ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9669/25 Справа № 211/5267/25 Суддя у 1-й інстанції - Гонтар А. Л. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2025 року м. Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді БондарЯ.М.

суддів Зубакової В.П., Остапенко В.О.,

сторони:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Гунько Алевтина Павлівна, на рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 липня 2025 року, ухваленого суддею Гонтар А.Л. в місті Кривому Розі Дніпропетровської області, (дата складення повного судового рішення 21 липня 202 року),

ВСТАНОВИВ

У травні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнодітньої дитини.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що вони з відповідачем перебували у шлюбі з 05 жовтня 2013 року. Під час перебування у шлюбі у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася дочка ОСОБА_3 . Дитина проживае з позивачем та перебуває на її утриманні. Власних доходів позивача не вистачає для забезпечення матеріальних потреб дитини. Оскільки відповідач є працездатним, вад здоров`я не має, інших осіб на утриманні не має, позивач звернулася до суду з позовом та посить стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частки від усіх видів доходів відповідача щомісячно, але не менш ніж 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 липня 2025 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , щомісячно у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з 14 травня 2025 року і до досягнення дитиною повноліття.

Допущено негайне виконання рішення в частині стягнення аліентів у межах суми платежу за один місяць.

Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір у розмірі 1 211,20 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Гунько А.П., посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, не погоджуючись з рішенням суду в частині приначення аліментів в розмірі не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, просить скасувати рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 липня 2025 року в частині призначення аліментів в розмірі не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та ухвалити нове судове рішення в цій частині, яким стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , щомісячно у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи стягнення з 14 травня 2025 року і до досягнення дитиною повноліття.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права призвели до неправильного вирішення справи в частині встановлення максимального розміру аліментів на дитину в межах десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку.

Посилається, що позовна заява не містила вимоги про призначення аліментів в розмірі не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку. Звертає увагу, що ані стаття 182, ані стаття 183 Сімейного кодексу, ані буль-яка інша стаття Закону не містить обмежень щодо максимального розміру аліментів на дитину, які призначаються у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини за рішенням суду.

Відзив на апеляційну скаргу не надано.

Справа розглядається без повідомлення учасників справі, в порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 30 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявним в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, заявлених позовних вимог, за наявними у справі матеріалами, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню за наступних підстав.

Відповідно частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині не відповідає.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 05 жовтня 2013 року перебувають у зареєстрованому шлюбі (а.с. 13).

Від шлюбу сторони мають малолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 14).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, виходячи з принципів змагальності, всебічності та повноти з`ясування обставин справи, розумності та справедливості, а також встановленого законом розміру аліментів, який має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, суд першої інстанції дійшов висновку про стягнення з відповідача аліменти на користь позивчаки в розмірі 1/4 частини його доходу, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 14 травня 2025 року на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і до досягнення дитиною повноліття.

Рішення суду першої інстанції оскаржується в частині призначення аліментів в розмірі не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, тому в іншій частині рішення суду апеляційним судом не перевіряється відповідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України.

Колегія суддів апеляційного суду непогодитится в рішенням суду в оскаржуваній позивачкою частині, з огляду на наступне.

Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема статтею 180 СК України, якою на батьків покладено обов`язок утримувати дітей до досягнення ними повноліття.

Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Відповідно частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

За змістом ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту її інтересів, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства`на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини.

Стаття 27 Конвенції ООН про права дитини декларує, що Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно з вимогами ст. 181 Сімейного кодексу України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

Згідно ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачкою ОСОБА_1 заявлено позовну вимогу про стягнення з відповідача ОСОБА_2 аліментів на її користь на утримання їх спільної неповнолітньої дитини доньки ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менш ніж 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, посинаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні визначив розмір аліментів у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з 14 травня 2025 року і до досягнення дитиною повноліття.

Частиною 5 статті 183 Сімейного кодексу України визначено, що той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

З огляду на вказане колегія суддів вважає висновок суду першої інстанції при визначенні розміру аліментів в частині його обмеження десятьма прожитковими мінімумами на дитину відповідного віку необгрунтованим, оскільки така вимога щодо гранічного розміру аліментів перебачена частиною 5 статті 183 СК України та пунктом 4 частини 1 статті 161 ЦПК України при розгляді справи у наказному, а не позовному провадженні.

Отже вимоги апеляційної скарги ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Гунько А.П., доречні та підлягають частковому задоволенню.

Відповідно ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи вищевикладене, рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині не відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що відповідно п.2 ч.1 ст. 376 ЦПК України є підставою для часткового задоволення апеляційної скарги та зміни рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 липня 2025 року шляхом виключення з абзацу другого його резолютивної частини фрази «та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку».

Керуючись ст.ст. 367, 369, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 , в інтересах якої діє адокат Гунько Алевтина Павлівна, задовольнити частково.

Рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 липня 2025 року змінити, виключивши з абзацу другого його резолютивної частини фразу «та не більше десяти прожиткових мінімумів для дітей відповідного віку».

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 11 листопада 2025 року.

Головуючий:

Судді: