ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2025 року

м. Київ

справа № 461/3008/24

провадження № 61-9411св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачка - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Галицького районного суду міста Львова від 22 жовтня 2024 року у складі судді Стрельбицького В. В. та постанову Львівського апеляційного суду від 25 червня 2025 року у складі колегії суддів: Цяцяка Р. П., Ванівського О. М., Шеремети Н. О.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

1. У квітні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до

ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів, процентів за користування ними, відсотків річних та звернення стягнення на предмет іпотеки.

2. На обґрунтування позову зазначав, що 12 лютого 2016 року між ним як позикодавцем та відповідачкою як позичальником було укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Сиротяком Ю. Р., зареєстрований у реєстрі за № 250.

3. За умовами пункту 1 договору позики відповідач (позичальник) прийняв

у власність 5 216 000,00 грн, що дорівнювало еквіваленту 200 000,00 дол. США та підтверджується відповідною розпискою.

4. Зазначену суму коштів, а також проценти позичальник зобов`язався повернути позикодавцю готівкою у строк до 20 лютого 2019 року, сплачуючи щомісячно, 12 числа, проценти у розмірі 20% від суми позики (пункт 2 договору).

5. 23 червня 2018 року до вищезазначеного договору позики внесено зміни шляхом укладення договору про внесення змін до договору, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу

Сиротяком Ю. Р. в реєстрі за № 1347, за умовами якого позичальник отримав

у власність 8 021 999,59 грн, що дорівнювало еквіваленту 305 833,00 дол. США.

6. Строк повернення позики визначено сторонами до 12 лютого 2023 року зі сплатою процентів щомісячно, 12 числа, у розмірі 10% річних від суми позики.

7. Вимоги за договором позики від 12 лютого 2016 року, із змінами

від 23 червня 2018 року, забезпечено іпотечним договором від 12 лютого

2016 року (із змінами від 23 червня 2018 року), посвідченим приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Сиротяком Ю. Р. в реєстрі за №251 та №1348, відповідно.

8. 11 січня 2024 року відповідачці ОСОБА_2 надіслано письмову вимогу

від 10 січня 2024 року про усунення порушення та повернення позики за договором позики від 12 лютого 2016 року та договором про внесення змін до цього договору позики від 23 червня 2018 року, посвідченими приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Сиротяком Ю. Р. в реєстрі за №250 і №1347.

9. Позивач стверджує, що жодної оплати чи відповіді на його вимогу від відповідача не надійшло.

10. Вказував, що станом на момент подачі позовної заяви, враховуючи обмеження щодо врахування інфляційних та 3% річних у період воєнного стану, здійснення відповідачкою 16 липня 2019 року часткової оплати заборгованості

у розмірі 30 000,00 дол. США, що становило 775 800,00 грн за офіційним курсом Національного банку України, загальний розмір заборгованості відповідачки становить 15 633 210,54 грн.

11. З урахуванням вищезазначеного, ОСОБА_1 просив суд:

1) стягнути з ОСОБА_2 на його користь суму боргу у розмірі 15 633 210,54 грн за договором позики від 12 лютого 2016 року та договором про внесення змін до договору позики від 23 червня 2018 року, посвідченими приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Сиротяком Ю. Р., у реєстрі за № 250 та № 1347 відповідно, що складається з:

- основної суми боргу за договором позики у розмірі 8 021 999,59 грн;

- прострочених процентів за ставкою 20% за користування позикою за період від 12 лютого 2016 року (дата укладення договору) до 23 червня 2018 року (дата набрання чинності змін до договору) - 1 685 336,74 грн;

- прострочених процентів за ставкою 10% за користування позикою за період від 23 червня 2018 року до 10 січня 2024 року у розмірі 4 454 896,98 грн;

- інфляційних втрат, нарахованих на проценти за користування позикою, за період від 12 березня 2016 року до 24 лютого 2022 року у розмірі 1 470 977,23 грн.

