Справа № 183/2432/25
№ 2/183/2891/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 листопада 2025 року м. Самар

Самарівський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Парфьонова Д. О., за участі секретаря судового засідання Моісєєва К. А., розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області, у порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про:

- стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» заборгованості за Кредитним договором № 29.06.2024-100000336 від 29 червня 2024 року у розмірі 56 240,00 грн,

В С Т А Н О В И В:

у березні 2025 року ТОВ «Споживчий центр» (надалі Кредитодавець, позивач) звернулось до суду з цим позовом.

В обґрунтування вимог позивач зазначив, що 29 червня 2024 року укладено Кредитний договір (оферти) № 29.06.2024-100000336 з ОСОБА_1 (надалі відповідач, Позичальник). Відповідно до умов Договору: Позичальнику надано кредит у розмірі 19 000 грн; Строк, на який надається Кредит 98 днів з дати його надання; Дата повернення (виплати) кредиту 04 жовтня 2024 року; Період користування Кредитом - кожні наступні 14 днів з дня надання кредиту (надалі «черговий період»); Продовження (лонгація, пролонгація) строку кредитування/строку договору не передбачена; Процентна ставка «Стандарт» - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1.5% за 1 день користування Кредитом, яка застосовується протягом перших 4 чергових періодів; Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку; Процентна ставка «Економ» - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1% за 1 (один) день користування Кредитом, яка застосовується протягом чергових періодів, наступних за черговими періодами, в яких застосовується процентна ставка «Стандарт». Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку; Денна процентна ставка загальні витрати за споживчим кредитом за кожний день користування кредитом протягом всього строку, на який надається Кредит, виражені у процентах від загального розміру виданого кредиту. Денна процентна ставка та її розрахунок: 1.49% = (27740/19000)/98 * 100%; Проценти (економічна сутність плата за користування Кредитом) розраховуються шляхом множення всієї Суми Кредиту (включаючи всі Транші) (залишку від всієї Суми Кредиту) (база розрахунку) на кількість днів користування Кредитом/залишком Кредиту та на процентну ставку, яка застосовується у відповідному періоді; Комісія, пов`язана з наданням Кредиту (надалі «Комісія за надання», «Комісія»; економічна сутність плата за надання Кредиту) 950 грн. Комісія за надання нараховується Кредитором та обліковується в день видачі кредиту, сплачується згідно Графіку платежів; Комісія за обслуговування кредитної заборгованості (надалі «Комісія за обслуговування», «Комісія») 950 грн. у кожному з 3 чергових періодів, наступних за першим черговим періодом. Комісія за обслуговування нараховується Кредитором та обліковується в перший день кожного з 3 чергових періодів, наступних за першим черговим періодом, сплачується згідно Графіку платежів. Комісія за обслуговування встановлюється (економічна сутність) за організацію та забезпечення надання інформаційної підтримки позичальника по телефону, в особистому кабінеті та на відділеннях, забезпечення надання можливості робити платежі онлайн на відділеннях, забезпечення надання можливості відновлення забутого паролю для входу в особистий кабінет як віддалено, так і на відділеннях, забезпечення інформування про дати сплати чергового платежу, консультаційні послуги, інші послуги, які прямо не вказані в даному пункті, однак, надання яких забезпечено Кредитодавцем та пов`язане з обслуговуванням кредитної заборгованості. До Комісії за обслуговування кредитної заборгованості не включено послуги, які Кредитодавець зобов`язаний надавати Позичальнику безоплатно відповідно до чинного законодавства, зокрема, за надання один раз на місяць на вимогу споживача інформації про споживчий кредит. Згідно з п. 3.1. Договору за цим Договором Кредитодавець зобов`язується надати Кредит Позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених Договором, а Позичальник зобов`язується повернути Кредит та сплатити Проценти. Пунктом 3.2 встановлено, що Кредит надається на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Кредитодавець надає Позичальнику Кредит на умовах його строковості, платності і поворотності. Спосіб перерахування Позичальнику коштів у рахунок кредиту: банківський рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача. Відповідно до Договору та квитанції про перерахунок коштів Кредитодавцем надано Позичальнику кредит у розмірі 19 000 грн. ОСОБА_1 29 червня 2024 року отримано кредитні кошти у розмірі 19 000 грн. Отже, ТОВ «Споживчий центр» свої зобов`язання за Договором виконано в повному обсязі. У свою чергу ОСОБА_1 свої зобов`язання за Договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим, станом на дату подання позовної заяви утворилась заборгованість у розмірі 56 240 грн, чим порушуються права та інтереси ТОВ «Споживчий центр». ОСОБА_1 29 червня 2024 року електронним цифровим підписом підписано Пропозицію про укладення кредитного договору (оферти), Заявку на отримання кредиту, підтверджено укладення кредитного договору та отримано на свій рахунок кошти у розмірі 19 000 грн, а отже акцептовано умови Договору. Позичальником ОСОБА_1 під час укладення кредитного договору № 29.06.2024-100000336 пройдено ідентифікацію шляхом використання Системи BankID Національного банку. Під час ідентифікації Позичальника з документів, створених на матеріальних носіях, та/або електронних даних було забезпечено однозначне встановлення фізичної особи, в тому числі із застосуванням Системи BankID НБУ, абонентом якої з 26 жовтня 2020 року є позивач.

