Справа №463/6956/25
Провадження №2/463/2056/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2025 року Личаківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді: Стрепка Н.Л.,

з участю секретаря судових засідань: Онишкевича О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

встановив:

позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс» заборгованості за договором №4285032 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 10 січня 2024 року станом на 26 серпня 2024 року у розмірі 43875 гривень, яка складається з: 6500 гривень заборгованість за кредитом, 37375 гривень заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п. 1.4 кредитного договору за ставкою 2,5% за кожен день користування кредитом (912,5% річних) за період з 10 січня 2024 року по 26 серпня 2024 року включно; а також судових витрат у розмірі 2422,4 гривень та 10000 гривень витрат на правову допомогу.

Позов мотивує тим, що 10 січня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» та відповідачем укладено кредитний договір №4285032 у формі електронного документа з використанням електронного підпису, строком на 360 днів зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,5% від суми кредиту за кожен день користування. Позивач зазначає, що свої зобов`язання за кредитним договором первісний кредитор виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитним коштами на умовах передбачених договором. При цьому, відповідач не надавав своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. 26 серпня 2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» укладено договір відступлення права вимоги №26/08/2024, відповідно до умов якого, до позивача перейшло право вимоги за договором №4285032 від 10 січня 2024 року. Позивач вказує, що у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов Кредитного договору, станом на 28 червня 2023 року утворилась заборгованість за кредитним договором у розмірі 43875 гривень, яка складається з: 6500 гривень заборгованість за кредитом, 37375 гривень заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п. 1.4 кредитного договору за ставкою 2,5% за кожен день користування кредитом (912,5% річних) за період з 10 січня 2024 року по 26 серпня 2024 року включно.

В обґрунтування позовних вимог посилається на додані до позовної заяви письмові докази, які підтверджують право вимоги до відповідача та розмір заборгованості останнього. Як на підставу задоволення вимог вказує на положення ст.ст. 509, 525, 526, 527, 530, 598, 599, 610, 615, 625, 629, 1050, 1054 ЦК України, ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію».

Матеріали позову надійшли до Личаківського районного суду м. Львова через систему «Електронний суд» 30 липня 2025 року, автоматизованою системою документообігу суду для розгляду таких було визначено суддю Стрепка Н.Л.

Ухвалою суду від 1 серпня 2025 року позов прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Крім того, вказаною ухвалою суду витребувано в Акціонерного товариства «УНІВЕРСАЛ БАНК» (04114, м. Київ, вул. Автозаводська, 54/19): інформацію про те, чи було емітовано на ім`я ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) платіжну карту № НОМЕР_2 ; виписку про рух грошових коштів карткового рахунку відкритого до платіжної карти № НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за період з 10 січня 2024 року по 15 січня 2024 року з відображенням часу зарахування коштів; інформацію про номер телефону, на який відправляється інформація про підтвердження здійснення операцій (фінансовий номер телефону) за платіжною карткою № НОМЕР_2 в період з 10 січня 2024 року по 15 січня 2024 року.

12 серпня 2025 року від АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» на виконання вказаної вище ухвали суду надійшла витребувана інформація.

Представник позивача адвокат Руденко К.В., який діяв на підставі довіреності від 26 лютого 2024 року, в судове засідання не з`явився, в позові, а також в клопотанні, яке надійшло на адресу суду 1 жовтня 2025 року, просив розгляд справи здійснювати у відсутності сторони позивача, позов підтримує в повному обсязі, у випадку неявки відповідача відносно ухвалення заочного рішення не заперечував.

Відповідач в судові засідання 9 жовтня 2025 року та 13 листопада 2025 року не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час і місце їх проведення, про причини неявки суду не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи не подав, явку представника не забезпечив.

За таких обставин, відповідно до ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе провести судове засідання у відсутності сторін у справі та ухвалити заочне рішення на підставі доказів, які знаходяться в матеріалах справи.

У зв`язку з неявкою сторін відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані у справі докази, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судовим розглядом встановлено, що 10 січня 2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» та відповідачем укладено договір №4285032 про надання коштів на умовах споживчого кредиту у розмірі 6500 гривень строком на 350 днів зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,5% від суми кредиту за кожен день користування (912,5% річних).

Первісним кредитором було перераховано грошові кошти в сумі 6500 гривень на банківську карту № НОМЕР_3 , що належить відповідачу, що ним вказано в договорі, що в свою чергу слугує доказом того, що відповідач прийняв пропозицію отримання кредиту.

Перерахування відповідачу коштів згідно з вказаним вище договором і відповідно отримання останнім кредитних коштів підтверджується листом ТОВ «Універсальні платіжні рішення» ТОВ «УПР» від 28 серпня 2024 року №2203-2808 та випискою про рух коштів по рахунку відповідача, яка надана АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» .

28 серпня 2024 року укладено договір факторингу №26/08/2024, відповідно до умов якого ТОВ «Лінеура Україна» відступило право вимоги, а ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» набуло право вимоги за договором №4285032 від 10 січня 2024 року про надання коштів на умовах споживчого кредиту, укладеного між ТОВ «Лінеура Україна» та відповідачем.

Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору факторингу №26/08/2024 від 28 серпня 2024 року, позивач набув грошової вимоги до відповідача у сумі 43875 гривень, яка складається з: 6500 гривень заборгованість за кредитом, 37375 гривень заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п. 1.4 кредитного договору за ставкою 2,5% за кожен день користування кредитом (912,5% річних) за період з 10 січня 2024 року по 26 серпня 2024 року включно. Крім того, розмір вказаної заборгованості підтверджується розрахунком заборгованості поданим позивачем.

Зі сторони відповідача будь-яких заперечень з приводу отримання кредиту по вищеописаному договору не надходило.

Угода, в якій відбувається заміна однієї зі сторін, є уступкою права вимоги. Факторинг (фінансування під відступлення права грошової вимоги), у якому відбувається заміна кредитора, є різновидом таких угод. Тобто, факторинг - це комплекс кредитно-фінансових операцій з продажу боргових прав одного підприємства іншому суб`єкту фактору за плату (ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»).

Фактором можуть виступати банки, інвестиційні та кредитні організації, що мають ліцензію на надання кредитів іншим особам під відсотки. Поняттю продаж боргових прав тотожні поняття «продаж дебіторської заборгованості» та «продаж прав боргових вимог».

Таким чином, факторинг (фінансування під відступлення права грошової вимоги), відповідно до ст. 1077 ЦК України, є операцією, у якій одна сторона (фактор) передає (або зобов`язується передати) кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає (або зобов`язується відступити) факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ст. 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу.

Відповідно до ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним.

Зі змісту вказаної норми вбачається, що виконання боржником грошового зобов`язання фінансовому агенту (фактору) звільняє його від виконання зобов`язань перед клієнтом (первісним кредитором) лише у випадку, коли оплата здійснена з дотриманням правил цієї статті, визначених як частиною першою, так і частиною другою.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. (ч. 1 ст. 612 ЦК України.

Згідно зі ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно положень частини першої статі 530 ЦК України, якщо у зобов`язані встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В порядку ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позичальник має право оспорювати договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. (ч. 1 ст. 1051 Цивільного кодексу України)

При цьому, за змістом ч. 2 ст. 1051 ЦК України при укладенні договору позики в письмовій формі (крім випадків укладення його під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини) безгрошовість такого договору не можу ґрунтуватись на поясненнях свідків, а може бути підтверджена лише належними та допустимими доказами. (ч. 2 ст. 58, ст. 59 ЦПК України).

Зважаючи на встановлені обставини, суд приходить до висновку, що правова природа договору та визначені в договорі істотні умови договору не суперечать принципу добросовісності і його наслідком не є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду відповідача, в той же час неможливість виконання грошового зобов`язання не звільняє від відповідальності боржника, а враховуючи, що предметом укладеного між сторонами договору є саме отримання грошових коштів з метою задоволення власних потреб відповідача, при цьому позивач належним чином виконав договірні зобов`язання в частині передачі грошових коштів, тобто кожна із сторін була вільною в укладенні договору та досягла бажаного при його укладені.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишалася, та сплати процентів, належних за договором.

