ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

13 листопада 2025 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 730/1284/24

Головуючий у першій інстанції Ріхтер В. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1836/25

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої-судді: Шитченко Н.В.,

суддів: Висоцької Н.В., Мамонової О.Є.,

позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф»,

відповідач: ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» на рішення Борзнянського районного суду Чернігівської області від 21 січня 2025 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

У С Т А Н О В И В:

У жовтні 2024 року ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» звернулося з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 86 від 13 листопада 2020 року у сумі 28 302,75 грн та судові витрати, пов`язані із розглядом справи: судовий збір у сумі 2 422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу у сумі 7 000 грн.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 13 листопада 2020 року ТОВ «ФК «Форза» та ОСОБА_1 уклали договір про надання позики на умовах фінансового кредиту № 86 шляхом підписання акцепту оферти від 13 листопада 2020 року на укладення договору надання позики, в тому числі на умовах фінансового кредиту. За змістом договору товариство надало позичальнику фінансовий кредит у сумі 7 029 грн на умовах строковості, зворотності та платності, а клієнт зобов`язався повернути кредитні кошти та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на визначених договором умовах.

30 червня 2021 року між ТОВ «ФК «Форза» та ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» укладено договір факторингу № 20210630-Ф/2, відповідно до умов якого фактор прийняв належні ТОВ «ФК «Форза» права вимоги боржників, указаних у реєстрі боржників, в тому числі і до відповідача за наведеним кредитним договором.

ОСОБА_1 порушив зобов`язання з повернення кредиту та сплати процентів, внаслідок чого станом на 25 вересня 2024 року утворилась заборгованість в сумі 28 302,75 грн, з яких: 7 029 грн залишок заборгованості за тілом кредиту, 3 901,20 грн залишок заборгованості по процентам за користування кредитом, 15 815,25 грн залишок заборгованості по простроченим процентам за користування поза межами строку дії договору (нараховано новим кредитором за період з 01 липня 2021 року по 28 вересня 2021 року); 1 557,30 грн інфляційне збільшення (нараховано новим кредитором за період з 13 грудня 2020 року по 23 лютого 2022 року).

Рішенням Борзнянського районного суду Чернігівської області від 21 січня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ТОВ «ФК «Артеміда-Ф», посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю, стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість за договором № 86 від 13 листопада 2020 року у розмірі 26 978,01 грн та судові витрати, пов`язані з розглядом справи: судовий збір у сумі 2 422,40 грн і витрати на професійну правничу допомогу у сумі 7 000 грн, понесені у суді першої інстанції, а також судовий збір у сумі 2 906,88 грн і витрати на професійну правничу допомогу у сумі 6 000 грн, понесені у суді апеляційної інстанції.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом першої інстанції проігноровано презумпцію правомірності правочину, відповідно до якої вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована про що йдеться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-383/2010.

Позивач наголошує на тому, що судом безпідставно не взято до уваги виписку АТ КБ «ПриватБанк», якою підтверджується зарахування на рахунок ОСОБА_1 13 листопада 2020 року 6 700,00 грн кредитних коштів із 7 029 грн визначених договором, а решту 329 грн позивач вважає сумою комісії, яку судом не досліджено.

Скаржник зазначає, що суд безпідставно виснував про необхідність подачі ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» іншої виписки банку, що суперечить ст. 512 - 519 ЦК України. Вважає, що відповідач міг надати виписку зі свого карткового рахунку, яка б підтверджувала відсутність перерахування кредитних коштів ТОВ «ФК «Форза» на його рахунок. Отже, судом першої інстанції в порушення засад диспозитивності, на позивача покладено обов`язок доведення обставин, що знаходяться поза його часовими межами.

Позивачем проведено перерахунок позовних вимог станом на 25 вересня 2024 року, виходячи з підтвердженої банком, на його думку, суми кредиту у розмірі 6 700,00, яка складає 26 978,01 грн, з яких: 6 700 грн залишок заборгованості за тілом кредиту, 3 718,60 грн залишок заборгованості по процентам за користування, 15 075,00 грн залишок заборгованості по простроченим процентам за користування поза межами строку дії договору (нараховано новим кредитором за період з 01 липня 2021 року по 28 вересня 2021 року); 1 484,41 грн інфляційне збільшення (нараховано новим кредитором за період з 13 грудня 2020 року по 23 лютого 2022 року).

Відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_1 у встановлений судом строк не надходив.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду без змін, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» не довело належними та допустимими доказами факт перерахування коштів відповідачу згідно з договором про надання позики на умовах фінансового кредиту, а також те, що ОСОБА_1 дійсно отримав кредит від ТОВ «ФК «Форза» в сумі 7 029 грн на підставі укладеного між сторонами 13 листопада 2020 року правочину.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком, оскільки він ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам чинного законодавства.