Постановленою суддею ухвалою від 28 березня 2025 року відкрито провадження у справі, призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, призначено судове засідання.

Конверт з ухвалою суду, направлений відповідачеві засобами поштового зв`язку, повернуто суду з відміткою поштового відділення № 1 м. Самар АТ «Укрпошта» «за закінченням терміну зберігання» 06 травня 2025 року.

19 травня 2025 року представник відповідача, адвокат Лосяков І. В. ознайомився зі справою, 20 травня 2025 року представник відповідача отримав доступ до матеріалів електронної справи та 27 червня 2025 року подав відзив на позов. У відзиві представник просить відмовити позивачеві у стягненні з нього боргу у сумі 19 000,00 грн, процентів у сумі 23 940,00 грн, неустойки у сумі 9 500,00 грн, комісії у сумі 950,00 грн та додаткової комісії у сумі 2 850,00 грн. Зазначає, що з квитанції, долученої до матеріалів справи не вбачається що кошти перераховані ТОВ «Споживчий центр» саме відповідачеві у якості кредиту. Доказів належності відповідачеві банківської картки, на яку було здійснено переказ коштів, матеріали справи також не містять, а також відсутнє підтвердження зарахування грошових коштів у розмірі 19 000,00 грн саме на картку відповідача.

Враховуючи те, що кредитний договір між відповідачем та ТОВ «Споживчий центр» укладено 29 червня 2024 року, тобто під час дії воєнного стану в Україні, неустойка за прострочення погашення кредиту нарахована позивачем під час дії воєнного стану, який триває донині, станом на день ухвалення рішення у справі чинним є пункт 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, відповідно до якого у період дії воєнного стану в Україні позичальник звільняється від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за прострочення виконання зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) і ця норма ЦК України є пріоритетною та превалює над нормою Закону України «Про споживче кредитування».

Враховуючи, що самим Законом України від 22 листопада 2023 року № 3498-ХІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» передбачено те, що він набрав чинності 24 грудня 2023 року, а кредитний договір укладено 29 червня 2024 року, тобто після набрання чинності цим Законом, тому нарахування процентної ставки слід розраховувати відповідно до вимог ч. 4 ст. 8 Закону. При цьому максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати 1%. Умови укладеного між сторонами Договору, щодо встановлення денної процентної ставки у 1,5% є нікчемною, оскільки суперечать ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Кредитодавцем не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з наданням кредиту, за які може бути стягнуто комісію, передбачену п. 11 Заяви. Вказані у п. 12 Заяви послуги, за які передбачено стягнення комісії визначені Договором і відносяться до обов`язків кредитодавця та позичальника. Положення кредитного договору від 29 червня 2024 року про сплату позичальником на користь банку комісійної винагороди за надання кредиту та за обслуговування кредитної заборгованості суперечать положенням частини першої-другої статті 1, частини другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» і є нікчемними з моменту укладення цього правочину.

02 липня 2025 року позивачем подано відповідь на відзив, у якій представник просить залишити відзив на позовну заяву відповідача без розгляду, задовольнивши позовні вимоги. В обґрунтування залишення без розгляду відзиву посилається на те, що відповідно до реєстраційної картки вхідного документу в системі ЄСІТС ухвала була надіслана 31 березня 2025 року, в той час як відзив було надіслано 27 червня 2025 року, тобто через 89 днів, з дня надходження ухвали. Окрім того, відповідачем не було вчинено жодних процесуальних дій, передбачених статтею 127 ЦПК України, для поновлення пропущених строків, передбачених ухвалою суду від 28 березня 2025 року. Вказав на правомірність укладення кредитного договору в електронній формі та що відповідач не надав жодного належного доказу, який би стосувався предмету доказування на підтвердження не укладення та не виконання умов кредитного договору. Видача кредитних коштів відповідачеві підтверджується квитанцією № 438566164 від 29 червня 2024 року, яка є первинним платіжним документом у розумінні Закону України «Про платіжні послуги», а відтак належним та допустимим доказом видачі коштів відповідачеві. Кредитні кошти перераховані на рахунок, вказаний відповідачем особисто у договорі за допомогою інтернет еквайрингу Ipay, що підтверджується квитанцією про перерахування коштів. Суду позивачем надано електронні докази в паперовій формі (роздруківка тексту заявки кредитного договору № 29.06.2024-100000336, відповідь позичальника про прийняття пропозиції (акцент) кредитного договору № 29.06.2024-100000336), підписані одноразовим ідентифікатором «E661», які містить номер особистого електронного платіжного засобу відповідача, а саме: 5355-28XX-XXXX-1982. Зазначаючи у відзиві про відсутність доказів перерахування кредитних коштів, представник відповідача не надав до суду виписки по рахунках відповідача в банківських установах, у тому числі по рахунку 5355-28XX-XXXX-1982, який відповідач зазначив у договорі, будь-яких претензій щодо невиконання позивачем свого обов`язку по наданню коштів протягом дії договору відповідач не заявляв. Щодо неустойки зазначає, що з урахуванням пункту 6 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» за договорами укладеними з 24 січня 2024 року, кредиторам дозволено здійснювати нарахування неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, передбачених договором про споживчий кредит за прострочення виконання зобов`язань. Вимога позивача про стягнення неустойки є правомірною, з огляду також на те, що нормами ЦК України врегульовано загальне питання про звільнення від сплати неустойки позичальників при отримані кредиту (позики), в той час як Закон України «Про споживче кредитування» є спеціальною нормою, яка регулює питання щодо загальних правових та організаційних засад споживчого кредитування. Вказує, що заборгованість відповідачеві розрахована правомірно та відповідачем не спростовано її. Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» набув чинності 24 грудня 2023 року, отже денна процентна ставка у 1,5 % є застосованою та законною для договорів, укладених до 20 серпня 2024 року, при цьому кредитний договір № 29.06.2024-100000336 був укладений 29 червня 2024 року.Комісія, нарахована відповідачеві пов`язана з наданням послуги, а саме: перерахування Кредитодавцем коштів на рахунок, вказаний Позичальником, з використанням стороннього сервісу інтернет-еквайрингу. Своїм підписом на договорі відповідач також підтвердив, що ознайомлений з усіма умовами, в тому числі, й порядком та строками повернення кредиту та сплати процентів, комісії та неустойки у разі їх наявності, розуміє та зобов`язується їх виконувати. Послався на висновки з питань застосування норм права, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, разом з позовною заявою надав клопотання про розгляд справи у його відсутність, у якому підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити, а у разі неявки у судове засідання відповідача - ухвалити рішення у заочному порядку.

Відповідач, його представник у судове засідання повторно не з`явились, про день та час розгляду справи повідомлені своєчасно, належним чином. У відзиві про розгляд справи у відсутність сторін не зазначали. Доказів на підтвердження поважності причин неявки не надавав. Неявка відповідача та його представника не перешкоджає розгляду справи на підставі наявних доказів.

Враховуючи, що у судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши надані докази у їх сукупності, встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами.

Судом установлено, що 29 червня 2024 року між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір № 29.06.2024-100000336 (кредитної лінії) (надалі Кредитний договір). Договір укладено шляхом: публікації ТОВ «Споживчий центр» пропозиції про укладення кредитного договору (оферта) на вебсайті Кредитодавця у загальному доступі, а також у особистому кабінеті позичальника на вебсайті Кредитодавця; ідентифікації (реєстрації) Позичальника в особистому кабінеті на вебсайті Кредитодавця за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, отриманим в смс-повідомленні на номер телефону, вказаний Позичальником при його ідентифікації (реєстрації) в особистому кабінеті на вебсайті; подання Позичальником заявки, сформована на сайті Кредитодавця після ідентифікації Позичальника, обрання ним конкретних умов; схвалення Кредитодавцем заявки; підписання Позичальником за допомогою одноразового ідентифікатора (кода), отриманого Позичальником в смс-повідомленні на номер телефону, вказаний при його ідентифікації на сайті Кредитодавця відповіді про прийняття пропозиції (акцепт), сформованої на сайті Кредитодавця електронним підписом Позичальника одноразовим ідентифікатором для підписання кредитного договору E661 /а.с.13-19/.

В заяві на надання кредиту, поданої Позичальником Кредитодавцю, підписаній одноразовим ідентифікатором Позичальника E661,яка є невід`ємною частиною пропозиції про укладення кредитного договору (оферти), та відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) кредитного договору № 29.06.2024-100000336 (кредитної лінії) вказано: реквізити належного Позичальнику електронного платіжного засобу для надання коштів Позичальнику за даним та наступними договорами: 5355-28XX-XXXX-1982; Дата надання/видачі кредиту 29 червня 2024 року; Сума Кредиту: 19 000 грн 00 коп; Строк, на який надається Кредит 98 днів з дати його надання; Дата повернення (виплати) кредиту 04 жовтня 2024 року; Період користування Кредитом - кожні наступні 14 днів з дня надання кредиту (надалі «черговий період»); Продовження (лонгація, пролонгація) строку кредитування/строку договору не передбачена; Процентна ставка «Стандарт» - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1.5% за 1 (один) день користування Кредитом, яка застосовується протягом перших 4 чергових періодів. Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку; Процентна ставка «Економ» - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1% за 1 (один) день користування Кредитом, яка застосовується протягом чергових періодів, наступних за черговими періодами, в яких застосовується процентна ставка «Стандарт». Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку; Денна процентна ставка загальні витрати за споживчим кредитом за кожний день користування кредитом протягом всього строку, на який надається Кредит, виражені у процентах від загального розміру виданого кредиту. Денна процентна ставка та її розрахунок: 1.49% = (27740/19000)/98 ? 100%; Комісія, пов`язана з наданням Кредиту (надалі "Комісія за надання", "Комісія"; економічна сутність плата за надання Кредиту) 950 грн. Комісія за надання нараховується Кредитором та обліковується в день видачі кредиту, сплачується згідно Графіку платежів; Комісія за обслуговування кредитної заборгованості (надалі "Комісія за обслуговування", "Комісія") 950 грн. у кожному з 3 чергових періодів, наступних за першим черговим періодом. Комісія за обслуговування нараховується Кредитором та обліковується в перший день кожного з 3 чергових періодів, наступних за першим черговим періодом, сплачується згідно Графіку платежів. Комісія за обслуговування встановлюється (економічна сутність) за організацію та забезпечення надання інформаційної підтримки позичальника по телефону, в особистому кабінеті та на відділеннях, забезпечення надання можливості робити платежі онлайн на відділеннях, забезпечення надання можливості відновлення забутого паролю для входу в особистий кабінет як віддалено, так і на відділеннях, забезпечення інформування про дати сплати чергового платежу, консультаційні послуги, інші послуги, які прямо не вказані в даному пункті, однак, надання яких забезпечено Кредитодавцем та пов`язане з обслуговуванням кредитної заборгованості. До Комісії за обслуговування кредитної заборгованості не включено послуги, які Кредитодавець зобов`язаний надавати Позичальнику безоплатно відповідно до чинного законодавства, зокрема, за надання один раз на місяць на вимогу споживача інформації про споживчий кредит; В день укладення даного Договору Позичальнику відкривається Кредитна лінія, яка реалізується наступним чином: Сума кредиту, яка визначена у розділі І даного Договору, є одночасно і 1-им Траншем, з якого складається Сума кредиту, яка надається відповідно до умов даного Договору. В подальшому Кредитодавець протягом строку дії цього Договору має право повідомити Позичальника, в усній та/або письмовій (паперовій або електронній) формі про наявність у нього можливості збільшити Суму Кредиту, що надається Позичальнику за цим Договором; ОРРПС (орієнтовна реальна річна процентна ставка) за кредитом становить 23429.8%. Орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача 46740 грн. 00 коп. Загальні витрати за споживчим кредитом 27 740 грн 0 коп; Неустойка: 190 грн 00 коп, що нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання; Спосіб (способи) ідентифікації та верифікації споживача: отримання ідентифікаційних даних через Систему BankID НБУ.

Також 29 червня 2024 року відповідачем одноразовим ідентифікатором E661 підписано Паспорт споживчого кредиту /а.с.19-21/.

