ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2025 року

м. Київ

справа № 756/816/24

провадження № 61-8348 св 25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Осіяна О. М. (суддя-доповідач), Сакари Н. Ю., Ступак О. В., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 (діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_3 ), ОСОБА_4 (діє в інтересах неповнолітніх дітей: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ), ОСОБА_7 ,

третя особа- приватний нотаріус Шепетівського районного нотаріального округу Огородник Людмила Юліївна,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 04 лютого 2025 року у складі судді Шевчука А. В. та постанову Київського апеляційного суду від 20 травня 2025 року у складі колегії суддів: Крижанівської Г. В., Оніщука М. І., Шебуєвої В. А.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовної заяви

У січні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 (діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_3 ), ОСОБА_4 (діє в інтересах неповнолітніх дітей: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ), ОСОБА_7 , третя особа - приватний нотаріус Шепетівського районного нотаріального округу Огородник Л. Ю., про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю.

Позовна заява обґрунтована тим, що вона народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , її батьками є ОСОБА_2 та ОСОБА_9 , які розлучилися у 2015 році. У травні 2015 року її мати ОСОБА_2 утворила сім`ю з ОСОБА_10 і з 20 травня 2015 року по 19 липня 2016 року вони всі разом проживали однією сім`єю в квартирі її бабусі за адресою: АДРЕСА_1 . Після того, як її мати завагітніла, вони переїхати до квартири більшої площі за адресою: АДРЕСА_2 , яку орендували з 19 липня 2016 року.

ІНФОРМАЦІЯ_2 у ОСОБА_2 та ОСОБА_10 народилася спільна донька - ОСОБА_3 , а 16 серпня 2019 року ОСОБА_2 та ОСОБА_10 зареєстрували шлюб, після чого мати змінила прізвище на « ОСОБА_2 ».

Вказувала, що починаючи з 20 травня 2015 року вона проживала разом з матір`ю та ОСОБА_10 однією сім`єю, вони вели спільне господарство та спільний побут, мали взаємні права і обов`язки, які притаманні родині, мали одне коло спілкування з близькими та друзями, піклувались один про одного та мали спільний бюджет, між ними склалися усталені сімейні взаємовідносини. ОСОБА_10 ставився до неї як до дочки, забезпечував їхню сім`ю всім необхідним, оплачував оренду квартири та комунальні послуги, надавав їй кошти для оплати курсів з англійської мови, оплачував заняття в спортивному залі, забезпечував їжею, купував одяг, дарував подарунки на дні народження та свята, завжди цікавився її шкільним життям, опікувався здоров`ям та, у разі потреби, відвозив на огляд до дільничного педіатра, організовував та оплачував відпочинок сім`ї.

На початку війни ОСОБА_10 вступив до лав Збройних Сил України добровольцем і в подальшому проходив службу за місцем реєстрації (Хмельницька область, Шепетівський район, смт. Гриців), у зв`язку з чим вона з матір`ю та молодшою сестрою переїхали до Хмельниччини, де проживали разом за адресою: Хмельницька обл., Шепетівський район, смт. Гриців.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_10 загинув. Спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_10 є: його дружина ОСОБА_2 та рідні діти загиблого - ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 .

Вказувала, що згідно з положеннями частини першої статті 1264 ЦК України вона належить до спадкоємців четвертої черги, як особа, яка проживала із спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, про що подала заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини.

Встановлення факту проживання однією сім`єю з загиблим ОСОБА_10 необхідне їй для зміни черговості одержання права на спадкування шляхом укладання з її матір`ю ОСОБА_2 , як спадкоємицею першої черги за законом, нотаріально посвідченого договору.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_1 просила суд встановити факт її проживання

однією сім`єю з ОСОБА_10 з 20 травня 2015 року по день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 04 лютого 2025 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 20 травня 2025 року, позов ОСОБА_1 задоволено.