У справі встановлено, що 13 листопада 2020 між ТОВ «ФК «Форза» та ОСОБА_1 укладено договір про надання позики на умовах фінансового кредиту № 86, за умовами якого кредитодавець зобов`язувався надати позичальникові грошові кошти у сумі 7 029 грн безготівковим шляхом на картку № НОМЕР_1 , а клієнт в свою чергу зобов`язувався повернути грошові кошти у строк до 12 грудня 2020 року та сплатити проценти у розмірі 1,85% (базова процентна ставка) та 2,20% (процентна ставка в день ,у разі користування кредитом поза межами строку дії договору) (а.с. 8).

Умовами цього договору визначено, що повернення кредиту, сплата процентів та неустойки (штрафу, пені), здійснюється клієнтом через банк або платіжні термінали, за допомогою сервісу «Погашення Онлайн» на офіційному сайті товариства, за тарифами банків та сервісу. Датою повернення кредиту вважається дата зарахування коштів на поточний рахунок товариства.

Загальна (орієнтовна) вартість кредиту, виходячи з базової процентної ставки 1,85% становить 10 930,20 грн (7 029 грн сума основного боргу та 3 901,20 грн сума процентів). У разі прострочення планового платежу дія пільгової (акційної) ставки скасовується, відбувається перерахунок нарахованих процентів за базовою процентною ставкою з першого дня дії договору.

Виконання зобов`язань клієнта перед товариством за договором забезпечується неустойкою (пеня та штраф). У випадку порушення клієнтом умов цього договору, товариство має право з 41 календарного дня прострочення кредиту нараховувати пеню у розмірі 2,5% від простроченої заборгованості за кредитом за кожен день прострочення. Розмір неустойки (штраф, пеня) визначається з урахуванням обмежень Закону України «Про споживче кредитування».

Кредит надається позичальнику на визначені ним особисто цілі. Сторони погодили, що клієнту відповідно до умов цього договору немає необхідності укладати договори щодо додаткових чи супутніх послуг третіх осіб, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням коштів. Договір та зміни до нього укладаються в письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів одноразовим/мережевим ідентифікатором). У випадку оформлення договору чи здійснення інших дій, пов`язаних із його виконанням в онлайн-режимі на офіційному сайті товариства, за допомогою засобів електронного зв`язку, електронні документи, оформлені і підписані з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», вважатимуться такими, що мають рівну юридичну силу з документами, складеними на паперовому носієві і підписаними власноручним підписом. ОСОБА_1 зобов`язаний погасити заборгованість не пізніше останнього дня дії договору (12 грудня 2020 року). Сторони мають право внести зміни до умов договору, що визначені ч. 1 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» за взаємною згодою сторін, шляхом підписання відповідної додаткової угоди до цього договору. Договір підписано ОСОБА_1 електронним підписом з використанням одноразового ідентифікатора (а250694d).

У додатку до договору про надання позики на умовах фінансового кредиту №86 від 13 листопада 2020 року визначено суму основного боргу 7 029 грн, строк кредитування 30 днів, дату погашення кредиту 12 грудня 2020 року, суму процентів 3 901,20 грн (а.с. 10).

Такі ж умови кредитування містяться у заяві формулярі про акцептування оферти (а.с. 9) та паспорті споживчого кредиту (а.с. 7 зворот), що підписані ОСОБА_1 у той же спосіб, що і договір.

30 червня 2021 року між ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» (фактор) та ТОВ «ФК «Форза» (клієнт) укладено договір факторингу № 20210630-Ф/2, згідно з п. 2.1. якого клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у реєстрі прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та сплатити клієнту суму фінансування за таке відступлення на умовах, визначених указаним договором (а.с. 10 зворот - 14).

Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги № 1 до договору факторингу № 20210630-Ф/2 від 30 червня 2021 року за боржником ОСОБА_1 наявна заборгованість за кредитним договором № 86 від 13 листопада 2020 року на загальну суму 10 930,20 грн, з яких: заборгованість по основному боргу (тіло кредиту) 7 029,00 грн, заборгованість по відсотках 3 901,20 грн (а.с. 16). У витязі зазначено, що ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» формує цей витяг з реєстру прав вимог № 20210630-Ф/2 від 30 червня 2021 року з метою звернення до суду, оскільки повний реєстр прав вимог, який являється додатком до договору факторингу не може бути поданий разом із позовною заявою у зв`язку із тим, що він містить інформацію (персональні дані) щодо заборгованостей 2686 осіб.