Згідно з прийнятою та підписаною відповідачем одноразовим ідентифікатором E661 пропозицією про укладення кредитного договору (кредитної лінії) (оферта), яка є невід`ємною частиною кредитного договору № 29.06.2024-100000336 Кредитодавець надає Позичальнику Кредит на умовах його строковості, платності і поворотності. Спосіб надання Позичальнику коштів у рахунок кредиту: перерахування на рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача 5355-28XX-XXXX-1982 (п.4.1). Днем надання Кредиту вважається: списання відповідної суми коштів з рахунку Кредитодавця , а днем погашення Кредиту/сплати платежу день надходження коштів у касу Кредитодавця готівкою або зарахування на поточний рахунок Кредитодавця, що підтверджується випискою з поточного рахунку Кредитодавця (п.4.3). Сторони встановлюють, що Проценти нараховуються з дня надання Позичальнику Кредиту (включаючи безпосередньо день надання Кредиту) включно до дати його фактичного повернення. Проценти за користування нараховуються та обліковуються Кредитодавцем щоденно. Комісії нараховуються у порядку, встановленому договором (п.4.4). У випадку невиконання/неналежного виконання Позичальником будь-яких грошових зобов`язань за Договором Кредитодавець залишає за собою право нарахування неустойки, розмір якої встановлюється у Заявці, яка є невід`ємною частиною даної оферти. Максимальний розмір неустойки встановлюється законом (п.7.6). У разі несплати Кредиту та/або Процентів та/або Комісії у встановлені договором терміни/строки, сума зобов`язань по погашенню Кредиту та/або Процентів та/або Комісії з наступного за останнім для сплати днем вважається простроченою, крім випадків, встановлених Договором. У разі несвоєчасного повернення Позичальником обумовленої суми Кредиту та/або несплати нарахованих Процентів та/або Комісії до Позичальника може бути застосована неустойка згідно п.7.6. кредитного договору. Також Позичальник, який прострочив виконання грошового зобов`язання відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України на вимогу Кредитодавця зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також проценти річних від простроченої суми (база розрахунку) у розмірі, встановленому у Заявці, яка є невід`ємною частиною кредитного договору (п.9.1).

Також убачається проведення ідентифікації Позичальником шляхом використання Системи BankID Національного банку /а.с.9/.

Позивач свої зобов`язання за договором виконав, надавши Позичальникові кредитні кошти у розмірі 19 000,00 грн, що підтверджується копією листа ТОВ «Універсальні платіжні рішення» вих. № 1-2602 від 26 лютого 2025 року про перерахування 29 червня 2024 року о 08:41 коштів на платіжну картку НОМЕР_1 , призначення платежу: видача за договором кредиту № 29.06.2024-100000336, номер транзакції в системі іРаy.ua 438566164 /а.с.10/. Допустимість виданої довідки підтверджується Договором про надання послуг з переказу коштів № ФК-П-2024/01-2, укладеного між ТОВ «Споживчий центр» та ТОВ «Універсальні платіжні рішення» /а.с.60-64/.

Згідно з наданою позивачем довідкою-розрахунком про стан заборгованості за кредитним договором № 29.06.2024-100000336 від 29 червня 2024 року, заборгованість ОСОБА_1 становить 26 240,00 грн, з яких: 19 000,00 грн основного боргу; 23 940,00 грн процентів; 950,00 грн комісії; 9 500,00 грн неустойки; 2 850,00 грн додаткової комісії. Проценти по кредиту нараховані у період з 29 червня 2024 року по 04 жовтня 2024 року /а.с.11/.

З наданої позивачем виписки з картки субконтрагента ОСОБА_1 у період з 29 червня 2024 року по 02 липня 2025 року вбачається, що: 29 червня 2024 року надано грошові кошти у розмірі 19 000,00 грн; у період з 29 червня 2024 року по 23 серпня 2024 року нараховано по 285,00 грн щоденно; 29 червня 2024 року, 13 липня 2024 року, 27 липня 2024 року та 10 серпня 2024 року нараховано по 950 грн; у період з 24 серпня 2024 року по 04 жовтня 2024 року нараховано по 190,00 грн щоденно /а.с.56-59/.

Вирішуючи питання щодо прийняття відзиву суд висновує таке.

Матеріали справи свідчать, що з ухвалою про відкриття провадження у справі, в якій встановлено строк на подання відзиву (15 днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження), представник відповідач ознайомився 19 травня 2025 року при ознайомленні зі справою та 20 травня 2025 року отримав доступ до електронної справи. Відзив на позов подано 27 червня 2025 року, тобто у строк, що є більшим за місяць. У відзиві представник відповідача не клопотав про поновлення строку на подання відзиву, не обґрунтував причини несвоєчасного його подання.