2) у рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 звернути стягнення на предмет іпотеки - нерухоме майно - нежитлові приміщення адміністративного будинку, загальною площею 128,5 кв. м., а саме: нежитлові підвальні приміщення та приміщення першого поверху, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , та які належать на праві власності

ОСОБА_2 на підставі договору дарування, посвідченого 13 червня 2015 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Тимків І. М., реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 01, в рахунок погашення за договором позики від 12 лютого 2016 року та договором про внесення змін до договору позики від 23 червня 2018 року, посвідчених приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Сиротяком Ю. Р. в реєстрі за № 250

і № 1347, заборгованості у розмірі 15 633 210,54 грн, що складається з:

- основної суми боргу за договором позики у розмірі 8 021 999,59 грн;

- прострочених процентів за ставкою 20% за користування позикою за період від 12 лютого 2016 року (дати укладення договору) до 23 червня 2018 року (дати чинності змін до договору) - 1 685 336,74 грн;

- прострочених процентів за ставкою 10% за користування позикою за період

від 23 червня 2018 року до 10 січня 2024 року у сумі 4 454 896,98 грн;

- інфляційних втрат, нарахованих на проценти за користування позикою за період від 12 березня 2016 року до 24 лютого 2022 року у розмірі 1 470 977,23 грн,

шляхом продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження відповідно до Закону України «Про виконавче провадження», за початковою ціною на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, визначеною на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

12. Рішенням Галицького районного суду міста Львова від 22 жовтня

2024 року, з урахуванням ухвали Галицького районного суду м. Львова

від 31 січня 2025 року про виправлення описки, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу у розмірі

13 000 152,22 грн за договором позики від 12 лютого 2016 року, зареєстрованим

у реєстрі за № 250, та договором про внесення змін до договору позики

від 23 червня 2018 року, зареєстрованими в реєстрі за № 1347, посвідчених приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Сиротяком Ю. Р.

У рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 звернуто стягнення на предмет іпотеки - нерухоме майно - нежитлові приміщення адміністративного будинку, загальною площею 128,5 кв. м., а саме: нежитлові підвальні приміщення та приміщення першого поверху, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , які належать на праві власності

ОСОБА_2 на підставі договору дарування, посвідченого 13 червня 2015 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Тимків І. М., реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 01, в рахунок погашення за договором позики від 12 лютого 2016 року, зареєстрованим в реєстрі за № 250, та договором про внесення змін до договору позики від 23 червня

2018 року, зареєстрованим в реєстрі за № 1347, посвідченими приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Сиротяком Ю. Р., заборгованості у розмірі 13 000 152,22 грн, шляхом продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження відповідно до Закону України «Про виконавче провадження».

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 12 590,01 грн.

У решті позовних вимог відмовлено.

13. Задовольняючи позов частково, районний суд мотивував своє рішення тим, що ОСОБА_1 , звертаючись до суду із позовом, просив суд стягнути з відповідачки на підставі пункту 2 договору позики:

- 1 685 336,74 грн нарахованих за ставкою 20% річних за період із 13 лютого

2016 року до 23 червня 2018 року;

- 4 454 896,98 грн нарахованих за ставкою 10 % річних за період із 23 червня

2018 року до 10 січня 2024 року (з урахуванням часткового погашення заборгованості по відсотках 16 липня 2019 року на суму 775 800,00 грн, яка віднята від загальної суми боргу).

14. При цьому позивачем, на переконання районного суду, безпідставно нараховані передбачені пунктом 2 договору відсотки за ставкою 10% річних після 12 лютого 2023 року на суму 727 414,44 грн.

15. Щодо позовних вимог про стягнення нарахованих щомісячно за період із

12 березня 2016 року до 12 липня 2016 року процентів річних у сумі

434 666,65 грн районний суд дійшов висновку, що позивач пропустив визначений законом трирічний строк позовної давності, який сплив 13 липня 2019 року та не зупинявся і не переривався.

16. Отже, районний суд дійшов висновку, що загальна сума заборгованості

в частині стягнення відсотків річних з позичальника та звернення у межах загальної суми боргу стягнення на предмет іпотеки має бути зменшена на 1 162 081,09 грн.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

17. Постановою Львівського апеляційного суду від 25 червня 2025 року апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задоволено частково.

