедливий судовий розгляд, що не може бути виправданим за конкретних обставин справи.

Виконання судового рішення має розглядатися як невід`ємна частина «судового процесу» для цілей статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (справа «Горнсбі проти Греції»). Термін, протягом якого судове рішення залишається невиконаним, може ставити під сумнів розумність строків судового захисту. При вирішенні питання про затримку виконання судового рішення, слід враховувати інтереси обох сторін, як стягувача так і боржника, та дотримуватися їх балансу.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 10Постанови від 26 грудня 2003 року № 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження», задоволення заяви про відстрочку або розстрочку виконання рішення суду можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає, виходячи із особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення суду (хвороба боржника або членів його сім`ї, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

Відповідно до частини 1 статті 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця, у випадках, встановлених законом, встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Частиною 4 статті 435 ЦПК України передбачено, що вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує:1) ступінь вини відповідача у виникненні спору;2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан;3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

При цьому розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Право сторони звернутися із заявою про відстрочку виконання рішення суду передбачене також ст. 33 Закону України «Про виконавче провадження», згідно з якою сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо).

Підставою для застосування ст. 435 ЦПК України і ст. 33 Закону України «Про виконавче провадження» є виняткові обставини, які перешкоджають належному виконанню рішення суду, ускладнюють його виконання або роблять неможливим.

Тобто, перелік обставин, що ускладнюють або роблять неможливим виконання рішення у національному законодавстві є нечітким. Обмеження стосовно можливого та допустимого строку відстрочки виконання остаточного рішення у законі відсутнє.

Верховний Суд у постанові від 05 вересня 2023 року у справі № 295/5781/19 також звернув увагу на те, що нормами ЦПК України не встановлено вичерпного переліку обставин, за наявності яких суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може за заявою сторони відстрочити або розстрочити виконання судового рішення. Водночас обов`язковою умовою для відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є доведення заявником факту існування обставин, які істотно ускладнюють виконання рішення та/або роблять його неможливим.

Такі обставини повинні виникнути після ухвалення судового рішення та мають бути об`єктивними та такими, що не залежать від волі сторін.

Вищенаведене узгоджується з правовими висновками, викладеними в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 червня 2021 року у справі № 9901/598/19, від 27.02.2019 у справі № 796/43/2018

Як зазначено в рішенні Конституційного Суду України №5-пр/2013 від 26 червня 2013 року, розстрочка (відстрочка) виконання рішення має базуватися на принципах співмірності і пропорційності з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів стягувача і боржника.

Вирішуючи питання щодо можливості відстрочення чи розстрочення виконання рішення, суд повинен ураховувати майнові інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини кожної сторони у виникненні спору та інші обставини. Матеріальний стан боржника не є безумовною підставою для розстрочення чи відстрочення виконання рішення суду і підлягає оцінці у сукупності з іншими фактичними обставинами (правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 27 лютого 2019 року у справі № 796/43/2018, від 19 червня 2019 року у справі № 2-55/10).

Окрім того, під час вирішення питання про відстрочення виконання рішення суду обов`язково мають враховуватись також інтереси сторони, на користь якої ухвалене рішення, тобто стягувача.

Отже, суд, який прийняв рішення, має широкі дискреційні повноваження щодо підстав та строку для відстрочки виконання рішення, і у кожному конкретному випадку за своїм внутрішнім переконанням оцінює наявні у справі докази і вирішує питання про наявність чи відсутність обставин для вчинення таких процесуальних дій.

Відповідно до вимог статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 14.03.2024 року №335/825/24 задоволено позов Концерну "Міські теплові мережі". Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Концерну "Міській теплові мережі" заборгованість за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, яка утворилась за період з 01.10.2015 по 31.12.2023 рік, у сумі 59869,46 грн., також судовий збір у сумі 2422,40 грн.

На виконання вказаного судового рішення видано два виконавчих листа № 335/825/24: про стягнення судового збору та про стягнення заборгованості.

