Справа № 214/7641/25
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

17 листопада 2025 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого - судді Гриня Н.Г.

за участю секретаря - Гайдученко С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу №214/7641/25 за позовом ОСОБА_1 в інтересах якого діє адвокат Суботін Геннадій Геннадійович до Товариства з обмеженою відповідальністю «ХРД-БУД» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, відшкодування за невикористану відпустку,-

ВСТАНОВИВ:

05.08.2025 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ХРД-БУД» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, відшкодування за невикористану відпустку, який в подальшому був уточнений, в якому просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість по заробітній платі у сумі 189 499,81 грн; компенсацію у зв`язку з порушенням установлених строків виплати заробітної плати станом на 28.08.2025 у сумі 7001,46 грн; компенсацію за невикористані дні відпустки у сумі 34248,94 грн; середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з часу звільнення 28.04.2025 по 28.08.2025 у сумі 167 485,44 грн, а також судові витрати.

В обґрунтування позову зазначено, що позивач ОСОБА_1 з 18.12.2023 працював на посаді прохідника з повним робочим днем у підземних умовах в Товаристві з обмеженою відповідальністю «ХРД-БУД» відповідно до наказу №15/12/15-к від 15.12.2023. У зв`язку із припиненням виплати заробітної плати відповідачем, позивач вирішив припинити трудові відносини з відповідачем і 28.04.2025 був звільнений за угодою сторін згідно п. 1 ст. 36 КЗпП України, що підтверджується наказом №52к/тр про припинення трудового договору (контракту) від 28.04.2025 та відповідним записом у трудовій книжці позивача.

Однак, всупереч вимогам ст.ст.47, 116 КЗпП України відповідач не повідомив позивача про нараховані суми, та не здійснив з позивачем розрахунок. За час перебування позивача у трудових відносинах з відповідачем, роботодавцем не здійснювалась виплата заробітної плати та інших виплат у повному обсязі з квітня 2024 року. Заборгованість із заробітної плати та інших виплат за період з січня 2025 по 27.04.2025 становить 189 499,81 грн., з них 68800,00 грн. добові, та підтверджується наданими відповідачем довідками про нараховану заробітну плату та нарахування добових. Звертає увагу суду, що заборгованість із виплати заробітної плати є системним явищем на даному підприємстві.

Крім того, у період з 14.04.2025 по 27.04.2025 позивач перебував на лікуванні, що підтверджується медичними висновками №ХРММ-ТВ45-ВМ7К-ЕХ7М від 14.04.2025, №7СМВ-8Е9Н-898С-С6СР від 18.04.2025, №Т4ЕА-7А6Р-Е9ВМ-ЕВМ6 від 23.04.2025, №НХТ4-5Т2Х-СМ86-6584 від 25.04.2025, однак у розрахунковому листі за квітень 2025 не вказано кількості днів, за які нараховано таку оплату.

Позивач звертався до відповідача з вимогою надати розрахунок та сплатити належні суми, однак такі звернення позивача були проігноровані. Таким чином, обов`язок щодо проведення повного розрахунку чинним законодавством України покладено виключно на роботодавця, більш того, даний обов`язок у останнього виникає автоматично з його прийняттям заяви працівника про звільнення та винесення відповідного наказу.

За затримку розрахунку при звільненні передбачена відповідальність відповідно до ст. 117 КЗпП України, якою визначено, що у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. Відповідно до ч. 2 ст. 117 КЗпП України, при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Крім того, позивач зазначає, що має 27 днів відпустки, за яку при звільненні мав отримати від роботодавця компенсацію.

Звертає увагу суду, що в наданій відповідачем «Особовій картці працівника» (форма №П-2), у розділі V.Відпустки, відомості про надання відпусток позивачу за період його роботи на підприємстві - з 18.12.2023, взагалі відсутні. Виходячи з наданих відповідачем відомостей про нараховану позивачу заробітну плату, компенсація за невикористані відпустки (без утримання податків) складає 34 248,96 грн.: 11180,12+80513,51+54228,57+31735,40+47428,59+13304,32+48583,86+47689,43+30494,462995,04/365=1 268,48*27. Вказаний розрахунок проведено відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100 (далі Постанова №100).

Крім того, позивач посилається на те, що він має право на стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 29 квітня 2025 року, тобто з дня, наступного за днем звільнення, по день фактичної виплати. При цьому, позивачем наведено такий розрахунок станом на 28 серпня 2025, тобто по день подання уточненої позовної заяви, оскільки порушення строків триває і наразі та позивачу невідома кінцева дата порушення його прав відповідачем.

