Провадження № 2/487/849/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.11.2025 м. Миколаїв

Заводський районний суд м. Миколаєва у складі головуючого судді Бобрової І.В., за участю секретаря судового засідання Богатої А.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Миколаєва цивільну справу № 487/10706/24 за позовною заявою Обласного комунального підприємства «Миколаївоблтеплоенерго» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Товариство з обмеженою відповідальністю «Управляюча компанія «БРИЗ ПРО» про стягнення заборгованості за спожиті послуги з централізованого опалення

ВСТАНОВИВ:

06.12.2024 представник ОКП «Миколаївоблтеплоенерго» Федосова О.В. звернулася до суду із вказаним позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь позивача заборгованість за спожиті послуги з централізованого опалення у розмірі 13283,16 грн., суму, на яку підлягає збільшенню борг з урахуванням індексу інфляції у розмірі 1056,26 грн., три відсотки річних у розмірі 466,43 грн. та судовий збір у розмірі 3028,00 грн.

Вимоги позову обґрунтовані тим, що відповідачі у справі є споживачами послуг з централізованого опалення за адресою: АДРЕСА_1 . В опалювальні періоди 2018-2019, 2019-2020, 2020-2021 позивач надавав послуги з централізованого опалення за вказаною вище адресою, що підтверджується нарядами на підключення до централізованої системи опалення, наказами про закінчення опалювального періоду, проте відповідачі відповідну оплату за надані послуги не здійснювали, у зв`язку з чим виникла заборгованість, яка складає 13283,16 грн. Крім того за вказані періоди відповідачам нарахована сума, на яку підлягає збільшенню борг з урахуванням індексу інфляції у розмірі 1056,26 грн., а також три відсотки річних у розмірі 466,43 грн. У зв`язку з чим представником позивача було подано до суду вказаний позов.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.12.2024 головуючим суддею у справі визначено Боброву І.В.

Суд своєю ухвалою від 16.12.2024 відкрив провадження та призначив справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

13.01.2025 на адресу суду від відповідачів надійшов відзив на позовну заяву, у якому вони просили відмовити у задоволенні позовних вимог, вважаючи їх необґрунтованими та безпідставними. Крім того вказали, що будь-яких договорів про надання послуг з централізованого опалення з позивачем не укладали, тим більше за адресою їх проживання теплове обладнання було відключене від системи централізованого опалення шляхом опломбування, а тому послугами ОКП «Миколаївоблтеплоенерго» вони не користуються, у зв`язку з чим позивач намагається стягнути з них неіснуючий борг. Зазначили, що окрім іншого, позивач намагається стягнути з них неіснуючу заборгованість, термін якої перевищує понад три роки, що суперечить положенням ст. 257 ЦПК України.

03.02.2025 від представника позивача надійшла відповідь на відзив, яка мотивована тим, що у 2021 році ОКП «Миколаївоблтеплоенерго» зверталось до суду із заявою про видачу судового наказу, за наслідками розгляду якої 06.08.2021 видано судовий наказ. Проте 10.05.2023 Заводським районним судом м. Миколаєва за заявою відповідачів скасовано судовий наказ, тому позивач, скориставшись правом на повторне звернення, подав до суду даний позов. Крім того зазначив, що укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, відповідно до норм чинного законодавства, зобов`язаний споживач, при цьому відсутність письмово оформленого договору між сторонами, не позбавляє обов`язку споживача сплачувати за надані йому послуги. Разом з тим, зауважив, що даний позов подано в межах строку позовної давності, враховуючи те, що такий строк продовжено в Україні на строк дії воєнного стану.

Суд своєю ухвалою від 13.02.2025 задовольнив клопотання відповідачів та витребував з ОКП «Миколаївоблтеплоенерго» докази.

Суд своєю ухвалою від 30.04.2025 залучив до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Товариство з обмеженою відповідальністю «Управляюча компанія «БРИЗ ПРО».

Суд своєю ухвалою від 12.06.2025 відмовив у задоволенні заяви відповідачів про залучення до участі у справі Департаменту ЖКГ ММР в якості третьої особи, що не заявляє вимог щодо предмету спору відмовити..07.2025 задовольнив клопотання представника позивача та витребував з ТОВ «УК «БРИЗ ПРО» докази.

Суд своєю ухвалою від 24.09.2025 задовольнив клопотання представника позивача та витребував з Департаменту ЖКГ ММР докази.

Суд своєю ухвалою від 10.10.2025 задовольнив клопотання представника позивача та витребував з Адміністрації Заводського району ММР докази.

У судове засідання представник позивача не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав, просив про їх задоволення.

Відповідачі в судове засідання не з`явились, у своїх заявах просили про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги не визнали, просили відмовити у їх задоволенні з підстав, викладених у відзиві.

Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся вчасно та належним чином, про причини неявки суду не повідомив.

Суд, дослідивши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду і вирішення справи по суті, доходить до такого висновку.

Судом встановлено, що відповідно до витягу з реєстру територіальної громади міста Миколаєва від 06.11.2024 № 6.1102- ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 . Вказана квартира належить відповідачам на праві спільної часткової власності.

Обласне комунальне підприємство «Миколаївоблтеплоенерго» в опалювальному сезоні 2018-2019, 2019-2020, 2020-2021 надало послугу з централізованого опалення до житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується такими копіями документів: наряд № 145-а від 15.10.2018, наказ від 05.04.2019 № 225/1, наряд № 146-а від 2019 року, наказ від 08.04.2020 № 192, наряд № 24 А від 2020 року, наказ від 12.04.2021 № 236.

Відповідно до положень ст. 319, 322 ЦК України, власність зобов`язує. Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 13, 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 № 1875-ІV, який діяв до 01.05.2019, передбачено, що залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газопостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

Статтею 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 № 2189-VІІІ, який введено в дію з 01.05.2019, визначено, що до житлово-комунальних послуг належать комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Згідно з п.п. 1 та 5 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 р. №1875-ІV, який діяв до 01.05.2019, споживач зобов`язаний: укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору; оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Аналогічні положення містяться у статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 № 2189-VІІІ, який введено в дію з 01.05.2019.

Індивідуальний споживач, відповідно до положень статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 № 2189-VІІІ, - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Також згідно зі ст. 24 Закону України «Про теплопостачання» від 02.06.2005 № 2633-IV, основним обов`язком споживача теплової енергії, серед інших, є своєчасне укладання договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії.

Таким чином відповідно до зазначених норм закону споживачі зобов`язані укласти договір про надання житлово-комунальних послуг та оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

Обов`язок сплатити за надані й спожиті послуги випливає також з частини першої статті 11 ЦК України про те, що цивільні права та обов`язки випливають з дій осіб, що передбачені актом цивільного законодавства.

Відсутність між сторонами договору не може слугувати підставою для звільнення споживача від оплати отриманих послуг.

Зазначена практика правозастосування правових норм у сфері оплати житлово-комунальних послуг є сталою, та викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі 712/8916/17, постановах Верховного Суду від 15 березня 2018 року у справі № 401/710/15-ц, від 18 вересня 2019 року у справі № 369/3682/16-ц, від 07 лютого 2024 року у справі № 372/2236/21.

Враховуючи наведені висновки, відсутність письмового договору про надання послуг, не звільняє споживачів від обов`язку сплачувати за надані послуги.

Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов`язання, підстави виникнення яких передбачені у ст.11 ЦК України, повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У частині 3 ст. 9 України «Про житлово-комунальні послуги» зазначено, що дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

Досліджені судом матеріали справи свідчать, що відповідачі у справі є власниками квартири за адресою: АДРЕСА_1 та зареєстровані у ній, у зв`язку з чим мають нести солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг, зокрема, з оплати за послуги централізованого опалення.

Відповідно до вимог ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до наданого позивачем розрахунку сума боргу відповідачів за послуги постачання теплової енергії за період з листопада 2018 року по квітень 2021 року складає 13283,16 грн.

Крім того за період з грудня 2018 року по квітень 2021 року відповідачам нараховані: 1056,26 грн. сума, на яку підлягає збільшенню боргу з урахуванням індексу інфляції, а також 466,43 грн. 3% річних.

Доказів на спростування наявності заборгованості у вищенаведеному розмірі та належного виконання зобов`язання по сплаті за спожиті комунальні послуги, відповідачами надано не було.

При цьому суд вважає неспроможними доводи відповідачів з приводу того, що їх квартира була відключена від системи централізованого опалення шляхом опломбування та вони не користуються послугами позивача, оскільки останніми не надано будь-яких доказів на підтвердження вказаних обставин.

Крім того доводи відповідачів також спростовуються наданими письмовими доказами від Департаменту ЖКГ ММР та Адміністрації Заводського району ММР, відповідно до яких квартира АДРЕСА_3 , не значиться як квартира, яка відключена від централізованого опалення та гарячого водопостачання.

Суд зауважує, що обов`язок доказування покладається на сторін (ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України).

У постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13 Велика Палата Верховного Суду наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.

Пріоритет у доказуванні надається не тому, хто надав більшу кількість доказів, а в першу чергу їх достовірності, допустимості та достатності для реалізації стандарту більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний.

Враховуючи вказані норми матеріального права, суд вважає, що позивач довів невиконання відповідачами обов`язку сплачувати за надані комунальні послуги.

Згідно зі ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином і у встановлений строк, одностороння відмова від зобов`язання не допускається.

У статтях 610, 611 ЦК України закріплено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржниками грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу.

Обов`язковою умовою покладання на боржника передбаченої ч. 2 ст. 625 ЦК України відповідальності є прострочення виконання грошового зобов`язання.

Отже, виходячи з встановлених обставин та враховуючи наведену норму, позивачем правомірно нарахована сума, на яку підлягає збільшенню боргу з урахуванням індексу інфляції, а також 3% річних.

Крім того, вирішуючи питання щодо дотримання позивачем строку позовної давності суд виходить з такого.

Згідно зі ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

У статті 253 ЦК України вказано, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в заінтересованої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином у разі неналежного виконання зобов`язань за договором позовна давність про повернення боргу, повернення яких визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Відповідно до ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Разом з цим 02 квітня 2020 року набрав чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» 30.03.2020 № 540-IX, яким Розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнене пунктом 12 такого змісту: «12. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».

Отже всі строки позовної давності продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу СОVID-19», прийнятої відповідно до ст. 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», на усій території України встановлений карантин з 12 березня 2020 року, який, в подальшому був неодноразово продовжений.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651 на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року.

Отже, починаючи з 02.04.2020 строк позовної давності продовжений на час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (СОVID-19), тобто до 30.06.2023.

Виходячи з вищенаведених положень закону, пропущеною може бути позовна давність лише за вимогами, що виникли до 02.04.2017.

Крім того у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України були доповнені пунктом 19, згідно із Законом України № 2120-IX від 15.03.2022 «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану». Цим пунктом аналогічно було зупинено перебіг позовної давності на весь строк дії воєнного стану.

У зв`язку з чим борг за період з 01.11.2018 року по 30.04.2021 року нарахований в межах строків позовної давності, а відповідно подана відповідачем заява про застосування судом наслідків спливу строку позовної давності задоволенню не підлягає.

З урахуванням викладеного вище позовні вимоги ОКП «Миколаївоблтеплоенерго» про солідарне стягнення заборгованості з відповідачів підлягають задоволенню.

Крім того відповідно до положень ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі по 1514 грн. з кожного.

Керуючись ст. 6, 7, 10, 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву Обласного комунального підприємства «Миколаївоблтеплоенерго» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Товариство з обмеженою відповідальністю «Управляюча компанія «БРИЗ ПРО» про стягнення заборгованості за спожиті послуги з централізованого опалення задовольнити.

Стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Обласного комунального підприємства «Миколаївоблтеплоенерго» борг за послуги з централізованого опалення у розмірі 13283,16 грн.

Стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Обласного комунального підприємства «Миколаївоблтеплоенерго» суму, на яку підлягає збільшенню борг з урахуванням індексу інфляції у розмірі 1056,26 грн. та три відсотки річних у розмірі 466,43 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Обласного комунального підприємства «Миколаївоблтеплоенерго» судовий збір у розмірі 1514,00 грн. з кожного.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: Обласне комунальне підприємство «Миколаївоблтеплоенерго», місце знаходження: м. Миколаїв, вул. Миколаївська, 5А, .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Управляюча компанія «БРИЗ ПРО», місце знаходження: м. Миколаїв, вул. Озерна, буд. 3

Повне судове рішення складено 13.11.2025.

Головуючий суддя І. В. Боброва