Як убачається з матеріалів справи, відповідач неналежним чином виконував покладені на нього зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим, станом на 26 серпня 2024 року утворилась заборгованість у розмірі 43875 гривень, яка складається з: 6500 гривень заборгованість за кредитом, 37375 гривень заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п. 1.4 кредитного договору за ставкою 2,5% за кожен день користування кредитом (912,5% річних) за період з 10 січня 2024 року по 26 серпня 2024 року включно.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідач доказів про виконання взятих на себе кредитних зобов`язань не надав.

Таким чином судом встановлено та доведено зібраними у справі доказами, що відповідач умови укладеного договору належним чином не виконав, кредит та відсотки за користування кредитом не сплатив своєчасно, а тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі і з відповідача підлягає стягненню заборгованість станом на 26 серпня 2024 року в розмірі 43875 гривень.

У відповідності до положень ст. 141, п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України суд вважає за необхідне вирішити питання про розподіл судових витрат. Частинами 1, 2 ст. 141 Кодексу визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У відповідності до ч. 1 ст. 137 ЦПК витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно п. 2 ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. (ч. 3 ст. 137 ЦПК України).

При визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). Вказаний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року в справі №755/9215/15-ц.

При розгляді справи судом питання про відшкодування витрат на правничу допомогу учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань і саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони (саме така позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року в справі №755/9215/15-ц).

Згідно з п. 25 постанови Верховного Суду від 21 січня 2021 року в справі №280/2635/20 зауважено, що: «Судова колегія зазначає, що КАС України (та відповідно, ЦПК України) у редакції, чинній з 15.12.2017, імплементував нову процедуру відшкодування витрат на професійну правову допомогу, однією з особливостей якої є те, що відшкодуванню підлягають витрати, незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено».

Як убачається з матеріалів справи 2 серпня 2024 року між ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» та адвокатом Руденко К.В. укладено договір про надання юридичних послуг №02/08/2024.

Відповідно до акту приймання-передачі наданих послуг №56 до договору №02/08/2024 про надання юридичних послуг від 2 серпня 2024 року, адвокатом надано послугу з підготовки позовної заяви про стягнення заборгованості за боржниками ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» згідно реєстру №1 від 3 березня 2025 року на суму 100000 гривень, які оплачено згідно з платіжною інструкцією кредитового переказу коштів №2066 від 3 березня 2025 року.

Відповідно до витягу з реєстру №1 до акту приймання-передачі наданих послуг №56 до договору №02/08/2024 про надання юридичних послуг від 2 серпня 2024 року, адвокатом надано послугу з підготовки позовної заяви про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 за договором №4285032 про надання споживчого кредиту від 10 січня 2024 року та клопотання про витребування доказів на суму 10000 гривень.

Таким чином, з урахуванням задоволення позову, суд вважає доведеним, правомірним та співмірним відшкодування відповідачем на користь позивача суми витрат, понесених позивачем на правничу допомогу, у розмірі 10000 гривень та судового збору в розмірі 2422,4 гривень.

Керуючись ст.ст. 81, 141, 265, 273, 274, 280, 282-284, 289 ЦПК України, суд

ухвалив:

позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 в користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс» заборгованість за договором №4285032 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 10 січня 2024 року станом на 26 серпня 2024 року в розмірі 43875 (сорок три тисячі вісімсот сімдесят п`ять) гривень, а також судові витрати в розмірі 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 (сорок) копійок судового збору та 10000 (десять тисяч) гривень витрат на професійну правничу допомогу.

Заочне рішення може бути переглянуте за письмовою заявою відповідача, яка подається до суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня його проголошення апеляційної скарги.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повне найменування (ім`я) учасників справи та їх місце проживання (місцезнаходження):

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс», місцезнаходження: 03124, м. Київ, б-р Вацлава Гавела, 4, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 41915308.

Відповідач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Суддя: Стрепко Н.Л.