Як свідчать копії платіжних доручень 05 липня 2021 року ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» сплатило ТОВ «ФК «Форза» 400 000 грн за договором факторингу № 20210630-Ф/2 від 30 червня 2021 року та 14 липня 2021 року за цим же договором сплачено 84 618 грн (а.с. 15, 15 зворот).

09 липня 2021 року позивачем на адресу ОСОБА_1 направлено повідомлення про відступлення права вимоги за кредитним договором №86 від 13 листопада 2020 року від ТОВ «ФК «Форза» до ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» та про наявність заборгованості за цим кредитним договором на дату відступлення 10 930,20 грн (а.с. 16 зворот).

Згідно з розрахунком заборгованості, наданим і проведеним позивачем, станом на 25 вересня 2024 року утворилась заборгованість в сумі 28 302,75 грн, з яких: 7 029 грн залишок заборгованості за тілом кредиту, 3 901,20 грн залишок заборгованості по процентам за користування, 15 815,25 грн залишок заборгованості по простроченим процентам за користування поза межами строку дії договору (нараховано новим кредитором за період з 01 липня 2021 року по 28 вересня 202 року); 1 557,30 грн інфляційне збільшення (нараховано новим кредитором за період з 13 грудня 2020 року по 23 лютого 2022 року) (а.с. 17).

09 липня 2021 року ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» направлено ОСОБА_1 досудову вимогу про оплату заборгованості за наведеним кредитним договором у сумі 26 745,45 грн (а.с. 19). Доказів вручення досудової вимоги відповідачу матеріали справи не містять.

Відповідно до інформації, наданої АТ КБ «ПриватБанк» від 25 жовтня 2024 року № 20.1.0.0.0/7-241017/70277, дані про перерахування коштів з рахунку ТОВ «ФК «Форза» на картку № НОМЕР_2 , відкриту на ім`я ОСОБА_1 , по договору про надання позики, в тому числі на умовах фінансового кредиту № 86 від 13 листопада 2020 року на день/після його оформлення, відсутні (а.с. 50).

Згідно з випискою по рахунку № НОМЕР_3 , відкритою у АТ КБ «ПриватБанк» на ім`я ОСОБА_1 13 листопада 2020 року зараховано переказ на картку у сумі 6 700 грн (а.с. 55, 55 зворот).

У виписці по особовим рахункам ТОВ «ФК «Форза» за 13 листопада 2020 року інформація про перерахування на рахунок ОСОБА_1 кредитних коштів по договору № 86 від 13 листопада 2020 року у сумі 7 029 грн відсутня (а.с. 64-67).

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист цивільного інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ч. 2 ст. 16 ЦК України.

За приписами ст. 3, 4 ЦПК України захисту підлягають порушене, невизнане або оспорюване право особи чи інтерес, а також державний чи суспільний інтерес.

Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК України).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі (ч. 2 ст. 639 ЦК України).

Таким чином, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки наведені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 3 Закону України «Про електрону комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Згідно зі ст. 11 Закону України «Про електрону комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному ч. 6 цієї статті.

Статтею 12 Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до ЗУ «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Приписами ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції проігноровано презумпцію правомірності правочину та висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 14 листопада 2018 року у справі №2-383/2010, виходячи з того, що за відсутності доказів виконання умов кредитного договору кредитором, відсутні підстави для стягнення заборгованості з позичальника. При цьому, відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції не виходив із недійсності чи/або неукладеності кредитного договору.

Звернувшись з позовом, ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № 86, яка станом на 25 вересня 2024 року становила 28 302,75 грн, з яких: 7 029 грн залишок заборгованості за тілом, 3 901,20 грн залишок заборгованості по процентам за користування, 15 815,25 грн залишок заборгованості по простроченим процентам за користування поза межами строку дії договору (нараховано новим кредитором за період з 01 липня 2021 року по 28 вересня 202 року); 1 557,30 грн інфляційне збільшення (нараховано новим кредитором за період з 13 грудня 2020 року по 23 лютого 2022 року).

На підтвердження обставин, якими обґрунтовано позовні вимоги, позивачем надано копії: заяви формуляра про акцептування оферти, договору про надання позики на умовах фінансового кредиту № 86 від 13 листопада 2020 року, паспорту споживчого кредиту та розрахунок заборгованості за кредитом.

Цими доказами підтверджується, що сторони узгодили істотні умови договору, відповідно до якого ОСОБА_1 мав отримати суму кредиту 7 029 грн під 1,85% в день строком на 30 днів, проте в матеріалах справи відсутні докази перерахування ТОВ «ФК «Форза» грошових коштів у сумі 7 029 грн на рахунок позичальника.