Зазначає, що вказана відповідачем у довідці про середньоденний заробіток, кількість робочих днів відповідача у березні 2025 року не відповідає дійсності та не узгоджується з іншими відомостями зокрема графіком роботи позивача та табелем за березень 2025 року, а тому і розмір середньоденного заробітку не відповідає розміру, що вказаний відповідачем у цій же довідці. На підставі наявних даних надав розрахунок середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати: 1925,12 грн. (середньоденна заробітна плата позивача) * 87 днів (квітень 2025 року - 2 дні (починаючи з 29 квітня 2025 року включно); травень 2025 року - 22 дні; червень 2025 року - 21 день; липень 2025 року - 23 дні; серпень 2025 року 19 днів (до дати подання цього уточненого позову, тобто до 28 серпня 2025 року) = 167 485,44 грн.

У зв`язку з порушенням установлених строків виплати заробітної плати підприємства, установи і організації всіх форм власності мають нараховувати працівникам компенсацію. Оскільки уточнена позовна заява подається до суду в серпні 2025 року, то розмір компенсації за не виплату своєчасно сум, належних позивачу при звільненні на дату подання уточненої позовної заяви становить 7 001,46 грн.: -за січень 2025 року: 1.008 (Лютий 2025) * 1.015 (Березень 2025) * 1.007 (Квітень 2025) * 1.013 (Травень 2025) * 1.008 (Червень 2025) * 0,998 (Липень 2025) = 1,049921 = 5,0% Сума компенсації (до оподаткування): 43200,00 * 5,0% = 2 160,00 грн.

-за лютий 2025 року: 1.015 (Березень 2025) * 1.007 (Квітень 2025) * 1.013 (Травень 2025) * 1.008 (Червень 2025) * 0,998 (Липень 2025) = 1,041588 = 4.2% Сума компенсації (до оподаткування): 38 387,44 ? 4.2% = 1 612,27 грн. -за березень 2025 року: 1.007 (Квітень 2025) * 1.013 (Травень 2025) * 1.008 (Червень 2025) * 0,998 (Липень 2025) = 1,026195 = 2.6% Сума компенсації (до оподаткування): 75 448,94 * 2.6% = 1 961,67 грн. -за квітень 2025 року: 1.013 (Травень 2025) * 1.008 (Червень 2025) * 0,998 (Липень 2025) = 1,019062 = 1,9% Сума компенсації (до оподаткування): 32 462,43 * 1,9% = 616,79 грн. -за квітень 2025 року компенсація за невикористані дні відпустки: 1.013 (Травень 2025) * 1.008 (Червень 2025) * 0,998 (Липень 2025) = 1,019062 = 1.9% Сума компенсації (до оподаткування): 34 248,96 * 1,9% = 650,73 грн. Таким чином, позивач має право на середній заробіток за час затримки виплати компенсації за невикористану відпустку та заробітної плати, як це передбачено ч. 1 ст. 117 КЗпП України, з урахуванням того, що вказані суми йому не виплачені.

Крім того, позивач зазначає, що докази на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу, які він має сплатити у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції, будуть подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду разом із заявою про розподіл судових витрат у відповідності до вимог ч. 8 ст. 141 ЦПК України. Небажання відповідача добровільно виплатити заборговану заробітну плату позивач розцінює як порушення свого права. Тому змушений звернутися за захистом прав та законних інтересів до суду.

Ухвалою суд від 06 серпня 2025 року справу прийнято до провадження в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін та витребувано докази у справі.

На виконання ухвали суду від 06 серпня 2025 року, витребувана від ТОВ «ХРД-БУД» інформація до суду надійшла 12.08.2025 року.

Відповідач, який належним чином повідомлявся про відкриття провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, не скористався своїм правом та не направив до суду відзив на позовну заяву.

Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що згідно до трудової книжки, позивач ОСОБА_1 з 18.12.2023 працював на посаді прохідника з повним робочим днем у підземних умовах в Товаристві з обмеженою відповідальністю «ХРД-БУД» (а.с.8).

Відповідно Наказу №15/12/15-к від 15.12.2023 року ОСОБА_1 звільнений за власним бажанням за угодою сторін на підставі п.1 ст. 36 КЗпП України (а.с.8 зворот).

Відповідачем Товариством з обмеженою відповідальністю «ХРД-БУД» надана довідка, щодо нарахування добових прохіднику ОСОБА_1 за період з 01.01.2024 по 28.04.2025 було нараховано і виплачено добових в сумі 282 801,00 грн на карту для виплат з розрахункового рахунку ТОВ «ХРД-БУД» (а.с.34).

Крім того, відповідно до довідки Товариства з обмеженою відповідальністю «ХРД-БУД» від 11.08.2025 про нарахувану заробітку плату ОСОБА_1 за період з 01.04.2024 по 31.03.2025 зазначено: нараховано всього: 462 995,04 грн, в тому числі травень 2024 - 80513,51 грн в т.ч. лікарняні 9882,46 грн, грудень 2024 в т.ч. лікарняні 6973,15 грн (а.с.35).

Однак суд ставиться критично щодо наданих відповідачем відомомстей про нараховану заробітку плату та нарахування добових, виходячи з наступного.

В розрахункових листах відомомсті про нарахування та виплату добових взагалі відсутні, а виплати, що проводились у спірний період не містять відомомстей про період, за який вони здійснені та з чого вони складаються.

Крім того, у період з 14.04.2025 по 27.04.2025 позивач перебував на лікарняному, що підтверджується медичними висновками №XPMM-TB45-BM7K-EX7M від 14.04.2025, №HXT4-5T2X-CM86-6584 від 25.04.2025 (а.с.10,11), однак у розрахунковому листі за квітень 2025 не вказано кількості днів, за які нараховано таку оплату.

З наданих суду доказів вбачається, що відповідач не провів розрахунок з позивачем в строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, та фактично повний розрахунок з позивачем відповідач не провів на час розгляду справи.

Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з вимогами ч. ч. 1-3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Приписами ч. ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Приписами ч. 1 ст.76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися не припущеннях.

Звернувшись до суду, позивач просить, зокрема, стягнути з відповідача заборгованість по невиплаченій заробітній платі у розмірі 189499,81 грн.

Спірні відносини між сторонами виникли з підстав того, що при звільненні позивача розрахунок з ним своєчасно не проведено.

Заборгованість розрахована позивачем самостійно шляхом аналізу довідки про заробітну плату.

Відповідно до ст.43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею. Кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Відповідно до частини 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно зі ст.117 КЗпП України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за 6 (шість) місяців.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 20 постанови № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи до дня постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Рішенням Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року у справі №1-5/2012 вирішено, що в аспекті конституційного звернення положення ч.1 ст.233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями ст.ст.116 , 117 , 237-1 цього кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався.

Згідно ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати ( основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні ) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, обов`язок щодо проведення повного розрахунку чинним законодавством України покладено виключно на роботодавця, більш того, даний обов`язок у останнього виникає автоматично з його прийняттям заяви працівника про звільнення та винесення відповідного наказу.

Факту наявності заборгованості заробітної плати відповідачем не спростовано, заперечень щодо суми такої заборгованості перед позивачем станом на день ухвалення рішення суду не подано.

Виходячи з наведеного, беручи до уваги, що позивач дійсно перебував у трудових відносинах із відповідачем, яким позивачу нараховано, однак, не виплачено у передбачені законом строки заробітну плату, допустимих доказів на підтвердження факту відсутності заборгованості заробітної плати за оспорюваний період відповідачем не надано, відтак суд приходить до висновку, що вимога позивача в частині стягнення заробітної плати у розмірі 189499,81 грн є обґрунтованою та підлягає до задоволення.

Розглядаючи позовні вимоги ОСОБА_1 в частині стягнення з ТОВ «ХРД-БУД» суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд приходить до наступних висновків.

За затримку розрахунку при звільненні передбачена відповідальність відповіднодо ст.117 КЗпП України, якою визначено, що у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки подень фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

За позицією позивача відповідачем несвоєчасно проведено розрахунок, оскільки нараховані суми складових заробітку не виплачені в день звільнення, тобто 28.04.2025, тому відповідач повинен понести відповідальність, передбачену ст. 117 КЗпП України за період з 29.04.2025, тобто з дня, наступного за днем звільнення,по день фактично виплати.

Із змісту ст.117 КЗпП України вбачається, що у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, викладеної у справі № 6-64цс13, згідно із ч. 1 ст.117КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України.

Відповідно до постанови Великої Палати Верховного суду від 08 лютого 2022 року, справа № 755/12623/19, провадження № 14-47цс21, середній заробіток за статтею 117 КЗпП України за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, який нараховується у розмірі середнього заробітку і спрямований на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій) та є своєрідною санкцією для роботодавця за винні дії щодо порушення трудових прав найманого працівника. Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не входить до структури заробітної плати.

Водночас, середній заробіток за час затримки розрахунків при звільнення це відновлення роботодавцем за порушення норм трудового законодавства, яка розраховується у відповідності до пункту першого розділу першого Постанови Кабінету Міністрів України №100 від 08 лютого 1995 року «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати».

Отже, за змістом норм чинного законодавства середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою (винагородою, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу), а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою у розумінні статті 2 Закону України «Про оплату праці», тобто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не входить до структури заробітної плати, а є спеціальним видом відповідальності роботодавця за порушення трудових прав працівника, отже строк пред`явлення до суду позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу обмежується трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Згідно довідки ТОВ «ХРД-БУД» про середньоденний заробіток, вбачається, що розмір середньоденного заробітку складає 1811,88 грн, з розрахунку 61603,94:34=1811,88 грн, де З.П. 61603,94 за лютий юерезень 2025, де 34 дні - відпрацьований час за лютий - березень 2025.

Розмір середньомісячного заробітку складає - 37143,54 грн, з розрахунку: 1811,88*20,5=37143,54 грн, де 1811,88 грн - середньоденна заробітна плата; 20,5 дн. - середньомісячний баланс за лютий - березень 2025 (а.с.36).

Однак, суд ставиться критично, щодо вказаних відповідачем у довідці про середньоденний заробіток, кількісті робочих днів позивача у березні 2025 року, що не узгоджується з іншими відомостями зокрема графіком роботи позивача та табелем за березень 2025 року, а тому і розмір середньоденного заробітку не відповідає розміру, що вказаний відповідачем у цій же довідці.

Як встановлено, станом на день ухвалення рішення у справі фактичний розрахунок відповідачем з позивачем не проведено.

Представником позивача в уточненому позові був здійснений власний розрахунок середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати з урахуванням наданої відповідачем довідки середньоденної заробітної плати, а саме: 1925,12 грн. (середньоденна заробітна плата позивача) * 87 днів (квітень 2025 року - 2 дні (починаючи з 29 квітня 2025 року включно); травень 2025 року - 22 дні; червень 2025 року - 21 день; липень 2025 року - 23 дні; серпень 2025 року 19 днів (до дати подання цього уточненого позову, тобто до 28 серпня 2025 року) = 167 485,44 грн, суд приймає його до уваги, відповідач заперечень не надав, суму не спростував.

Середньоденна заробітна плата позивача, обчислена відповідно до Постанови №100, становить 1 925,12 грн. (кількість робочих днів у лютому 2025 року 13 (згідно розрахункового листка та графіка роботи, оскільки табель за лютий 2025 року відповідачем не надано), у березні 2025 року 19 (згідно табеля за березень 2025 та графіка роботи).

Враховуючи вищевказане, приймаючи до уваги розрахунок позивача, суд вважає за можливе здійснити власний розрахунок середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати за період з 29.04.2025 по день ухвалення рішення.

Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні обраховується наступним чином: 1925,12 грн (середньоденна заробітна плата позивача)* 145 днів (квітень 2025 року - 2 дні; травень 2025 року - 22 дні; червень 2025 року - 21 день; липень 2025 року - 23 дні; серпень 2025 року 21 день; вересень 2025 року - 22 дні, жовтень 2025 року - 23 дні, листопад 2025 року - 11 днів (по день ухвалення цього рішення, тобто по 17.11.2025) = 279142,40 грн.

Враховуючи ч. 1 ст. 117 КЗпП України, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а саме за період з 29.04.2025 по день ухвалення рішення, складає 279142,40 грн (145 днів х 1925,12 грн).

У зв`язкуз викладеним суд дійшов переконливого висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 279142,40 грн, а отже позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Крім того, позивач зазначає, що має 27 днів відпустки, за яку при звільненні мав отримати від роботодавця компенсацію.

До того ж, як зазаначає позивач в уточненому позові, що в наданій відповідачем «Особовій картці працівника» (форма №П-2), у розділі V відпустки, відпомості про надання відпусток позивачу за період його роботи на підприємстві з 18.12.2023 взагалі відсутні.

Таким чином, з наданих відповідачем відомомстей про нараховану позивачу заробітку плату, компенсація за невикористані дні відпустки (без утримання податків) складає 34248, грн, з розрахунку наданого строною позивача: 1118,12+80513,51+54228,57+31375,40+47428,59+13304,32+48583,86+47689,43+30494,46+2995,04/365=1 268,48*27.

Відповідно до абзацу першого пункту 2 Розділу ІІ Порядку обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток, надання матеріальної (грошової) допомоги або виплати компенсації за невикористані відпустки проводиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки, надання матеріальної (грошової) допомоги або виплати компенсації за невикористані відпустки.

Згідно з абзацом першим пункту 7 Розділу ІV Порядку обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток або компенсації за невикористані відпустки проводиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців або за фактично відпрацьований період (розрахунковий період) на відповідну кількість календарних днів розрахункового періоду. Із розрахунку виключаються святкові та неробочі дні, встановлені законодавством. Отриманий результат множиться на число календарних днів відпустки.

Таким чином, на дату звільнення сума компенсації позивачу за невикористану відпустку становить: 34248, 96 грн, яку підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Щодо позовної вимоги ОСОБА_1 про стягнення з ТОВ «ХРД-БУД» компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 4 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але невиплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів)на індекс інфляції в період не виплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться) (ст. 3 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати").

Відповідно до п. 4 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року N 159, сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом.

Стороною позивача проведено розрахунок компенсації з січня 2025 року по день подання уточненої позовної заяви. Розмір компенсації складає 7001,46 грн.

Суд, перевіривши розрахунок, який проведено відповідно до Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, дійшов висновку про його обґрунтованість.

Відповідачем не надано суду належних і достатніх доказів щодо виплати заборгованістю із заробітної плати.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що з ТОВ «ХРД-БУД» на користь позивача слід стягнути суму компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати у розмірі 9238,94 грн по день ухвалення цього рішення, а тому позовні вимоги позивача в цій частині підлягають задоволенню.

Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У суду відсутні будь-які відомості щодо погашення заборгованості із заробітної плати відповідача перед позивачем станом на момент ухвалення рішення.

Оскільки відповідач не спростував доводи викладені позивачем, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги.

Відповідно до п.п.2,4 ч.1 ст.430 ЦПК України необхідно допустити негайне виконання рішення суду в межах платежу за один місяць з присудженої заборгованості по заробітній платі.

Що стосується вимоги представника позивача щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу, суд зазначає наступне.

Згідно ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

До позовної заяви долучено свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю, ордер на надання правничої допомоги (а.с.21,22).

Педставник позивача ОСОБА_1 адвокат Суботін Г.Г. в позовній заяві посилався на те, що докази на підствердження розміру витрат на професійну правничу допомогу, які позивач має сплатити у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції, будуть подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду разом із заявою про розподіл судових витрат у відповідності до вимог ч.8 ст.141 ЦПК України.

Як передбачено ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

З огляду на вищевикладене суд приймає вказану заяву.

Згідно з ч. 1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивач відповідно до п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільнений.

Враховуючи, що позовні вимоги задоволені судом в повному обсязі, з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати за позовні вимоги про стягнення заборгованості по заробітній платі та компенсації за невикористану відпустку в розмірі 5121,3 грн(1% від суми задоволених позовних вимог), оскільки позивач під час звернення до суду був звільнений від сплати судового збору на підставі п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір».

На підставі викладено, керуючись ст. 43 Конституції України, ст. 23 ЦК України, ст.ст. 94, 115, 116, 117, 237-1 КЗпП України, ст.ст.1,21 Закону України «Про оплату праці», Порядку обчислення середньої заробітної плати,з атвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, керуючись ст. ст. 141, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України суд, -

УХВАЛИВ:

позовні вимоги ОСОБА_1 в інтересах якого діє адвокат Суботін Геннадій Геннадійович до Товариства з обмеженою відповідальністю «ХРД-БУД» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, відшкодування за невикористану відпустку - задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ХРД-БУД» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі у сумі 189 499,81 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ХРД-БУД» на користь ОСОБА_2 компенсацію у зв`язку з порушенням установлених строків виплати заробітної плати станом на день ухвалення рішення у сумі 9238,94 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ХРД-БУД» на користь ОСОБА_1 компенсацію за невикористані дні відпустки у сумі 34 248,96 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ХРД-БУД» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період, з часу звільнення 28.04.2025 по день ухвалення рішення у сумі 279 142,40 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ХРД-БУД» на користь держави судовий збір у розмірі 5121,30 грн.

У відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.

Як передбачено ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів після проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про сторони:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ХРД-БУД», , місцезнаходження: 26223, Кіровоградська область, Новоукраїнський район, с. Смоліне, вул. Казакова, буд. 39.

Суддя Н.Г. Гринь