Справа № 293/1292/25
Провадження № 2/293/790/2025
УХВАЛА

12 листопада 2025 рокуселище Черняхів

Черняхівський районний суд Житомирської області у складі судді Лось Л.В. розглядаючи позовну заяву ОСОБА_1

до ОСОБА_2

про зміну способу стягнення аліментів

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась з позовом до суду, відповідно до змісту якого просить: постановити рішення, яким змінити спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням Черняхівського районного суду Житомирської області від 05.03.2021 року в цивільній справі №293/1585/20, стягнувши з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошовій сумі в розмірі 7000 (сім) тисяч грн., щомісячно, починаючи стягнення із дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття та на утримання малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в твердій грошовій сумі в розмірі 7000 (сім) тисяч грн., щомісячно, починаючи стягнення із дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття.

30.10.2025 суд у порядку ч. 6 ст. 187 ЦПК України звернувся до Виконавчого органу Черняхівської селищної ради з метою отримання інформації, щодо зареєстрованого місця проживання ОСОБА_2 .

10.11.2025 на адресу суду з Черняхівської селищної ради надійшов лист, згідно якого гр. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , знятий з реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , за власною заявою з 07.02.2022 року.

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суд дійшов висновку про залишення позовної заяви без руху за таких підстав.

Позовна заява повинна відповідати загальним вимогам щодо її форми та змісту, передбаченим ст.ст.175, 177 ЦПК України.

За п.5 ч.3 ст. 175 ЦПК України у позові зазначається виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Однак, в порушення вищевказаної норми позовна заява не відповідає вимогам ст. 175 ЦПК України, зокрема, у позовній заяві відсутній чіткий виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги до відповідача, з зазначенням доказів, що підтверджують вказані обставини.

Так, позивач за змістом позовної заяви зазначає, що сума аліментів яка стягується на утримання дітей сторін є абсолютно недостатньою з урахуванням зростання цін на комунальні послуги, продукти харчування, одяг та оплату інших життєво необхідних товарів та послуг. Однак суду не надає жодних доказів які б вказували на збільшення матеріальних потреб дітей сторін.

За змістом прохальної частини позовної заяви позивачка зазначає бажаний розмір аліментів до стягнення з відповідача в сумі 7000грн на кожну дитину щомісячно.

Проте виклад позовних вимог не містить посилання на документи, що підтверджують обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, передбачених ст. 182 СК України, в тому числі, які підтверджують: стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

За приписами ч.3 ст. 181 СК України, спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

У постанові від 13.02.2019 р. у справі N 152/100/18 Верховний Суд вказав на те, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Право вимагати зміни розміру аліментів шляхом зміни способу їх присудження не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених статтями 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. Отже, Верховний суд притримується позиції, що застосуванню підлягає поряд з ч. 3 ст. 181 СК України, яка передбачає право одержувача аліментів змінити спосіб стягнення аліментів, визначений у рішенні суду, і ч. 1 ст. 192 СК України, що передбачає зміну розміру аліментів та необхідність доведення відповідних обставин зміни. Таким чином, Верховний Суд вказав на необхідність застосування ч. 1 ст. 192 СК України, якщо йдеться про збільшення розміру аліментів шляхом зміни способу їхнього стягнення.

Позивач заявляє вимогу про зміну способу стягнення аліментів з частки доходу платника аліментів на тверду грошову суму, що є фактично і збільшенням розміру аліментів.

Однак, позивач в порушення норм ст.с181, 192 СК України не додаає до матеріалів позову жодних доказів, які б вказували на зміну матеріального стану відповідача та можливість сплати аліментів у більшому розмірі.

За відсутності відомостей про офіційне місце роботи та отримані відповідачем доходи, його матеріальний стан, тощо, суд позбавлений можливості згідно норм закону вставити факт покращення його матеріального становища, що є однією з підстав для зміни способу (розміру) аліментів.

Таким чином, вказані недоліки унеможливлюють відкриття провадження у справі та потребують усунення.

Крім того відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 176 ЦПК України, ціна позову у позовах про стягнення аліментів визначається сукупністю всіх виплат, але не більше ніж за шість місяців.

Проте, у позовній заяві не зазначено ціну позову, а саме не вказано сукупність всіх виплат, але не більше ніж за шість місяців, що вказує на невідповідність позовної заяви нормам ст. 175 ЦК України.

Згідно з ч. 1 ст. 185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175-177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Суд звертає увагу, що право на доступ до правосуддя не є абсолютним, на цьому наголошує і Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях «Голдер проти Великої Британії» від 21.02.1975 року, «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16.12.1992 року. Відтак, в кожному випадку позивач при зверненні до суду із позовом повинен дотримуватися норм процесуального законодавства.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини її основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Враховуючи викладені вище обставини, суд дійшов висновку про залишення позовної заяви без руху з наданням позивачці строку для усунення вказаних в ухвалі недоліків.

Керуючись ст. ст.175,177, 185, 260, 261, 353 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів - залишити без руху.

2. Надати позивачці строк в 7 (сім) днів з дня отримання ним цієї ухвали для усунення недоліків, вказаних в мотивувальній частині ухвали.

3. Роз`яснити позивачу, що у випадку не усунення недоліків позовної заяви, позовна заява буде вважатись неподаною і повернута заявнику.

Інформацію щодо справи учасники справи можуть отримати на офіційному веб порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки: https://cr.zt.court.gov.ua/sud0624/

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Ухвала складена та підписана: 12.11.2025

Суддя Людмила ЛОСЬ