І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
м. Лозова Харківської області
Лозівський міськрайонний суд Харківської області в складі:
головуючого - Харабадзе К.Ш.,
за участю секретаря - Діденко І.Ю.,
Справа № 629/6319/25
Номер провадження 2-о/629/156/25
заінтересована особа Адміністрація державної прикордонної служби України
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу про встановлення факту перетину державного кордону України та перебування на території України,
Заявниця звернулася до суду з заявою про встановлення факту перетину державного кордону України та перебування на території України, в обґрунтування якої зазначила, що у листопаді 2021 року виїхала до російської федерації, про перетин кордону заявниці були проставлені відповідні відмітки в її паспорті громадянина України для виїзду за кордон прикордонною службою України та російської федерації. Після початку повномасштабного вторгнення російської федерації, 25.03.2022 заявниця повернулася до України, але у зв`язку з відсутністю прикордонного пропускного пункту на в`їзд в Україну не було проставлено відмітку (штамп) про повернення до України про перетин державного кордону. Відмітка (штамп) про перетин 25.03.2022 пропускного пункту «Логачевка» зі сторони російської федерації наявна. Вказала, що державний кордон України перетинала самостійно, пішки, тому надати будь-які перевізні документи та зазначити свідків, які можуть свідчити про спільний перетин нею кордону України не можливо. Зі сторони України контрольно пропускний пункт не працював. Після перетину державного кордону заявниця самостійно добиралася до м. Куп`янськ на протязі приблизно семи годин, де заночувала у незнайомих людей. Після перетину державного кордону заявниця зателефонувала чоловіку ОСОБА_2 та попрохала знайти перевізника, який в подальшому міг довезти її додому, а саме з м. Куп`янськ Харківської області до сел. Лиманівка Лозівського району Харківської області. 26.03.2022 ОСОБА_3 на автомобілі забрав заявницю з м. Куп`янськ та відвіз в сел. Лиманівка Лозівського району Харківської області. 09.06.2025 на адресу Адміністрації державної прикордонної служби України заявницею направлено листа з проханням внести інформацію про її повернення на територію України з російської федерації до відповідних баз даних. У відповіді на лист Адміністрація державної прикордонної служби України зазначила, що оскільки під час перетинання державного кордону, прикордонний контроль уповноваженими службовими особами Державної прикордонної служби України стосовно заявниці не здійснювався, внесення інформації до бази даних щодо її в`їзду в Україну 25.03.2022 суперечить вимогам законодавства України та не вбачається за можливе. На підставі викладеного просить встановити факт того, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , 25.03.2022 перетнула державний кордон України на в`їзд в Україну та постійно перебуває з 25.03.2022 на території України. Встановлення даного факту необхідне заявниці для реалізації права на отримання грошових виплат та призначення житлової субсидії, тобто реалізацію прав, умовою призначення яких є факт не перебування за кордоном та внесення відомостей про її особу до бази даних «Відомості про осіб, які перетнули державний кордон України, в`їхали на тимчасово окуповану територію України або виїхали з такої території» інформації про перетин нею 25.03.2022 державного кордону України на в`їзд в Україну.
Представник заінтересованої особи Адміністрації державної прикордонної служби України у судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомив. Заяв про розгляд справи за його участі не надав, не подавав письмові пояснення щодо заяви.
Заявниця ОСОБА_1 в судовому засіданні на задоволенні заявлених вимог наполягала у повному обсязі, зазначила, що з листопада 2021 року перебувала в гостях у двоюрідної сестри у м. Москва російської федерації. 25.03.2022 з м. Москва на маршрутці доїхала до пропускного пункту «Логачівка» зі сторони російської федерації. Після чого з пропускного пункту «Логачівка» пішки зайшла на території України, і далі направилася в м. Куп`янськ де заночувала. 26.03.2022 її з м. Куп`янськ, за проханням її чоловіка, на автомобілі «Таврія» зеленого кольору забрав ОСОБА_3 , який відвіз в с-ще Панютине Лозівського району Харківської області. В травні 2022 року вона отримала платіжну картку АТ КБ «ПриватБанк». У зв`язку з тим, що немає інформації про її в`їзд в Україну вона не може скористатися соціальними пільгами, які надає Україна, також вона має право на отримання субсидії на оплату житлово-комунальних послуг.
Допитаний в судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_4 , який є чоловіком заявниці, показав, що з листопада 2021 року його дружина ОСОБА_1 перебувала в гостях у двоюрідної сестри в м. Москва. 25.03.2022 йому зателефонувала дружина, та повідомила, що знаходиться у м. Куп`янськ Харківської області. Він попросив ОСОБА_3 забрати на автомобілі дружину з м. Куп`янськ та привезти додому у с-ще Панютине Лозівського району Харківської області, на що він погодився, та привіз дружину додому.
Допитаний в судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_5 , який є сином заявниці, показав, що з листопада 2021 року його мати перебувала у гостях у двоюрідної сестри на території російської федерації. 26.03.2022 йому зателефонував батько ОСОБА_4 та повідомив, що мати знаходиться вдома. 27.03.2022 він приїхав до батьків додому, де мати йому повідомила, як перетнула кордон. Оскільки не було державної прикордонної служби України, то з м. Куп`янськ її забрав на автомобілі ОСОБА_3 , який привіз її додому у с-ще ОСОБА_6 .
Допитаний в судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_3 , показав, що 25.03.2022 йому зателефонував чоловік заявниці, та попросив забрати його дружину ОСОБА_1 з м. Куп`янськ Харківської області, і привезти додому, на що він погодився. 26.03.2022 діяв зелений коридор, та він з м. Куп`янськ з центру міста, від магазину АТБ, на автомобілі Таврія зеленого кольору, забрав ОСОБА_1 та привіз в с-ще Панютине Лозівського району Харківської області.
Допитаний в судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_7 , який є рідним братом заявника, показав, що з сестрою він мешкає в одному населеному пункті. 27.02.2022 він пішов добровольцем на службу в Збройні Сили України. На той час його сестра ОСОБА_1 знаходилася у м. Москва російської федерації на заробітках по догляду за хворими. Він написав сестрі SMS-повідомлення про те, щоб сестра поверталася додому. Через місяць він прийшов у відпустку та побачився з сестрою.
Вислухавши заявника, свідків, дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку про часткове задоволення заявлених вимог, зважаючи на таке:
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.
Судом встановлено, що заявниця ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України, що підтверджується копією паспорта громадянина України серії НОМЕР_2 виданого Лозівським МРВ УМВС України в Харківській області 4 вересня 1998.
Згідно витягу з реєстру Лозівської територіальної громади, сформованого 31.07.2025, ОСОБА_1 з 22.03.1996 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно виписки з розпорядження про призначення пенсії від 23.07.2025, ОСОБА_1 перебуває на обліку у відділі обслуговування громадян №14 (сервісний центр) головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області з 20.05.2010 по теперішній час і одержує пенсію за віком у розмірі 3323 грн.
Як вбачається зі скріншоту з додатку «Дія», 09.01.2025 заявниця ОСОБА_1 подавала заявку на виплату одноразової грошової допомоги в рамках програми «Зимова єПідтримка». Однак у виплаті відмовлено, у зв`язку з тим, що за даними Державної прикордонної служби заявниця виїхала за межі України, тому не може скористатися послугою.
09.06.2025 заявниця звернулася із заявою до Державної прикордонної служби України про внесення інформації про її повернення 25.03.2022 на територію України з російської федерації до відповідних баз даних.
Як вбачається з листа Адміністрації державної прикордонної служби України від 13.06.2025, ОСОБА_1 на її звернення було роз`яснено, що оскільки під час перетинання нею державного кордону прикордонний контроль уповноваженими особами Державної прикордонної служби України стосовно неї не здійснювався, внесення інформації до Бази даних щодо її в`їзду в Україну 25.03.2022 суперечить вимогам законодавства України та не вбачається за можливе.
Як вбачається з паспорта громадянина країни для виїзду за кордон серії НОМЕР_3 , виданого на ім`я ОСОБА_1 05.02.2018, орган, що видав 6346, ОСОБА_8 25.03.2022 виїхала з території російської федерації та кордон перетинала на контрольному пункту в`їзду виїзду «Логачевка»
На підтвердження перетину державного кордону України на в`їзд в Україну 25.03.2022 та перебування на території України заявницею було надано: виписку з карткового рахунку ОСОБА_9 в АТ КБ Приватбанк за період з 01.05.2022 по 10.07.2025; медичну документацію, згідно яких 27.09.2023, 10.07.2025 ОСОБА_1 зверталася до сімейного лікаря КНП «Лозівський центр первинної медико-санітарної допомоги» Лозівської міської ради Харківської області лікарем ОСОБА_10 , 05.10.2023 - до лікаря уролога ОСОБА_11 , 28.09.203 проходила ультразвукове дослідження у лікаря ОСОБА_11 , 29.09.2023 зверталася до медичної лабораторії INVIVO для здачі аналізів; 10.07.2025 ОСОБА_1 укладено декларацію №001-НЗМ5-5210 з лікарем який надає первинну медичну допомогу - ОСОБА_10 .