Відповідно до листа приватного виконавця від 26.09.2025 року №5446, на виконанні у виконавця знаходиться зведене виконавче провадження №78399573, в складі якого: ВП№ 78195604 щодо виконання виконавчого листу Орджонікідзевського районного суду №335/825/24 від 25.09.2024 р. про стягнення з ОСОБА_1 на користь Концерну «Міські теплові мережі» заборгованості по сплаті судового збору у розмірі 2422,40 гри. (Виконавчий документ виконано в повному обсязі, виконавче провадження завершене згідно п.9 ч. 1 ст. 39 ЗУ «Про виконавче провадження » і ВП №78196142 щодо виконання виконавчого листу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя №335/825/24 від 25.09.2024 про стягнення з ОСОБА_5 на користь Концерну «Міські теплові мережі» заборгованості у розмірі 59869,46 грн. В період з 27.05.2025 р. но 26.09.2025 р, всього було стягнуто та перераховано: ВП №78195604 - 3133,64 гри, з яких: витрати виконавчого провадження 469,00 грн; сума заборгованості 2422,40 грн на користь Концерну «МТМ» та основна винагорода 242,24 грн., ВП №78196142 - 12375,83 грн, з яких :витрати виконавчого провадження 469,00 грн; сума заборгованості 10824,39 грн. на користь Концерну «Міські теплові мережі», та основна винагорода 1082,44 грн. Загальна сума стягнутих та перерахованих коштів по зведеному виконавчому провадженню №78199573 становить 15509,47 грн.

Згідно довідок про доходи ОСОБА_1 та відомостей ПФУ ОК-5, Державного реєстру фізичних осіб-платників податку про джерела нарахованого доходу, станом на 15.08.2025, 21.08.2025 року встановлено, що ОСОБА_6 працевлаштований в центральному відділі освіти департаменту освіти і науки Запорізької міської ради, отримував у вказаний період заробітну плату, з якої здійснювалися утримання за виконавчими листами у червні, серпні, вересні 2025 року на загальну суму 8857,93 грн.

З 06.09.2025 року ОСОБА_1 призвано на військову службу, яку він на даний час проходить.

Відповідач має на утриманні неповнолітню дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Дружина відповідача - ОСОБА_4 , згідно копії трудової книжки не працює з листопада 2020 року. Відповідач має захворювання яке згідно до плану лікування від 02.10.2025 потребує виключення фізичних навантажень та прийому протягом одного місяця лікарських препаратів.

Звертаючись до суду із заявою про відстрочення виконання рішення, ОСОБА_3 зазначає, що наразі наявні обставини, які суттєво ускладнюють виконання рішення суду в цій справі та роблять таке виконання неможливим.

Зокрема, заявник посилається на матеріальний стан та несприятливу фінансово-економічну і безпекову ситуацію в Україні, перебування на військовій службі, що значно ускладнює виконання рішення суду.

Дослідивши докази надані на обґрунтування вимог заявника, суд встановив таке.

Надані заявником довідки про доходи ОСОБА_1 та відомості ПФУ ОК-5, Державного реєстру фізичних осіб-платників податку про джерела нарахованого доходу, станом на 15.08.2025, 21.08.2025 року не є належним доказом відсутності у ОСОБА_1 доходів станом на час звернення до суду із заявою, з огляду на те, що інформація щодо доходів ОСОБА_1 не є актуальною, тобто щонайменше станом на час звернення до суду із заявою. При цьому сам заявник зазначає у заяві, що на даний час має грошове забезпечення військового, розміру якого не зазначає і не підтверджує доказами і посилаючись на скрутний матеріальний стан, до своєї заяви не додав актуальних доказів, у тому числі і доказів його скрутного матеріального стану.

Зазначені заявником обставини не можуть бути беззаперечним доказом скрутного майнового стану відповідача, не підтверджують той факт, що відповідач знаходиться у такому матеріальному становищі, яке унеможливлює виконання рішення суду.