Саме по собі підписання відповідачем кредитного договору не може свідчити про виконання його умов ТОВ «ФК «Форза».

Розрахунок кредитної заборгованості, наданий ТОВ «ФК «Артеміда-Ф», не є доказом розміру боргу, оскільки позивачем не доведено перерахування ТОВ «ФК «Форза» коштів ОСОБА_1 на визначених кредитним договором умовах на картку № НОМЕР_1 .

Сам розрахунок заборгованості є внутрішнім документом банку та не містить відомостей, що дозволили б апеляційному суду перевірити, чи видавалися відповідачу кредитні кошти у зазначеному в позові розмірі, а також зробити висновок про те, що ця заборгованість виникла саме внаслідок порушення відповідачем умов кредитного договору.

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаною норою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Відповідно до п. 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором. Аналогічний правовий висновок навів Верховний Суд у постановах від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18 та від 28 жовтня 2020 року у справі № 760/7792/14-ц.

Верховний Суд у постанові від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 виснував, що не можна вважати неукладеним договір після його повного або часткового виконання сторонами. Якщо дії сторін свідчать про те, що договір фактично був укладений, суд має розглянути по суті питання щодо відповідності цього договору вимогам закону.

Зважаючи на викладене, апеляційний суд приходить висновку, що надана АТ КБ «ПриватБанк» виписка по картковому рахунку ОСОБА_1 по карті № НОМЕР_3 за 13 листопада 2020 року відповідає вимогам первинного документу, а тому є належним та допустимим доказом того, що на картку відповідача кредитні кошти не зараховувались.

При цьому, суд першої інстанції задовольнив усі без виключення клопотання позивача про витребування в банківських установах інформації на підтвердження доводів про перерахування кредитних коштів.

Посилання позивача на те, що судом безпідставно проігноровано виписку АТ КБ «ПриватБанк», якою підтверджується зарахування на рахунок ОСОБА_1 13 листопада 2020 року 6 700 грн кредитних коштів, а 329 грн з 7 029 грн є комісією, яка судом не досліджена, не можуть бути підставою для скасування рішення суду та стягнення визначеної позивачем суми заборгованості, оскільки умовами кредитного договору № 86 від 13 листопада 2020 року розмір тіла кредиту визначено саме у сумі 7 029 грн. Будь-яких інших платежів, в тому числі й комісії, умовами правочину не передбачено, додаткові угоди щодо зміни розміру кредиту між сторонами не укладались.

Отже, доводи ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» про те, що ОСОБА_1 отримав кредитні кошти у сумі 6 700 грн за укладеним між ним та ТОВ «ФК «Форза» кредитним договором № 86 є припущенням, оскільки не підтверджено належними доказами, а доказування і відповідно судове рішення не може ґрунтуватись на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Виходячи з наведеного, не має правового значення для вирішення спору і розрахунок заборгованості, наведений позивачем у апеляційній скарзі, та здійснений, виходячи з розміру тіла кредиту у сумі 6 700 грн.

Крім того, наявною у матеріалах справи випискою по особовим рахункам ТОВ «ФК «Форза» за період з 13 листопада 2020 року по 17 листопада 2020 року, підтверджується, що цим товариством кошти на рахунок ОСОБА_1 ні у сумі 6 700 грн, ні у сумі 7 029 грн не перераховувались (а.с. 50).

Твердження скаржника про те, що відповідач міг надати виписку зі свого карткового рахунку, яка б підтверджувала відсутність перерахування кредитних коштів ТОВ «ФК «Форза» на його рахунок, та що судом порушено засади диспозитивності, відхиляються апеляційним судом.

Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст. 13 ЦПК України) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За відсутності доказів перерахування кредитних коштів відповідачу та наявності у матеріалах справи виписки АТ КБ «ПриватБанк» по картковому рахунку ОСОБА_1 , на який, як стверджував позивач, перераховувались кошти, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності цивільного процесу, у суду першої інстанції були відсутні підстави для зобов`язання відповідача надати іншу виписку з його карткового рахунку.

Надавши оцінку наведеним обставинам, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт перерахування коштів відповідачу згідно договору про надання позики на умовах фінансового кредиту в сумі 7 029 грн.

Отже, суд забезпечив повний та всебічний розгляд справи на основі наданих доказів, рішення суду першої інстанції відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції по суті вирішення указаного позову та не дають підстав вважати, що судом порушено норми матеріального чи процесуального права, що може бути підставою для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» залишити без задоволення, а рішення Борзнянського районного суду Чернігівської області від 21 січня 2025 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуюча: Н.В. Шитченко

Судді: Н.В. Висоцька

О.Є. Мамонова