Cправа № 563/880/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.11.2025 року Корецький районний суд

Рівненської області

в складі: головуючого судді Сірака Д.Ю.

секретар судового засідання Литвинчук Л.Л.

за участю:

представниці відповідача, адвоката Маєвської М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Корець, в порядку спрощеного позовного провадження, в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

в с т а н о в и в :

Адвокат Ніколаєва Г.Г., в інтересах ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом вказуючи, що сторони по справі з 28 квітня 2012 року перебувають між собою в зареєстрованому шлюбі, від спільного життя в якому мають неповнолітню дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . З жовтня 2024 року сторони, як сім`я, не проживають, не виконують сімейних та подружніх обов`язків, спільного господарства не ведуть. Позивач та Відповідач неодноразово намагались налагодити подружні відносини, однак результат відсутній. З огляду на вказані обставини, позивачка переконана, що розлучення це єдиний вихід побудувати нове щасливе життя та зберегти здорове бачення про сім`ю їхньої дочки. Тому наполягає на розірванні шлюбу з відповідачем.

Ухвалою суду від 29 травня 2025 року провадження у цивільній справі було відкрито та визначено справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

18 липня 2025 року від адвоката Маєвської М.В., в інтересах ОСОБА_2 до суду надійшов відзив на позовну заяву в якому зазначає, що викладені позивачкою мотиви, за словами її довірителя, не відповідають фактичним обставинам. З жовтня 2024 року сторони дійсно не проживають разом, оскільки ОСОБА_1 разом із дитиною, без згоди відповідача, як батька, виїхала за межі України під час військового стану. Таким чином позбавила відповідача можливості виконувати сімейні та подружні обов`язки, вести спільне господарство, спілкуватися з дитиною і брати участь у її вихованні. Водночас ОСОБА_2 переконаний, що доньці ніхто не замінить батька і не буде піклуватись про неї, як рідний батько.

22 липня 2025 року у відповідь на відзив, представниця позивачки, адвокат Ніколаєва Г.Г. подала до суду письмову заяву в якій зазначила, що сторони тривалий час не проживають разом, не підтримують подружніх стосунків та не виконують взаємних обов`язків. За словами позивачки, почуття між нею та чоловіком було втрачено. Таким чином, відсутні підстави вважати, що подружжя може відновити спільне проживання. Наголосила, що даний позов стосується виключно розірвання шлюбу, на чому ствердно наполягає позивачка.

25 липня 2025 року судом було надано сторонам тримісячний строк для примирення та провадження по справі на цей час зупинено.

Ухвалою суду від 27 жовтня 2025 року провадження у справі поновлено.

Позивачка в судове засідання не прибула, в матеріалах справи містяться письмові заяви її представниці, адвоката Ніколаєвої Г.Г. про розгляд справи без їхньої участі. Позовні вимоги підтримують та просять шлюб розірвати.

Відповідач в судове засідання не з`явився, 13 листопада 2025 року надіслав на електронну адресу суду письмове клопотання про розгляд справи без його участі, за участю його представника. Крім того зазначив, що наданий судом строк на примирення не приніс жодного результату.

Представниця відповідача, адвокат Маєвська М.В. в судовому засіданні повідомила, що з огляду на зазначені обставини, а також те, що сторони не примирились впродовж визначеного судуом тримісячного строку, відповідач вимушений визнати позовні вимоги.

Враховуючи позиції сторін та дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з таких підстав.

З 28 квітня 2012 року сторони по справі перебувають в зареєстрованому шлюбі, відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , що було видане Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції.

Від спільного життя в шлюбі, ІНФОРМАЦІЯ_2 у сторін народилась дочка ОСОБА_4 , що стверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , що було видане повторно Личаківським відділом ДРАЦС у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

Після надання сторонам тримісячного строку для примирення, такого, в кінцевому результаті, досягнуто не було.

Відповідно до ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Частинами 3, 4 статті 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

У відповідності до ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 СК України.

За змістом ч. 3 ст. 109 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей.

Відповідно до ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

У пунктах 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21 грудня 2007 року надано роз`яснення, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Таким чином шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Незгода лише одного із подружжя продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання його права вимагати розірвання шлюбу.

Судом встановлено та не спростовується доводами сторони відповідача, що сторони вже понад рік (з жовтня 2024 року) не підтримують подружніх стосунків та проживають окремо. Увесь цей час шлюб існує формально, тому, на переконання сторони позивачки, подальше збереження шлюбу суперечитиме її інтересам.

Оскільки позивачка рішуче наполягає на розірванні шлюбу, то, відповідно, відмова в розірванні шлюбу буде примушуванням її до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим.

Необхідно зазначити, що незгода одного з подружжя з розірванням шлюбу не є підставою для відмови у позові, оскільки кожен із подружжя має право припинити шлюбні відносини, і не може бути примушений до їх збереження.

Також, суд звертає увагу, що під час розгляду даної справи не вирішуються питання визначення місця проживання дитини чи способу участі одного з батьків у її вихованні. За наявності підстав, відповідач не позбавлений можливості та права звернутись до суду з відповідними позовами у передбаченому законом порядку.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що причини, які спонукали позивачку наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими. ОСОБА_1 не має наміру продовжувати подальші шлюбні відносини з відповідачем та переконана, що збереження шлюбу суперечитиме її інтересам та інтересам спільної з відповідачем дочки. Оскільки, спільне проживання сторін є не можливим, тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання.

Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

На підставі вищезазначеного та керуючись статтями 10, 12, 19, 81, 89, 141, 259, 263-265, 268, 274 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Позов задоволити повністю.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 28 квітня 2012 року Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис № 470 - розірвати.

Рішення може бути оскаржене до Рівненського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи:

позивачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН: НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ;

відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .

Суддя: