УХВАЛА

13 листопада 2025 року

м. Київ

справа № 369/18828/23

провадження № 61-13282ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Шиповича В. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Синельникова Є. В.,

розглянув касаційні скарги ОСОБА_1 , подані в своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_2 , на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 липня 2025 року та постанову Київського апеляційного суду від 07 жовтня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 , який діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої ОСОБА_2 , до держави Україна в особі Вишневого відділу Державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визначення грошової компенсації в рахунок відшкодування моральної шкоди та стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2023 року ОСОБА_1 , який діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої дочки ОСОБА_2 2015 року народження, звернувся до суду із позовом, відповідно до якого просив стягнути з державного бюджету України на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої протиправними діями Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області 288 630 грн, а також стягнути з державного бюджету України на користь малолітньої ОСОБА_2 , в інтересах якої діє ОСОБА_1 , у рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої протиправними діями Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області

12 000 грн.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області

від 24 липня 2025 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 07 жовтня 2025 року, позов задоволено частково. Стягнуто з державного бюджету України на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 20 000 грн. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

25 жовтня 2025 року через підсистему Електронний суд ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , подав касаційну скаргу на рішення

Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 липня

2025 року та постанову Київського апеляційного суду від 07 жовтня 2025 року.

04 листопада 2025 року через підсистему Електронний суд ОСОБА_1 подав касаційну скаргу на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 липня 2025 року та постанову Київського апеляційного суду від 07 жовтня 2025 року.

Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Питання про відкриття касаційного провадження за касаційними скаргами, поданими ОСОБА_1 у своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_2 , вирішується в межах одного провадження № 61-13282ск25.

Колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з огляду на таке.

Згідно зі статтею 129 Конституції України та статтями 2, 17 ЦПК України однією з основних засад цивільного судочинства є забезпечення апеляційного перегляду справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до частини «с» статті 7 Рекомендацій № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», частина четверта статті 10 ЦПК України), умови прийнятності касаційної скарги відповідно до норм національного законодавства можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Касаційний перегляд справи вважається екстраординарним.

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, специфіку його повноважень як «суду права», процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, враховуючи те, що провадження здійснюється судом після розгляду справи судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції, і учасникам справи був наданий відповідний обсяг гарантій права на справедливий суд у судах попередніх інстанцій.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Конституційний Суд України у Рішенні від 22 листопада 2023 року

№ 10-р(ІІ)/2023 визнав таким, що відповідає Конституції України

(є конституційним), пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України. При цьому Конституційний Суд України звернув увагу, що зазначений припис має правомірну мету - додержання принципу остаточності судового рішення

(res judicata) як одного з аспектів вимоги юридичної визначеності. Пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України містить домірні засоби законодавчого внормування процесуальних відносин щодо відкриття касаційного провадження.

За змістом частини дев`ятої статті 19 ЦПК України прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року,

в якому подається скарга.

Ціна позову у позовах про стягнення грошових коштів визначається сумою, яка стягується (пункт 1 частини першої статті 176 ЦПК України).

Ціна позову у справі №369/18828/23 не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3 028 грн х 250 =

757 000 грн, де 3 028 грн прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01 січня 2025 року).

Оскільки у справі № 369/18828/23 ціна позову не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, ухвалені у ній судові рішення можуть бути оскаржені виключно за наявності випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Касаційні скарги не містять обґрунтування наявності випадків, визначених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України для касаційного оскарження судових рішень у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Верховним Судом досліджено та взято до уваги, зокрема, категорію справи, ціну та предмет позову, а також значення справи для сторін і суспільства, та не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Незгода позивачів із оскарженими судовими рішеннями не є сама по собі обставиною, що свідчить про наявність випадків для відкриття касаційного провадження у справі із ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Касаційний перегляд вважається екстраординарним, з огляду на специфіку повноважень суду касаційної інстанції, які обмежено питаннями права та більшим ступенем формальності процедур. Повноваження суду касаційної інстанції не можуть використовуватися для здійснення нового судового розгляду справи.

Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц).

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Оскільки касаційні скарги подано на судові рішення, ухвалені у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, позивачі скористалися своїм правом на апеляційний перегляд справи, справа розглянута судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію щодо вирішення спору, наявність випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не встановлено, тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

З огляду на відмову у відкритті касаційного провадження, не підлягає вирішенню клопотання заявників про зобов`язання відповідача надати відповіді на запитання, які були сформульовані позивачем в суді першої інстанції у формі заяви свідка.

Керуючись статтею 129 Конституції України, частиною шостою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, статтею 390, частиною першою,

пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційними скаргами, поданими ОСОБА_1 у своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_2 , на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 липня

2025 року та постанову Київського апеляційного суду від 07 жовтня 2025 року у справі № 369/18828/23.

Копію ухвали направити особі, яка подала касаційні скарги.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді:В. В. Шипович О. М. Осіян Є. В. Синельников