Рішення Галицького районного суду міста Львова від 22 жовтня 2024 року змінено шляхом викладу другого, третього та четвертого абзаців резолютивної частини останнього у наступній редакції:

«Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1

14 334 872 (чотирнадцять мільйонів триста тридцять чотири тисячі вісімсот сімдесять дві) грн. 17 коп. боргу за Договором Позики від 12 лютого 2016 року та Договором про внесення змін до Договору позики від 23 червня 2018 року, посвідчених приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Сиротяком Ю. Р. в реєстрі за N 250 і N 1347 відповідно, що складається з:

- 8 021 999 грн. 59 коп. - основна сума боргу за договором позики;

- 1 424 536 грн. 75 коп. - прострочені проценти за ставкою 20 % за користування позикою за період від 12 лютого 2016 року до 23 червня 2018 року;

- 3 727 482 грн. 54 коп. - прострочені проценти за ставкою 10 % за користування позикою за період від 23 червня 2018 року до 12 лютого 2023 року;

- 1 160 853 грн. 29 коп. - інфляційні втрати, нараховані на проценти за користування позикою, за період від 12 березня 2016 року до 24 лютого

2022 року.

В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у розмірі 14 334 872 (чотирнадцять мільйонів триста тридцять чотири тисячі вісімсот сімдесять дві) грн. 17 коп. звернути стягнення на предмет іпотеки - нежитлові приміщення адміністративного будинку загальною площею 128,5 кв. м., а саме: нежитлові підвальні приміщення та приміщення 1-го поверху будинку АДРЕСА_1 , які на підставі Договору дарування, посвідченого 13 червня 2015 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Тимків І. М., реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 01, належать на праві власності ОСОБА_2 , шляхом продажу цього предмета іпотеки на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження відповідно до Закону України «Про виконавче провадження», за початковою ціною на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, визначеною на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій у межах процедури виконавчого провадження відповідно до Закону України «Про виконавче провадження».

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 34 633,19 грн в якості різниці судових витрат, які понесли сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

18. Апеляційний суд погодився із висновками районного суду щодо безпідставності нарахування позивачем передбачених пунктом 2 договору позики відсотків після 12 лютого 2023 року на загальну суму 727 414,44 грн

у зв`язку із закінченням строку договору позики, а тому залишив рішення суду першої інстанції у вищезазначеній частині без змін.

19. Водночас, апеляційний суд, змінюючи розмір стягнутої заборгованості, мотивував своє рішення помилковістю висновків районного суду за результатами обрахунку строків позовної давності.

20. Відтак, як зауважив суд апеляційної інстанції, позовна давність щодо вимог про стягнення нарахованих річних процентів не спливла, окрім платежів по річним процентам, які підлягали нарахуванню і сплаті станом на 12 січня 2017 року,

12 лютого 2017 року та 12 березня 2017 року у розмірі по 86 933,33 грн за кожен місяць (у загальному розмірі 260 799,99 грн), непогашених згідно розписки № 01

від 16 липня 2019 року і строк оплати яких настав більш, як за три роки до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30 березня 2020 року № 540-IX), який, своєю чергою, набув чинності 02 квітня 2020 року.

21. Відповідно, на переконання колегії суддів апеляційного суду, вимоги позивача про стягнення 260 799,99 грн не підлягали задоволенню у зв`язку зі спливом строку позовної давності, як і не підлягали до стягнення і нараховані інфляційні втрати на ці платежі у загальній сумі 137 527,15 грн (47 253,76 грн + 45 793,76 грн +

44 479,63 грн).

22. Також апеляційний суд зауважив, що із вищенаведених підстав не підлягають до стягнення інфляційні нарахування за період із 12 березня 2016 року до 12 липня 2016 року загальним розміром 172 596,79 грн (38 019,15 грн + 36 782,00 грн + 32 598,39 грн + 32 478,97 грн + 32 718,28 грн).

23. Відтак, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що позовна вимога про стягнення прострочених процентів за ставкою 20% за користування позикою за період від 12 лютого 2016 року до 23 червня 2018 року у розмірі 1 685 336,74 грн підлягає частковому задоволенню, а саме у розмірі 1 424 536,75 грн.

