Справа № 288/214/25
Провадження № 2/288/199/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2025 року селище Попільня

Попільнянський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді - Зайченко Є. О.,

за участю секретаря судового засідання - Корнієнко Т.М.,

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Попільня цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділення частки із земельної ділянки, яка перебуває у спільній частковій власності та припинення права на частку в автомобілі,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 (далі відповідач) про виділення частки із земельної ділянки, яка перебуває у спільній частковій власності та припинення права на частку в автомобілі, в обґрунтування якого вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік ОСОБА_3 .

Після смерті чоловіка, за свідоцтвом про право на спадщину за законом від 07.10.2024 року, вона набула право власності на 1/4 частку автомобіля марки ЗАЗ модель TF 69УО, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

1/2 частка вказаного автомобіля належить позивачу на підставі свідоцтва про право власності виданого 08.08.2024 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Трач Г.М., як частка в спільному сумісному майні колишнього подружжя.

Співвласником в розмірі 1/4 частки автомобіля ЗАЗ модель TF69YO, реєстраційний номер НОМЕР_1 , є інший спадкоємець за законом після смерті ОСОБА_3 - його син ОСОБА_2 .

Крім цього після смерті спадкодавця ОСОБА_3 позивачем та ОСОБА_2 успадковано, в рівних частках, право власності на земельну ділянку площею 0,36 га, кадастровий номер :04:002:0045, передана для ведення особистого селянського господарства, розташована в с. Яблунівка Квітневої ОТГ, Житомирського району Житомирської області.

Позивач зазначає, що вони з відповідачем не можуть дійти згоди щодо володіння та користування спільним майном та потребуємо при цьому судового захисту.

Позивач зазначає, що вона має право та бажає виділити у власність належну їй 1/2 частку із земельної ділянки, так як відповідач не бажає укласти зі нею відповідний договір.

Також позивач вказує, що їй належить більша частка у спільному автомобілі. За відповідачем починаючи з 2017 року по даний час було зареєстровано 9 транспортних засобів.

Таким чином, вважає, що припинення права власності відповідача на частку в даному автомобілі, шляхом виплати грошової компенсації жодним чином не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника - відповідача, оскільки спірний автомобіль є неподільним, спільне одночасне володіння транспортним засобом одночасно двома співвласниками є неможливим, а припинення права на частки із виплатою компенсації її вартості не спричинить істотної шкоди його інтересам та враховуючи, що відповідач набував та відчужував значну кількість транспортних засобів за незначний період.

Середня ринкова вартість автомобіля ЗАЗ Ланос 2012 року виписку, в такому стані, як спірний автомобіль, складає близько 2000 доларів США, що еквівалентно 84180 гривень. 1/4 частка відданої вартості складає 21045 гривень.

На підставі вищевикладеного з урахуванням уточнених позовних вимог /а.с.106-107/ позивач просить, виділити ОСОБА_1 в натурі 1/2 частку земельної ділянки площею 0,36 га, кадастровий номер :04:002:0045, передана для ведення особистого селянського господарства, розташована в с. Яблунівка Квітневої ОТГ, Житомирського району, Житомирської області, згідно проектної схеми поділу земельної ділянки;

Припинити право власності ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , на 1/4 частку транспортного засобу - автомобіля марки ЗАЗ модель TF69YO, 2012 року випуску, номер кузову НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_1 , шляхом сплати йому ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , грошової компенсації вартості частки у праві спільної часткової власності в розмірі 35183 грн. (тридцять п`ять тисяч сто вісімдесят гривень).

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити в повному обсязі. Зазначила, що діями відповідача їй завдано моральну шкоду, яку вона оцінює в 25000 гривень.

Представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, надіслав до суду клопотання про розгляд справи без його участі та без участі ОСОБА_2 .. У задоволенні позову просить відмовити, а також у стягненні витрат на правову допомогу.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши позивача, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню із наступних підстав.

