Справа № 454/1386/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 листопада 2025 року Сокальський районний суд Львівської області у складі:

головуючого - судді Адамович М. Я. ,

за участю секретаря Калиш В.О.,

представника позивача адвоката Брона М.В.,

представника відповідача адвоката Панасенко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Сокаль справу за позовом

ОСОБА_1

до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача

Позивач звернувся в суд з даним позовом, на обґрунтування якого зазначив, що відповідачка отримала від нього в борг 336000 євро, про що власноручно написала боргову розписку та зобов`язалася повернути такі до 09.09.2022р.

Дані кошти остання не повернула, вона уникає зустрічей і телефонних розмов з позивачем, а тому він змушений звернутися з позовом про стягнення з останньої цих коштів.

Також, з відповідачки підлягають стягненню 3% річних за період починаючи з 10.02.2022р.

Інші процесуальні дії

Ухвалою суду від 02.05.2024р. в порядку забезпечення позову накладено арешт на грошові кошти відповідачки в межах ціни позову.

Ухвалою суду від 28.10.2025р. відмовлено в зупиненні провадження у справі до набрання законної сили рішенням суду в кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_2 .

Пояснення учасників справи

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з мотивів викладених в позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти розміру заборгованості однак надалі позов визнав у повному обсязі.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Відповідно до змісту розписки від 09.12.2021р., ОСОБА_2 отримала в якості позики від ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 336000 євро, які зобов`язалася повернути до 09.02.2022р. В даній розписці ОСОБА_2 також зазначила, що така складена нею в присутності свідків ОСОБА_3 і ОСОБА_4 , при повному розумінні всіх обставин, добровільно та без впливу важких обставин. Розписка містить особисті підписи від імені ОСОБА_2 та свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .

Оцінка суду

Позивачем ставиться питання про стягнення з відповідачки на його користь 336000євро заборгованості за розпискою та 921520,63грн. 3% річних відповідно до ст.625 ЦК України.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Зазначене відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року № 6-63цс13.

Відповідно до ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно із ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.530ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст.629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст.1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч.4 мт.263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 вересня 2021 року справа № 520/11358/15-ц (провадження № 61-7539св21) зроблено висновок, що «тлумачення статей 1046 та 1047ЦК Українисвідчить, що по своїй суті розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Згідно зі ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок».

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 16січня 2019року у справі № 464/3790/16-ц (провадження №14-465цс18) та від23 жовтня 2019 року у справі № 723/304/16-ц (провадження № 14-360цс19) зазначено, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. З огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої ст.1049 ЦК України, належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення суми коштів у строки, у розмірі та у саме тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

Розписка про отримання коштів на день звернення до суду з позовом перебуває у позикодавця ОСОБА_1 , що свідчить про наявність заборгованості відповідача за такою розпискою та існування в останнього невиконаних зобов`язань за такою розпискою.

Таким чином, розписка містить дані про факт отримання ОСОБА_2 грошових коштів, її зобов`язання повернути ці грошові кошти у визначений термін та на момент звернення з позовом до суду така розписка перебуває у позикодавця.

Оскільки борговою розпискою не встановлено термін повернення коштів, то така заборгованість повинна бути повернута боржником протягом тридцяти днів з дня пред`явлення кредитором вимоги про це, що не виконано відповідачкою.

Надані позивачем докази суд визнає належними та допустимими, достовірними і достатніми, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог заборгованості за розпискою, вони логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для стягнення цієї заборгованості.

Відповідно до ч. 1 ст. 613 ЦПК України кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку.

Відповідач має грошове зобов`язання перед позивачем.

З огляду на те, що відповідач порушив вказане грошове зобов`язання, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до статті 625 ЦК України.

В матеріалах справи міститься розрахунок 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 10.02.2022р. по 10.04.20214рр., з якого вбачається, що такі становлять 921520,63грн.

Суд враховує, що «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України 2003 року доповнено пунктом 18 згідно із Законом № 2120-IX від 15 березня 2022 року, відповідно до якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Враховуючи зазначене, відповідач звільняється від відповідальності за прострочення зобов`язання, передбаченої ст.625 ЦК України, а також від неустойки (штрафу, пені), в період після 24.02.2022р., тобто в період дії правового режиму воєнного стану.

Таким чином, відповідальність, передбачена ст.625 УК України підлягає застосуванню за період з 10.02.2022р. по 23.02.2022р., що становить 14 днів.

Тому, 3% річних, які підлягають стягненню з відповідачки, слід визначити в розмірі 5438,60грн. (1479200грн. (еквівалент розміру заборгованості в національній валюті) х 3% / 100% х 14 днів / 366 днів).

Розподіл судових витрат між сторонами

Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача слід стягнути на користь позивача сплачений ним судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу.

Керуючись ст.ст. 12, 81, 263-265 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 336000 (триста тридцять шість тисяч) євро та 3% річних в розмірі 5438 (п`ять тисяч чотириста тридцять вісім)грн. 60коп.

Стягнути ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 40000 (сорок тисяч) грн. витрат на професійну правничу допомогу та 15140 (п`ятнадцять тисяч сто сорок)грн. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину рішення воно може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

У разі, якщо рішення не було вручена в день його проголошення, пропущений строк може бути поновлено, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня отримання копії рішення суду.

Відомості, які зазначаються в рішенні суду відповідно до п.4) ч.5 ст.265 ЦПК України та не проголошуються, відповідно до ч.2 ст.268 ЦПК України.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 .

Повне судове рішення складено 17.11.2025р.

Головуючий: М. Я. Адамович