Встановлено факт спільного проживання ОСОБА_1 однією сім`єю з ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з 20 травня 2015 року по день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Судові рішення судів попередніх інстанцій мотивовані тим, що ОСОБА_1 довела належними та допустимими доказами, показами свідків у їх сукупності факт проживання однією сім`єю з ОСОБА_10 з 20 травня 2015 року по день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Суди керувалися тим, що встановлення вказаного факту є необхідним для укладення між ОСОБА_1 та її матір`ю ОСОБА_2 договору про зміну черговості одержання спадкоємцями за законом права на спадкування відповідно до частини першої статті 1259 ЦК України, в посвідченні якого нотаріусом було відмовлено через відсутність доказів, які підтверджують належність ОСОБА_1 до спадкоємців четвертої черги спадкування, як особи, яка проживала зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

27 червня 2025 року засобами поштового зв`язку ОСОБА_4 , яка діє в інтересах неповнолітніх дітей: ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , подала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 04 лютого 2025 року та постанову Київського апеляційного суду від 20 травня 2025 року, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального права та недотримання норм процесуального права, просила скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове про відмову у задоволені позову.

Касаційна скарга подана на підставі пунктів 1, 4 частини другої статті 389, пункту 4 частини третьої статті 411 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) та обґрунтована тим, що суди не врахували правових висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 644/6274/16-ц, у постановах Верховного Суду від 21 березня 2019 року у справі № 461/4689/15-ц, від 10 жовтня 2019 року у справі № 520/8495/17, від 17 жовтня 2019 року у справі № 712/1294/17, від 09 січня 2020 року у справі № 186/421/17, від 09 червня 2021 року у справі № 346/5702/18, а також встановили обставини, що мають суттєве значення для правильного вирішення справи, на підставі недопустимих доказів.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 02 вересня 2025 року відкрито касаційне провадження у справі № 756/816/24, витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції.

23 вересня 2025 року справа № 756/816/24 надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 14 жовтня 2025 року справу призначено до судового розгляду колегією з п`яти суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга ОСОБА_4 мотивована тим, що суди першої та апеляційної інстанцій неповно дослідили обставини справи та дійшли помилкового висновку про задоволення позову ОСОБА_1 .

Вказує, що договір оренди квартири за адресою: АДРЕСА_2 , укладений з орендарем ОСОБА_2 , не підтверджує факт проживання ОСОБА_1 однією сім`єю з ОСОБА_10 у цій квартирі.

Крім того, позивачка не надала суду доказів (довідку Грицівської територіальної громади) на підтвердження факту її спільного проживання з ОСОБА_10 у смт. Гриців Шепетівського району Хмельницької області, не зазначила індексу військової частини, у якій проходив військову службу ОСОБА_10 , що, на думку заявника, свідчить про недоведеність позовних вимог про спільне проживання ОСОБА_1 однією сім`єю з ОСОБА_10 у заявлений нею період.

Звертає увагу на те, що вона була усунута судом першої інстанції від участі в засіданнях по справі та позбавлена можливості реалізувати свої права, зокрема права на ознайомлення з матеріалами справи.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

07 жовтня 2025 року через підсистему Електронний суд представник ОСОБА_2 - адвокат Кобець Р. Ю. подав до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, у якому зазначив про необґрунтованість її доводів, просив залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Згідно зі свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 батьками ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зазначені - ОСОБА_2 та ОСОБА_9 (а. с. 13, т. 1).

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 24 квітня 2015 року у справі № 756/4582/15-ц шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_9 розірвано (а. с. 14, т. 1).

19 липня 2016 року між ОСОБА_13 , ОСОБА_14 (орендодавці) та ОСОБА_2 (орендар) укладено договір оренди квартири за адресою: АДРЕСА_2 , на строк до 19 липня 2018 року (а. с. 15-16, т. 1). У пункті 4 додатку 2 до договору оренди від 19 липня 2016 року зазначено, що впродовж строку оренди об`єкт оренди може використовуватися, зокрема, ОСОБА_10 та ОСОБА_1 (а. с. 18, т. 1).