24. Також колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовної вимоги про стягнення з відповідачки на користь позивача встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а саме у розмірі

1 160 853,29 грн, з підстав пропуску строку позовної давності до частини періодів.

25. Водночас апеляційний суд вказав на те, що стягнення з відповідачки на користь позивача основної суми боргу за договором позики у розмірі

8 021 999,59 грн сторонами спору не оскаржувалось, а тому у зазначеній частині рішення районного суду не переглядалось.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

26. У липні 2025 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_2 на рішення Галицького районного суду міста Львова від 22 жовтня 2024 року та постанову Львівського апеляційного суду від 25 червня 2025 рокуу вказаній справі.

27. Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 05 серпня 2025 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано матеріали цивільної справи та надано строк для подачі відзиву на касаційну скаргу.

28. Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 08 вересня 2025 року клопотання ОСОБА_2 про зупинення виконання оскаржуваних судових рішень задоволено.

29. Зупинено виконання рішення Галицького районного суду м. Львова

від 22 жовтня 2024 року та постанови Львівського апеляційного суду від 25 червня 2025 року в частині звернення стягнення на предмет іпотеки до закінчення їхнього перегляду у касаційному порядку.

30. Ухвалою Верховного Суду від 06 листопада 2025 року справу призначено до розгляду у складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

31. У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати судові рішення першої та апеляційної інстанцій, зменшивши розмір заборгованості, визначений судами попередніх інстанцій, до 12 391 618,91 грн, та звернення стягнення на належний заявниці предмет іпотеки у межах цієї суми боргу, в іншій частині оскаржувані судові рішення залишити в силі.

32. Підставою касаційного оскарження вказує неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування судами норм права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду України від 23 листопада 2016 року в справі № 6-2104цс16, від 22 березня 2017 року в справі № 6-43цс17, від 08 листопада 2017 року в справі № 6-2891цс16, у постановах Верховного Суду від 20 березня 2019 року в справі № 648/3491/15-ц, від 04 серпня 2021 року в справі № 274/1734/15-ц, від 18 січня 2023 року в справі № 522/10356/16 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

33. Також підставою касаційного оскарження заявник вказує відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України).

34. На переконання заявника касаційної скарги, суди попередніх інстанцій помилково обрахували строки позовної давності у справі.

35. Як зауважує ОСОБА_2 , строк позовної давності щодо вимог про стягнення процентів, нарахованих станом на 12 березня 2016 року, розпочав свій перебіг із наступного дня (13 березня 2016 року) і сплив рівно через три роки, тобто 13 березня 2019 року, аналогічним чином почав свій перебіг строк позовної давності щодо відсотків річних після 12 числа кожного з наступних місяців (13 квітня 2016 року,

13 травня 2016 року, 13 червня 2016 року), водночас суди помилково застосували до строків позовної давності переривання останнього після його закінчення, оскільки переривання такого можливе виключно під час перебігу строку.

36. Також, на переконання заявниці, зменшенню підлягають зайво нараховані позивачем у справі проценти за ставкою 10% річних після закінчення строку дії зобов`язання з повернення основної суми позики і відсотків річних, тобто після

12 лютого 2023 року.

37. Відтак, як вказує заявниця, з урахуванням спливу строку позовної давності щодо частини позовних вимог, загальна сума заборгованості має становити 12 391 618,91 грн, замість стягнутої 14 334 872,17 грн.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

38. У серпні 2025 року до Верховного Суду надійшов відзив ОСОБА_1 на касаційну скаргу ОСОБА_2 , у якому зазначено, що оскаржувані судові рішення ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги не заслуговують на увагу.

39. Відтак, як зауважує ОСОБА_1 , судами попередніх інстанцій, зокрема судом апеляційної інстанції, правильно обраховано строки позовної давності, яка переривалась вчиненням саме відповідачкою дій на визнання боргу.