У відповідності до статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Судом встановлено, що спадкоємцями зазначеного у Свідоцтві про право на спадщину за законом посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 7 жовтня 2024 року, спадкова справа № 58/2023, майна ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 /копія свідотцва про смерть серії НОМЕР_5 / є його дружина ОСОБА_1 /копія свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_6 / на частку у спадщині та син ОСОБА_2 на частку у спадщину. Спадщина складається з земельної ділянки, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Кадастровий номер земельної ділянки: :04:002:0045, площею 0,36 гектарів. Право власності на підставі вказаного свідоцтва зареєстровано за спадкоємцями, що підтверджується копією Витягу з Державного реєстру речових прав. /а.с.4-5, 7-8/

Відповідно до копії Свідоцтва про право на спадщину за законом посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 7 жовтня 2024 року, спадкова справа № 58/2023, спадкоємцями зазначеного у свідоцтві майна ОСОБА_3 є його дружина ОСОБА_1 на частку у спадщині та син ОСОБА_2 на частку у спадщину. Спадщина складається з частки транспортного засобу: автомобіля марки ЗАЗ модель TF 69 YO, реєстраційний номер НОМЕР_1 . Свідоцтво на право на спадщину на частку транспортного засобу видано ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . /а.с.6/

ОСОБА_1 належить частка у праві спільної сумісної власності майна, набутого подружжям за час шлюбу. Спільне сумісне майно подружжя, право власності на яке в указаний частці посвідчується свідоцтвом складається з: транспортного засобу: автомобіля марки ЗАЗ модель TF 69 YO, реєстраційний номер НОМЕР_1 , що підтверджується копією Свідоцтва про право власності посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 8 серпня 2024 року, спадкова справа № 58/2023. /а.с.8/

Згідно копії листа Головного сервісного центру МВС Регіональний сервісний центр ГСЦ МВС в м. Києві починаючи з 2017 року за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 зареєстровані дев`ять транспортних засобів. Станом на 11.12.2024 за ОСОБА_2 транспортні засоби зареєстрованими не значиться. /а.с.10/

Відповідно до копії звіту ТОВ «ВАЛУР ГРУП» про оцінку майна майна, вартість автомобіля ЗАЗ модель TF69YO, реєстраційний номер НОМЕР_1 складає 140 732 гривень, відповідно вартість 1/4 частки 35 183 гривень. /а.с. 31-49/

Згідно Витягу із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок від 18.06.2025 року, нормативна грошова оцінка земельної ділянки кадастровий номер :04:002:0045, складає 9957,91 гривень, відповідно вартість 1/2 частки земельної ділянки складає 4 978.95 гривень. /а.с.108/

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстровано право власності на частку земельної ділянки кадастровий номер :04:002:0045. /а.с.109/

Відповідно до проекту схеми поділу земельної ділянки: земельна ділянка кадастровий номер :04:002:0045, площею 0,36 гектарів, частка ОСОБА_2 , частка ОСОБА_1 ; земельна ділянка кадастровий номер :04:002:0044, площею 0,25 гектарів, частка ОСОБА_2 , частка ОСОБА_1 ./а.с.51/

За змістом статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення.

Позивач звернулася до суду з позовом в якому просить виділити в натурі 1/2 частку земельної ділянки згідно проектної схеми поділу земельної ділянки та припинити право власності ОСОБА_2 на 1/4 частку транспортного засобу шляхом сплати грошової компенсації вартості частки у праві спільної часткової власності, з тих підстав, що вони з відповідачем не можуть дійти згоди щодо володіння та користування спільним майном та відповідач не бажає укласти зі нею відповідний договір.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Згідно зі статтею 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до статей 316, 317, 319 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, яке він здійснює на власний розсуд і усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Згідно частини першої статті 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Постановою Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 03 квітня 2013 року, в справі № 6-12цс13 визначено, що кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дробному виразі.

Відповідно до частини першої, третьої, четвертої статті 88 ЗК України, володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди у судовому порядку. Учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки із складу земельної ділянки як окремо, так і разом з іншими учасниками, які вимагають виділення, а у разі неможливості виділення частки вимагати відповідної компенсації. Учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки.

Вищенаведене кореспондується з нормами статті 358 ЦК України, якою визначено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

У відповідності до частини першої статті 361 ЦК України співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності.

Положенням статті 364 ЦК України закріплено право співвласника на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Частиною третьою статті 364 цього Кодексу визначено, що у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

Статтею 183 ЦК України встановлено, що подільною є річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення. Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення.

У відповідності до вимог ст. 365 ЦК України, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Відповідно до статті 125 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав, а відповідно до статті 126 того ж Кодексу, право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Відповідно до ч. 1 ст. 86 Земельного Кодексу України земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність).

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 89 Земельного Кодексу України володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки із складу земельної ділянки як окремо, так і разом з іншими учасниками, які вимагають виділення, а у разі неможливості виділення частки - вимагати відповідної компенсації.

Разом з тим, статтею 367 ЦК України передбачено, що майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Вчинення нотаріальних дій щодо порядку володіння та користування спільним майном або конкретними його частинами та укладення договорів про визначення розміру часток, зміну розміру часток, а також виділення частки в натурі присвячено пункт 6, глави 1, розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року за № 296/5.

Відповідно до пункту 6, глави 1, розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року за № 296/5, зазначено, що договір про виділення частки в натурі може бути укладений між усіма учасниками спільної часткової власності або між кількома з них. Учасники спільної часткової власності вправі укладати договори про визначення розміру часток, зміну розміру часток, а також виділення частки в натурі (поділу). Договори про виділ частки в натурі майна (поділ), право власності на яке підлягає реєстрації, посвідчуються нотаріусом на підставі документів, що посвідчують право власності на таке майно, або на підставі інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, якщо державну реєстрацію права власності на нерухоме майно проведено без видачі документа, що посвідчує таке право.

Враховуючи викладене сторони не домовилися, що виділу в натурі між ним як співвласниками майна, яке перебуває у їх спільній частковій власності.

Відповідно до правової позиції ВП ВС від 18.12.2018 р. у справі № 908/1754/17, для припинення права на частку у спільному майні на підставі позову іншого співвласника необхідно встановити наявність хоча б однієї з обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 Цивільного кодексу України. Тобто чи є відповідна частка незначною і не може бути виділена в натурі, або річ неподільною, або спільне володіння і користування майном є неможливим, за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам відповідного співвласника, та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Як слідує із позиції ВП ВС від 08.02.2022 року у справі № 209/3085/20, судове рішення не має породжувати стан невизначеності у відносинах позивача із відповідачем та вимагати від них подальшого вчинення узгоджених дій для вичерпання конфлікту (п. 22). Спосіб захисту права є ефективним тоді, коли він забезпечуватиме поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантуватиме можливість отримати відповідну компенсацію. Тобто цей захист має бути повним та забезпечувати у такий спосіб досягнення мети правосудця та процесуальну економію.

Вирішення спору зокрема, щодо неподільної речі, не має зумовлювати у співвласників потребу після судового рішення домовлятися про порядок поділу цього ж майна, а саме виплату одному із них компенсації іншим співвласникам і про гарантії їх отримання. Якщо одна із сторін спору довірила його вирішення суду, відповідний конфлікт треба вичерпати внаслідок ухвалення судового рішення та подальшого його виконання.

Згідно висновку про вартість майна, копія якого долучена до матеріалів справи, вартість автомобіля ЗАЗ модель TF69YO, реєстраційний номер НОМЕР_1 складає 140 732 гривень, відповідно вартість 1/4 частки 35 183 гривень.

В судовому засіданні представник відповідача зазначив, що відповідач не заперечує щодо компенсації йому позивачем частки автомобіля та погоджується з висновком про вартість майна.

Припинення права власності відповідача на частку в даному автомобілі, шляхом виплати грошової компенсації жодним чином не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника - відповідача, оскільки спірний автомобіль є неподільним, спільне одночасне володіння транспортним засобом одночасно двома співвласниками є неможливим, а припинення права на частки із виплатою компенсації її вартості не спричинить істотної шкоди його інтересам.