Скрутний стан, відсутність доходу або невеликий дохід не свідчать ні про винятковість, ні про поважність причин невиконання рішення суду не є в розумінні закону виключною обставиною, що зумовлює необхідність відстрочення виконання рішення суду, а незадовільне матеріальне становище не позбавляє відповідача обов`язку виконати судове рішення, а дана причина не передбачена ст. 373 ЦПК України, як підстава для відстрочки виконання рішення і не є винятковим випадком, порушує принцип обов`язковості виконання рішення суду та порушує права позивача на належний судовий захист результатом якого має бути повне виконання рішення суду у встановлений законом строк.

Беззаперечним є той факт, що у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, Указом Президента України від 24.02.2022 року №64/2022, який затвердженоЗаконом України №2102-ІХ від 24.02.2022, введено воєнний стан в Україні з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який неодноразово продовжений та діє на даний час на всій території України.

Разом із тим, введення та продовження строку воєнного стану в Україні не свідчить ні про наявність виняткових обставин, ні про поважність причин невиконання рішення суду.Жодних обмежень щодо виконання судових рішень на період дії воєнного часу діючим законодавством не передбачено.

Крім того, відповідачем не обґрунтовано обставин щодо того як саме введення воєнного стану, несприятлива фінансово-економічна і безпекова ситуація в Україні, перебування на військовій службі, перешкоджає виконанню зобов`язань.

Більш того, як зазначає сам заявник, він перебуває у лавах ЗСУ та отримує дохід грошове забезпечення військового, однак відомостей про розмір щомісячного грошового забезпечення до заяви не додає.

З матеріалів заяви встановлено, що відповідач на даний час перебуває на військовій службі в ІНФОРМАЦІЯ_2 оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_3 » Сухопутних військ Збройних Сил України, що підтверджується копією довідки від 08.09.2025 року.

Посилання заявника на перебування його на сьогодні військовій службі, враховуючи ступінь вини відповідача у виникненні спору, не свідчить про винятковість причин невиконання рішення суду, а тому не може бути підставою для відстрочення виконання рішення суду.

Також суд враховує, що частина боргу, яку було стягнуто з відповідача виникла ще до до початку запровадження воєнного стану та початку бойових дій на території України, рішення суду ухвалено у березні 2024 року, тобто більше ніж за півтора роки до призову відповідача на військову службу, а перебування на утриманні відповідача дитини і дружини мало місце ще до ухвалення судового рішення.

Оцінюючи посилання представника заявника щодо винятковості обставин для відстрочення вищезгаданого рішення, на предмет обґрунтованості та відповідності положенням ч.3 ст.435 ЦПК України, суд вважає такі передчасними та такими, що не відповідають критерію винятковості, та не свідчать про неможливість виконувати рішення суду.

Одними з властивостей судового рішення, що вступило в законну силу є: можливість примусового виконання судового рішення мимо волі зобов`язаної особи та обов`язковість, яка полягає в тому, що судове рішення, що вступило в законну силу, стає обов`язковим для всіх органів, підприємств, установ, організацій, посадових осіб і громадян і підлягають виконанню на всій території України. Рішення, що вступило в законну силу, є обов`язковим і підлягає точному виконанню. Усі державні органи, посадові особи й окремі громадяни, зобов`язані сприяти виконанню рішення суду, виконуючи вимоги державного виконавця.

Приватно-правовий інструментарій не повинен використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення виконання встановлених законом обов`язків (постанова Верховного Суду від 10 лютого 2021 року у справі № 754/5841/17).

За відсутності виняткових причин відстрочення виконання рішення суду, яке набрало законної сили суперечитиме принципу обов`язковості судового рішення (ст.18 ЦПК України).

З огляду на наведені обставини, суд приходить до висновку, що в задоволенні заяви слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.260, 261, 263, 353, 435 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 в особі представника Пономаренка Олександра Олександровича, заінтересована особа Концерн «Міські теплові мережі», приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Проценко Дмитро Юрійович про відстрочення виконання рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 14.03.2024 у справі №335/825/24, відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Відповідно ч.5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення.

Повне судове рішення проголошено 14.11.2025 року

Суддя Ю.В Апаллонова