Доводи особи, яка подала заперечення на відзив на касаційну скаргу

40. У вересні 2025 року до Верховного Суду від представника ОСОБА_2 - адвоката Поліщука Сергія Володимировича, надійшли заперечення на відзив ОСОБА_1 , водночас останні не беруться колегією суддів до уваги з огляду на таке.

41. Загальні вимоги до форми та змісту письмової заяви, клопотання, заперечення передбачені статтею 183 ЦПК України. Будь-яка письмова заява, клопотання, заперечення повинні містити перелік, вказаний у цій статті, та інші відомості, що вимагаються цим Кодексом.

42. Відповідно до частини другої статті 183 ЦПК України до заяви, скарги, клопотання чи заперечення, які подаються на стадії виконання судового рішення,

в тому числі в процесі здійснення судового контролю за виконанням судових рішень, додаються докази їх надіслання (надання) іншим учасникам справи (провадження).

43. У частині четвертій статті 183 ЦПК України закріплено, що суд, встановивши, що письмову заяву (клопотання, заперечення) подано без додержання вимог частини першої або другої цієї статті, повертає її заявнику без розгляду.

44. Ураховуючи, що представником ОСОБА_2 - адвокатом Поліщуком С. Р., не надано доказів надіслання (надання) заперечень на відзив на касаційну скаргу іншим учасникам справи, останні не приймаються колегією суддів до уваги.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

45. Судами попередніх інстанцій встановлено, що 12 лютого 2016 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Сиротяком Ю. Р., в реєстрі за № 250.

46. За умовами договору позики передбачено, що відповідач (позичальник) прийняв у власність 5 216 000,00 грн, що дорівнювало еквіваленту 200 000 дол. США та підтверджується розпискою, власноруч написаною позичальником в момент передачі йому суми позики (пункт 1 договору).

47. Зазначені грошові кошти, а також проценти позичальник зобов`язувався повернути позичкодавцеві готівкою в строк до 20 лютого 2019 року, щомісячно 12 числа виплачувати проценти у розмірі 20% від суми позики (пункт 2 договору) (а.с.11-12).

48. 23 червня 2018 року сторонами внесено зміни у договір позики

від 12 лютого 2016 року шляхом укладення договору про внесення змін до договору позики, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Сиротяком Ю. Р., в реєстрі за № 1347, за умовами якого позичальник отримав у власність 8 021 999,59 грн, що дорівнювало еквіваленту 305 833,00 дол. США.

49. Строк повернення грошових коштів сторонами визначено до 12 лютого

2023 року зі сплатою процентів щомісячно 12 числа у розмірі 10% річних від суми позики.

50. Виконання зобов`язань за договором позики від 12 лютого 2016 року зі змінами від 23 червня 2018 року забезпечено іпотечним договором від 12 лютого 2016 року (із змінами від 23 червня 2018 року), посвідченим приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Сиротяком Ю. Р. в реєстрі за №251 та

№1348, відповідно.

51. Відповідно до пунктів 1.1. - 1.3. Іпотечного договору від 12 лютого 2016 року цей Договір забезпечує вимоги іпотекодержателя, що витікають з договору позики, укладеного 12 лютого 2016 року між іпотекодавцем та іпотекодержателем та посвідченого Сиротяком Ю. Р., приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу, 12 лютого 2016 року в реєстрі за № 250.

52. Відповідно до умов договору іпотекодержатель має право у випадку невиконання іпотекодавцем своїх зобов`язань за договором позики або

у випадку невиконання іпотекодавцем своїх зобов`язань за цим договором задовольнити свої вимоги за рахунок майна, заставленого на умовах договору.

53. Предметом іпотеки сторонами визначено нежитлові приміщення адміністративного будинку загальною площею 128,5 кв. м., а саме: нежитлові підвальні приміщення та приміщення 1-го поверху, що знаходяться за адресою:

АДРЕСА_1 (сім). Технічні характеристики нежитлових приміщень наведені в технічному паспорті, складеному 02 вересня

2004 року Львівським обласним державним комунальним бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки нежитлові приміщення, позначені наступним чином: підвальні приміщення - № 228 і № 229 площею 61,5 кв. м. та приміщення

1-го поверху - № 7 площею 67,0 кв. м.