Факт здачі вказаної квартири в оренду ОСОБА_2 , ОСОБА_10 та ОСОБА_1 підтверджується письмовою заявою співвласника квартири ОСОБА_13 (а. с. 48, т. 1).

ІНФОРМАЦІЯ_2 у ОСОБА_2 та ОСОБА_10 народилася спільна донька - ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 19 листопада 2016 року (а. с. 19, т. 1).

16 серпня 2019 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_10 укладено шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 (а. с. 20, т. 1). Після реєстрації шлюбу прізвище ОСОБА_2 змінено на « ОСОБА_2 ».

Згідно з довідкою ЖБК «Авіатор-14» від 01 грудня 2022 року, ОСОБА_2 з 19 липня 2016 року фактично проживала однією сім`єю та вела спільне господарство з ОСОБА_10 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_2 (а. с. 57, т. 1).

Згідно з нотаріально посвідченою заявою матері ОСОБА_2 - ОСОБА_15 від 10 грудня 2022 року щодо факту приналежності до однієї сім`ї та факту утримання ОСОБА_1 , заявник підтвердила факт проживання її доньки ОСОБА_2 однією сім`єю з ОСОБА_10 та донькою від першого шлюбу ОСОБА_1 з травня 2015 року по липень 2016 року у належний їй на праві власності квартирі за адресою: АДРЕСА_1 та подальше проживання всієї родини в орендованій квартирі за адресою: АДРЕСА_2 з липня 2016 року. Також у заяві ОСОБА_15 зазначила, що ОСОБА_10 відносився до падчерки ОСОБА_1 як до своєї дитини, забезпечував усім необхідним, оплачував навчання (а. с. 45, т. 1).

Факт спільного проживання ОСОБА_10 однією сім`єю з ОСОБА_2 та її донькою від першого шлюбу ОСОБА_1 з травня 2015 року підтвердила також мати ОСОБА_10 - ОСОБА_7 у письмовій заяві від 15 березня 2023 року (а. с. 53, т. 1).

Відповідно до довідки Спеціалізованої школи № 16 Оболонського району м. Києва від 06 вересня 2022 року, адміністрація школи з початку навчального 2015 року знає сім`ю учениці ОСОБА_1 , а саме: ОСОБА_16 та ОСОБА_10 . В довідці інформуються, що ОСОБА_10 брав активну участь у шкільному житті та вихованні ОСОБА_1 , зокрема, часто був присутній на батьківських зборах та надавав допомогу батьківському комітету школи як батько дитини, був присутній на випускних вечорах ОСОБА_1 після дев`ятого та одинадцятого класів, як батько учениці (а. с. 35, т. 1).

Відповідно довідки від 07 грудня 2022 року, виданої лікарем-педіатром комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 2 Подільського району м. Києва» ОСОБА_17 , діти ОСОБА_1 та ОСОБА_3 знаходяться під її наглядом з 2016 року, вона відвідувала сім`ю ОСОБА_10 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , за адресою: АДРЕСА_2 (а. с. 58-59, т. 1).

3гідно з довідками про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 25 березня 2022 року, фактичне місце проживання ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 вказано за адресою: АДРЕСА_3 (а. с. 54-56, т. 1).

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_10 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4 (а. с. 60, т. 1).

Із матеріалів спадкової справи № 199/ 2022, відкритої після смерті ОСОБА_10 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , встановлено, що із заявами про прийняття спадщини до нотаріальної контори звернулись: ОСОБА_7 (мати), ОСОБА_2 (дружина), ОСОБА_1 (падчерка) (а. с. 118-128, т. 1)

Постановою приватного нотаріуса Шепетівського районного нотаріального округу Хмельницької області Огородник Л. Ю. від 14 вересня 2023 року відмовлено ОСОБА_2 у посвідченні договору про зміну черговості одержання спадкоємцями за законом права на спадкування між нею та ОСОБА_1 через відсутність доказів, що підтверджують належність її до спадкоємців четвертої черги спадкування (факт проживання із спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини відповідно до статті 1264 ЦК України) (а. с. 128, т. 1).