Можливість встановлення факту перетину державного кордону України з російською федерацією в адміністративному (не судовому) порядку на час розгляду справи відсутня.
Згідно ст.1 Закону України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України" громадянин України має право виїхати з України, крім випадків, передбачених цим Законом, та в`їхати в Україну.
Слід зазначити, що з 24.02.2022 в України на підставі указу Президента України №64/2022 введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався і триває донині.
Відповідно до розпоряджень Кабінету Міністрів України від 13.03.2020 №228-р «Про тимчасове закриття деяких пунктів пропуску через державний кордон та пунктів контролю» та від 26.02.2022 №188-р «Про тимчасове закриття деяких пунктів пропуску через державний кордон та пунктів контролю» тимчасово закрито пункти пропуску (пункти контролю) через державний кордон з російською федерацією та республікою білорусь.
Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 №57, передбачено, що відомості про особу до бази даних «Відомості про осіб, які перетнули державний кордон України, в`їхали на тимчасово окуповану територію України або виїхали з такої території» вносяться інспекторами прикордонної служби безпосередньо під час перетинання державного кордону особою.
Відповідно до п.69 Положення про порядок призначення житлових субсидій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.1995 р. № 848, житлова субсидія на оплату житлово-комунальних послуг, витрат на управління багатоквартирним будинком призначається з місяця звернення за її призначенням до дати закінчення опалювального сезону і розраховується: на опалювальний сезон - з 1жовтня по 30 квітня; на неопалювальний сезон - з 1 травня по 30 вересня.
Відповідно до пункту 3 Положення житлова субсидія є безповоротною адресною державною соціальною допомогою вразливим споживачам житлово-комунальних послуг мешканцям домогосподарств, що проживають в житлових приміщеннях (будинках) і не можуть самотужки платити за житлово-комунальні послуги, оплачувати витрати на управління багатоквартирним будинком.
Підпунктом 3 пункту 14 Положення передбачено, що житлова субсидія не призначається (у тому числі на наступний період), якщо: такі особи перебували за кордоном сукупно більше 60 днів.
Згідно із ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Тлумачення ч. 1 ст. 293 ЦПК України свідчить, що суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, з метою підтвердження наявності або відсутності таких фактів.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 1 постанови від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в спорах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та іншої мети - ні.
Приписами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків … має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Відповідно до ст. 13 Конвенції кожна людина, права і свободи якої, викладені у цій Конвенції, порушуються, має ефективний засіб захисту у відповідному національному органі.
Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, в судовому засіданні досліджено кожний доказ, наданий стороною на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про практику застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції»).
Згідно висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у рішенні у справі «Бочаров проти України» суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (рішення у справі «Салман проти Туреччини»).
При вирішенні даного цивільно-правового спору суд також враховує, що одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Суд вважає за необхідне зазначити, що ця позиція ґрунтується, в тому числі, на рішенні Конституційного Суду України від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004 у справі № 1-33/2004.
Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів, показаннями свідків.
За змістом ст.ст.77-79 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
В пункті 27 постанови №2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції " роз`яснено, що виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.
Як встановлено при розгляді справи, встановлення даного факту заявниці необхідно для реалізації права на отримання грошових виплат та призначення житлової субсидії.
Встановлення цього факту не суперечить чинному законодавству України і не порушує чиїх-небудь прав або охоронюваних законом інтересів.
Таким чином, суд, в сукупності письмових документальних матеріалів, наданих заявником на підтвердження заявлених вимог про встановлення факту перетину державного кордону України з російською федерацією, проаналізувавши відповідне законодавство, з урахуванням наявних доказів по справі та подальшого належного виконання судового рішення, з урахуванням принципу юридичної визначеності, - вважає, що в судовому засіданні з урахуванням показів свідків знайшов своє підтвердження факт, що ОСОБА_1 дійсно перетнула державний кордон України на в`їзд в Україну шляхом перетину кордону російської федерації через контрольний пункт в`їзду-виїзду «Логачевка», та з 26.03.2022 постійно перебуває на території України, а отже заява є законною та обґрунтованою, та підлягає частковому задоволенню.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 76, 81, 89, 141, 259, 264, 265,268 ЦПК України, суд
Заяву ОСОБА_1 задовольнити частково.
Встановити факт того, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , 26.03.2022 перетнула державний кордон України на в`їзд в Україну та постійно перебуває з 26.03.2022 на території України.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.
заявник ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване та фактичне місце проживання за адресою: АДРЕСА_1
Суддя Карина ХАРАБАДЗЕ