54. Загальна площа нежитлових приміщень становить 128,5 кв. м. Нежитлові приміщення адміністративного будинку належать іпотекодавцю на підставі Договору дарування, посвідченого Тимків І. М., приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу 13 червня 2015 року в реєстрі за № 335.

55. У Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності на вищезгадані нежитлові приміщення адміністративної будівлі зареєстроване

13 червня 2015 року за реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна 01, номер запису про право власності 10029009, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 13 червня 2015 року, індексний номер витягу 39041342.

56. Заставна вартість предмета іпотеки визначена за згодою сторін у розмірі

5 216 000,00 грн (а.с.15-24).

57. Відповідно до спільної розписки позивача та відповідачки остання,

16 липня 2019 року, сплатила позивачу 30 000,00 дол. США «в рахунок погашення нарахованих річних процентів за договором позики» (а.с.27).

58. 11 січня 2024 року позивач направив на адресу ОСОБА_2 письмову вимогу

від 10 січня 2024 року про усунення порушення та повернення позики за договором позики від 12 лютого 2016 року та договором про внесення змін до цього договору позики від 23 червня 2018 року (а.с.58-60).

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

59. Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

60. Положенням частини другої статті 389 ЦПК України встановлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного

у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції

в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою

статті 411 цього Кодексу.

61. Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).

62. Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи

у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановленні в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

63. Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

64. Як вбачається зі змісту оскаржуваних судових рішень, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково та стягнуто із відповідачки на користь позивача заборгованість у загальному розмірі 14 334 872,17 грн, що складається із:

- 8 021 999,59 грн основної суми боргу за договором позики;

- 1 424 536,75 грн прострочених процентів за ставкою 20% за користування позикою за період із 12 лютого 2016 року до 23 червня 2018 року;

- 3 727 482,54 грн прострочених процентів за ставкою 10% за користування позикою за період від 23 червня 2018 року до 12 лютого 2023 року;

- 1 160 853,29 грн інфляційних втрат, нарахованих на проценти за користування позикою, за період із 12 березня 2016 року до 24 лютого 2022 року.

65. Рішення суду першої інстанції в частині стягнення основної суми заборгованості у розмірі 8 021 999,59 грн не було предметом апеляційного перегляду.

66. Касаційна скарга також не містить доводів щодо незгоди заявника

з рішеннями судів попередніх інстанцій у цій частині, як і в частині нарахованих інфляційних втрат, а відтак у вищевказаній частині колегією суддів не переглядається.

67. Відтак судові рішення у справі оскаржуються заявником у частині суми

1 943 253,26 грн, оскільки відповідачка вважає, що ця сума не підлягає стягненню через нарахування за період з березня 2016 року по червень 2016 року, строк позовної давності щодо якого минув.

68. Водночас ці доводи не заслуговують на увагу з огляду на таке.

69. Згідно зі статтями 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

70. Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим до виконання сторонами.

71. Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

72. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

73. Частиною першою статті 1049 ЦК України передбачено обов`язок позичальника повернути позичкодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позичкодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

74. Відповідно до частини першої, другої статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

75. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

76. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання

з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

77. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

78. Відповідно до частини першої статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не виконав зобов`язання у строк, який встановлений договором чи законом.

79. Частиною другою статті 625 ЦК України встановлено, обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

80. Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України).

81. Відповідно до статті 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

82. Як вбачається зі змісту частини першої статті 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.

83. Відтак, тлумачення вищезазначеної норми дає підстави для висновку, що законодавець чітко пов`язав переривання позовної давності з будь-якими активними діями зобов`язаного суб`єкта, тобто боржника, які свідчать про визнання боргу. Вищенаведене узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними

у змісті постанови від 14 лютого 2018 року в справі № 161/15679/15-ц (провадження № 61-765св18).

84. Як встановлено апеляційним судом у змісті оскаржуваної постанови,

12 лютого 2016 року між сторонами спору укладено договір позики, за умовами якого позивач надав відповідачці у позику 5 216 000 грн, що еквівалентно

200 000 дол. США які відповідачка зобов`язалася повернути позивачеві готівкою

в строк до 20 лютого 2019 року, виплачуючи щомісячно 12 числа проценти у розмірі 20% від суми позики.

85. 23 червня 2018 року між позивачем та відповідачкою укладено договір про внесення змін до договору позики, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Сиротяком Ю. Р. в реєстрі за № 1347, за умовами якого позичальник отримав у власність 8 021 999,59 грн, що еквівалентно

305 833,00 дол. США. Строк повернення суми позики сторонами визначено до

12 лютого 2023 року із сплатою процентів щомісячно 12 числа у розмірі 10 % річних від суми позики.

86. Шляхом укладення договору про внесення змін до договору позики сторонами була збільшена сума позики, змінено строк повернення останньої та відсотки від суми позики, а відтак підписання вищевказаного договору не можна розглядати як переривання строку позовної давності, оскільки не свідчить про вчинення дій щодо визнання існуючої заборгованості по відсоткам.

87. Водночас матеріали справи містять спільну розписку позивача та відповідачки, відповідно до змісту якої остання 16 липня 2019 року сплатила на користь позивача 30 000,00 дол. США «в рахунок погашення нарахованих річних процентів за договором позики».

88. Вчинені відповідачкою дії щодо повернення відсотків, своєю чергою, можуть свідчити про визнання боргу по відсоткам (частина перша статті 264 ЦК України).

89. При цьому у змісті розписки не зазначено період, за який сплачено річні проценти за договором позики. Тому позикодавець міг зарахувати їх у погашення будь-якого періоду. Крім того, відповідно до частини першої статті 267 ЦК України особа, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо на момент виконання вона не знала про сплив позовної давності.

90. З урахуванням вищезазначеного колегія суддів доходить до висновку, що внаслідок сплати відповідачкою 30 000,00 дол. США за розпискою, відбулось переривання позовної давності щодо вимог з 12 серпня 2016 року.

91. При цьому, як вбачається з розрахунку, наданого позивачем до суду, сплачені відповідачкою грошові кошти пішли на погашення боргу за період з 12 березня

2016 року до 12 липня 2016 року.

92. Таким чином, з урахуванням встановленого факту вчинення відповідачкою активних дій, спрямованих на визнання заборгованості, колегія суддів вважає обґрунтованими висновки апеляційного суду про неправомірність застосування судом першої інстанції строку позовної давності до періоду з 12 березня 2016 року до 12 липня 2016 року щодо стягнення відсотків річних у сумі 434 666,65 грн, оскільки зазначені відсотки за цей період були добровільно сплачені відповідачкою 16 липня 2019 року, що підтверджується розпискою № 01 від 16 липня 2019 року, наявною в матеріалах справи та зараховані позивачем на погашення боргу за період з 12 березня 2016 року до 12 липня 2016 року.

93. Більше того, колегія суддів вважає обґрунтованим висновки апеляційного суду щодо наявності підстав для часткового задоволення вимог позивача про стягнення прострочених процентів за ставкою 20% за користування позикою за період від 12 лютого 2016 року до 23 червня 2018 року.

94. Відтак, як правильно вказано апеляційним судом, згідно з пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину (включаючи загальну позовну давність тривалістю у три роки). Відповідно, трирічний строк позовної давності було продовжено на строк дії карантину з 12 березня 2020 року до 30 червня 2023 року.

95. Постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» карантин з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року на всій території України скасовано.

96. Отже, під час дії карантину позовна давність була продовжена з 02 квітня

2020 року до 30 червня 2023 року.

97. Водночас, Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 в Україні з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб введено воєнний стан, строк дії якого неодноразово продовжувався та діяв на момент звернення позивачем до суду із позовом.

98. Законом України «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо вдосконалення порядку відкриття та оформлення спадщини» від 08 листопада

2023 року №3450-IX до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України було внесено зміни, а саме: пункт 19 викладено у наступній редакції: «19. У період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану».