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Касаційна скарга ОСОБА_4 задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_1 зазначала, що встановлення факту її проживання однією сім`єю з ОСОБА_10 з 20 травня 2015 року по день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 необхідне для визнання її спадкоємцем четвертої черги за законом та подальшої зміни черговості одержання права на спадкування шляхом укладання з матір`ю ОСОБА_2 , як спадкоємицею першої черги за законом, нотаріально посвідченого договору.

Згідно зі статтями 1216 та 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадщину почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняттям ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Основу спадкування за законом становить принцип черговості, який полягає у встановленні пріоритету прав одних спадкоємців за законом перед іншими.

Кожна черга - це визначене коло осіб, з урахуванням ступеня їх близькості спадкодавцеві, яке встановлене законом на підставі припущення про те, що спадкодавець залишив би своє майно найближчим родичам, членам сім`ї, утриманцям і (або) іншим родичам до шостого ступеня споріднення (постанова Верховного Суду від 03 травня 2018 року у справі № 304/1648/14-ц (провадження № 61-6953св18)).

У статті 1264 ЦК України передбачено, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів: а) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю.

Під час вирішення спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати норми частини другої статті 3 Сімейного кодексу України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен настати на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки.

Подібні за змістом висновки Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду виклав у постанові від 18 вересня 2023 року у справі № 582/18/21 (провадження № 61-20968сво21).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 644/6274/16-ц (провадження № 14-283цс18), на яку посилається заявник у касаційній скарзі, зазначено, що згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Таким чином, обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки.

Необхідною умовою для встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини є доведеність факту спільного проживання заявника та спадкодавця, як осіб, які складали сім`ю, що передбачає їх пов`язаність спільним побутом, веденням спільного господарства, наявністю між ними взаємних прав і обов`язків у період не менше ніж п`ять років.

Для встановлення спільного проживання однією сім`єю до уваги беруться показання свідків про спільне проживання та ведення ними спільного побуту, документи щодо місця реєстрації (фактичного проживання), фотографії певних подій, документи, що підтверджують придбання майна на користь сім`ї, витрачання коштів на спільні цілі (фіскальні чеки, договори купівлі-продажу, договори про відкриття банківського рахунку, депозитні договори та інші письмові докази) тощо.

Подібний висновок висловлено у постанові Верховного Суду від 25 березня 2024 року у справі № 243/1073/23 (провадження № 61-18172св23).

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

У справі, що переглядається, суди встановили, що позивачка ОСОБА_1 є падчеркою ОСОБА_10 , з яким її мати ОСОБА_2 у травні 2015 року створила сім`ю.

З травня 2015 року ОСОБА_2 , ОСОБА_10 та ОСОБА_1 , якій на той час було 11 років, проживали однією сім`єю та вели спільне господарство у квартирі матері ОСОБА_2 - ОСОБА_15 за адресою: АДРЕСА_1 , а з 19 липня 2016 року переїхали усі разом до орендованої квартири за адресою: АДРЕСА_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 у ОСОБА_2 та ОСОБА_10 народилася спільна донька - ОСОБА_3 , а 16 серпня 2019 року ОСОБА_2 та ОСОБА_10 зареєстрували шлюб.

На початку війни ОСОБА_10 вступив до лав Збройних Сил України, а згодом був призваний за місцем своєї реєстрації (Хмельницька область, Шепетівський район, смт. Гриців), при цьому ОСОБА_2 та неповнолітні діти - ОСОБА_1 та ОСОБА_3 переїхали з ним на Хмельниччину, де проживали разом за адресою: АДРЕСА_3 .

На підтвердження факту проживання однією сім`єю позивачка надала до суду довідки з місця проживання та навчального закладу, договір оренди. Обставини проживання ОСОБА_10 однією сім`єю з ОСОБА_1 з травня 2015 року по день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 підтверджуються також письмовими поясненнями співвласника орендованої квартири ОСОБА_13 , матері ОСОБА_2 - ОСОБА_15 та матері ОСОБА_10 - ОСОБА_7 .