Частиною першою статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частини першої, п`ятої, шостої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Згідно статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позову та виділення позивачу в натурі, у приватну власність 1/2 частини земельної ділянки, власником якої вона являється та припинення права власності ОСОБА_2 , на 1/4 частку транспортного засобу - автомобіля марки ЗАЗ модель TF69YO, шляхом сплати ОСОБА_1 , грошової компенсації вартості частки у праві спільної часткової власності.

Позивач при зверненні до суду також просить стягнути з відповідача понесені нею витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8000 гривень.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Пунктами 1, 2 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Як зазначила Велика Палата Верховного суду у постанові від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Отже, ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України).

Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Це підтверджується і такими нормами ЦПК України.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.

Наведена правова позиція викладена у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Зазначена правова позиція викладена зокрема у постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 199/3939/18-ц (провадження № 61-15441св19).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (§ 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (§§ 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (§ 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Позивача надано Договір Доручення про надання правової допомоги № 02-05-23 від 02 травня 2023 року, укладений між ОСОБА_1 та адвокатським бюро Анатолія Яковенка; додаткову угоду від 05 лютого 2025 року до Договору про надання правової допомоги № 02-05-23 від 02 травня 2023 року; акт про прийняття передачі наданих послуг від 11 листопада 2025 року, відповідно до якого вартість послуг за надані послуги становить 8000 гривень; квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки від 06 листопада 2025 року на загальну суму 8000 гривень.

Враховуючи складність справи, виконані адвокатом роботи, які не є складними та не потребують значних затрат часу, зміст позовної заяви, що є типовим для такого виду правовідносин, обсяг доданих документів, який не є значним, суд вважає, що заявлені витрати на правничу допомогу у розмірі 8000.00 гривень не відповідають засадам розумності та співмірності характеру наданої правової допомоги, реальності таких витрат та приходить до висновку про часткове задоволення заявлених позивачем витрат на правничу допомогу в сумі 4000.00 гривень, які належить стягнути з відповідача на користь позивача.

Відповідно до статті частини першої статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем при поданні до суду позовної заяви сплачено судовий збір в розмірі 1211,20 гривень /а.с.3/, та 3000 гривень за замовлення висновку про вартість автомобіля /а.с.53/ та 3000 гривень /а.с.54/ за замовлення та розроблення проектної схеми поділу земельної ділянки, вказані витрати підлягають стягненню з Відповідача на користь Позивача.

Керуючись Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим Наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року за № 296/5; статтями 88, 125, 126 ЗК України; статтями 15, 16, 183, 316, 317, 319, 328, 356, 358, 361, 364, 367 ЦК України; статтями 4, 5, 12, 13, 19, 23, 28, 48, 76, 78, 81, 89, 128, 141, 206,211, 223, 247, 258, 259, 263-265, 352, 354, 355 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділення частки із земельної ділянки, яка перебуває у спільній частковій власності та припинення права на частку в автомобілі задовольнити частково.

Виділити ОСОБА_1 в натурі 1/2 частку земельної ділянки площею 0,36 га, кадастровий номер :04:002:0045, яка передана для ведення особистого селянського господарства, розташована в с. Яблунівка Квітневої ОТГ, Житомирського району, Житомирської області, згідно проектної схеми поділу земельної ділянки.

Припинити право власності ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , на 1/4 частку транспортного засобу - автомобіля марки ЗАЗ модель TF69YO, 2012 року випуску, номер кузову НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_1 , шляхом сплати ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , ОСОБА_2 грошової компенсації вартості частки у праві спільної часткової власності в розмірі 35183 (тридцять п`ять тисяч сто вісімдесят) гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в розмірі 1210 гривень 20 копійок, витрати за замовлення висновку схеми поділу земельної ділянки в розмірі 3000 гривень 00 копійок, витрати за проведення оцінки транспортного засобу в розмірі 3000 гривень 00 копійок, та витрати за надання правничої (правової) допомоги адвоката в розмірі 4000 гривень 00 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Суддя Попільнянського

районного суду Є. О. Зайченко