99. Підсумовуючи, якщо позовна давність не спливла станом на 02 квітня

2020 року, то строк звернення до суду спочатку було продовжено (до 30 червня

2023 року - на строк дії карантину, а надалі до 29 січня 2024 року - на строк дії воєнного стану), а з 30 січня 2024 року перебіг строку звернення до суду зупинився на строк дії воєнного стану. Аналогічні висновки викладено Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 02 липня 2025 року в справі № 903/602/24 (провадження № 12-19гс25).

100. Таким чином, з урахуванням дати звернення позивача до суду (09 квітня

2024 року), апеляційний суд дійшов правильного висновку про те, що позовна давність щодо вимог про стягнення з відповідачки нарахованих річних процентів не спливла.

101. З урахуванням наведеного колегія суддів погоджується з обчисленням строків позовної давності, здійсненим судом апеляційної інстанції, із урахуванням їх переривання внаслідок учинення боржником дій, спрямованих на визнання заборгованості, зокрема шляхом передачі грошових коштів та укладення договору про внесення змін до договору позики, за змістом якого відповідачка визнала свій борг і зобов`язалася сплатити відсотки та повернути позику.

102. Доводи касаційної скарги в частині неврахування судами попередніх інстанцій правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду України від 23 листопада 2016 року в справі № 6-2104цс16, від 22 березня 2017 року в справі № 6-43цс17, від 08 листопада 2017 року в справі № 6-2891цс16, у постановах Верховного Суду від 20 березня 2019 року в справі № 648/3491/15-ц, від 04 серпня 2021 року в справі № 274/1734/15-ц, від 18 січня 2023 року в справі № 522/10356/16, на які посилається заявник у касаційній скарзі не можуть бути застосовані у справі, що переглядається, оскільки сформульовані за інших фактичних обставин.

103. Більше того, оскільки наведені в касаційній скарзі доводи щодо обрахунку строків позовної давності були предметом дослідження й оцінки судом апеляційної інстанції, який з дотриманням вимог статей 367, 368 ЦПК України перевірив їх та обґрунтовано спростував, на переконання Верховного Суду відсутні підстави повторно відповідати на ті самі аргументи заявника.

104. Колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (пункти 29, 30 рішення від 09 грудня 1994 року у справі «Руїз Торіха проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення від 27 вересня 2001 року

у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»).

105. Підсумовуючи, доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло б призвести до неправильного вирішення справи та у значній мірі зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

106. Слід зазначити, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів ((постанова Великої Палата Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження

№ 14-446цс18)).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

107. Згідно із пунктами 1 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

108. Згідно статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено

з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

109. Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Щодо поновлення виконання оскаржуваних судових рішень

110. Оскільки виконання рішення Галицького районного суду міста Львова

від 22 жовтня 2024 року та постанови Львівського апеляційного суду від 25 червня 2025 року в частині звернення стягнення на предмет іпотеки - нежитлові приміщення адміністративного будинку загальною площею 128,5 кв. м, а саме нежитлові підвальні приміщення та приміщення 1-го поверху будинку АДРЕСА_1 , шляхом їх продажу на прилюдних торгах

у межах процедури виконавчого провадження, було зупинено ухвалою Верховного Суду від 08 вересня 2025 року до закінчення касаційного провадження у справі, виконання цих рішень необхідно поновити.

111. Більше того, у листопаді 2025 року представник ОСОБА_2 - адвокат Поліщук С. В., шляхом формування документа у системі «Електронний суд» звернувся до Верховного Суду з клопотанням про зупинення виконання оскаржуваних судових рішень у повному обсязі.

112. Водночас колегія суддів зауважує, що, оскільки касаційний перегляд судових рішень у справі закінчено, відсутні підстави для вирішення питання про зупинення їх виконання.

Керуючись статтями 141, 400, 409, 410, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

2. Рішення Галицького районного суду міста Львова від 22 жовтня 2024 року та постанову Львівського апеляційного суду від 25 червня 2025 рокузалишити без змін.

3. Поновити виконання рішення Галицького районного суду міста Львова

від 22 жовтня 2024 року та постанови Львівського апеляційного суду від 25 червня 2025 року.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:Є. В. Синельников О. М. Осіян Н. Ю. Сакара О. В. Ступак В. В. Шипович