Відповідачка ОСОБА_4 не надала будь-яких доказів на спростування вказаних обставин.

Судами також встановлено, що спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_10 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , є: ОСОБА_7 (мати), ОСОБА_2 (дружина), які звернулися у встановлений законом строк із заявами про прийняття спадщини, а також неповнолітні діти спадкодавця: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , які прийняли спадщину.

Із заявою про прийняття спадщини звернулась й падчерка спадкодавця - ОСОБА_1 .

Нотаріус відмовив спадкоємиці першої черги ОСОБА_2 у посвідченні договору про зміну черговості одержання спадкоємцями за законом права на спадкування між нею та ОСОБА_1 на підставі того, що заявник не надала доказів, які б підтвердили факт спільного проживання ОСОБА_1 зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини відповідно до статті 1264 ЦК України.

Отже, встановлення факту спільного проживання з ОСОБА_10 однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини має юридичне значення для ОСОБА_1 та необхідне для визнання її спадкоємцем четвертої черги за законом та подальшої зміни черговості одержання права на спадкування шляхом укладання з матір`ю ОСОБА_2 , як спадкоємицею першої черги за законом, нотаріально посвідченого договору.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю зі спадкодавцем ОСОБА_10 більше п`яти років до дня його смерті, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, перевіривши доводи позивачки та подані нею докази, дійшов загалом мотивованого висновку про доведеність належними, достатніми та допустимими доказами факту її спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю, ведення з ним спільного господарства, спільного побуту, наявності у них взаємних прав та обов`язків більше п`яти років до моменту смерті спадкодавця (у період з 20 травня 2015 року по 17 серпня 2022 року).

Верховний Суд погоджується з такими висновками судів першої та апеляційної інстанцій та вважає, що надані позивачкою докази підтверджують обставини її спільного проживання з вітчимом ОСОБА_10 більше п`яти років до дня його смерті.

Колегія суддів відхиляє доводи касаційної скарги про незабезпечення повного та всебічного розгляду справи судами попередніх інстанцій та неврахування наявних у матеріалах справи доказів, оскільки вважає, що суди встановили обставини справи в достатньому обсязі для правильного її вирішення та ухвалення законних судових рішень.

Посилання касаційної скарги ОСОБА_4 на застосування судами попередніх інстанцій норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 644/6274/16-ц, у постановах Верховного Суду від 21 березня 2019 року у справі № 461/4689/15-ц, від 10 жовтня 2019 року у справі № 520/8495/17, від 17 жовтня 2019 року у справі № 712/1294/17, від 09 січня 2020 року у справі № 186/421/17, від 09 червня 2021 року у справі № 346/5702/18, є безпідставними, оскільки висновки у цих справах та у справі, яка переглядається, а також встановлені судами фактичні обставини, що формують зміст правовідносин, є різними; у справі, що переглядається, суди виходили з конкретних обставин справи та фактично-доказової бази з урахуванням наданих сторонами доказів, оцінюючи їх у сукупності. Посилаючись на загальні висновки Верховного Суду щодо застосування норм права у спірних правовідносинах, заявник намагається досягти повторної оцінки доказів, однак суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставами для скасування оскаржуваних судових рішень, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, зводяться виключно до необхідності переоцінки судом доказів, що відповідно до вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (див.: постанову Великої Палата Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18)).

Згідно із частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і відсутні підстави для його скасування.

Оскільки доводи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують, на законність та обґрунтованість судових рішень не впливають, то колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду - без змін.

Щодо розподілу судових витрат

Згідно з підпунктами «б», «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції має вирішити питання щодо нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції та апеляційної інстанції, у разі скасування рішення та ухвалення нового рішення або зміни рішення; щодо розподілу судових витрат, понесених у зв`язку із переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки в задоволенні касаційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 402, 409, 410, 415, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 04 лютого 2025 року та постанову Київського апеляційного суду від 20 травня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

О. В. Ступак

В. В. Шипович