За ч. 2, 3 ст. 174 ЦПК України заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Підстави, час та черговість подання заяв по суті справи визначаються цим Кодексом або судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За ч. 7, 8 ст. 178 ЦПК України відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дозволить відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив не пізніше першого підготовчого засідання у справі. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

За ст. 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Оскільки судом в ухвалі про відкриття провадження встановлено строк для подання відзиву 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі, представник відповідача фактично отримано таку ухвалу при ознайомленні зі справою 19 травня 2025 року, не обґрунтував підстав для продовження строку та судом таких самостійно не встановлено, вбачаються підстави для висновку про пропуск відповідачем строку, встановленого судом для подання відзиву, відсутність підстав для його поновлення і, як наслідок вирішення справи за наявними матеріалами, без врахування аргументів відзиву.

Надані суду позивачем докази та аргументи, покладені в обґрунтування позову свідчать про наявність між позивачем та відповідачем спору, пов`язаного з неналежним виконанням відповідачем Кредитного договору.

Вирішуючи спір, суд ураховує такі положення законодавства, що регулюють спірні правовідносини.

Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якого договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі № 127/33824/19.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію», згідно зі ст. 3 якого електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до ч. 3 ст. 11 цього Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону).

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст. 11 Закону).

Згідно з ч. 6 ст. 11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом ч. 8 ст. 11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Положеннями ст. 12 цього Закону визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною.

Згідно зі ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму.

Як убачається з Кредитного договору, всі його невід`ємні частини, які у сукупності складають договір, підписані електронним підписом Позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора Е661, надісланого на номер мобільного телефону відповідача після проведення відповідних ідентифікацій, перевірки. Сторонами підписано графік платежів за договором споживчого кредиту, в якому вказані усі умови кредитування. Після підписання Кредитного договору позивачем через контрагента та на виконання договору перераховано грошові кошти на рахунок, вказаний відповідачем при підписанні договору в розмірі, визначеному кредитним договором. Таким чином, з урахуванням установлених судом обставин справи та досліджених доказів, змісту самого договору, суд висновує про існування між відповідачем та позивачем кредитних правовідносин.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України, зокрема з договорів та інших правочинів (п. 1 ст. 11, ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України).

Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Боржник зобов`язаний, як це передбачено ч. 1 ст. 527 ЦК України, виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом.

За ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно зі статтями 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 статті 1049 ЦК України також передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно зі статтею 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Дослідивши матеріали справи, враховуючи встановлені судом обставини, враховуючи відсутність доказів повернення відповідачем отриманих кредитних коштів суд висновує, що позивачем за допомогою належних та допустимих доказів доведений факт невиконання відповідачем прийнятих на себе, відповідно до положень умов указаного Кредитного договору, зобов`язань, внаслідок чого наявні підстави для стягнення з відповідача суми заборгованості за сумою виданого кредиту в розмірі 19 000,00 грн.

Перевіряючи розмір процентів за договором, нарахованих позивачем умовам самого договору суд ураховує таке.

Положеннями Кредитного договору визначено строк кредитування 98 днів з дати надання, датою повернення (виплати) кредиту є 04 жовтня 2024 року. Період користування Кредитом кожні наступні 14 днів з дня надання кредиту (надалі «черговий період»); Продовження (лонгація, пролонгація) строку кредитування/строку договору не передбачена; Процентна ставка «Стандарт» - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1.5% за 1 (один) день користування Кредитом, яка застосовується протягом перших 4 чергових періодів. Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку; Процентна ставка «Економ» - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1% за 1 день користування Кредитом, яка застосовується протягом чергових періодів, наступних за черговими періодами, в яких застосовується процентна ставка «Стандарт».

Відтак, суд ураховує, що сума відсотків нараховується за один день користування коштами з розрахунку: процентна ставка «Стандарт» - 19 000,00 грн (тіло кредиту) * 1,5 % (як установлено в договорі), тобто 285,00 грн щоденно; процентна ставка «Економ» - 19 000,00 грн * 1 %, тобто 190,00 грн. За 56 днів (перші чотири чергові періоди) сума відсотків за ставкою «Стандарт» становить 15 960,00 грн. За наступні 42 дні (з визначених 98 днів) сума відсотків за ставкою «Економ» буде становить: 190,00 грн х 42 днів = 7 980,00 грн. Загалом розмір відсотків, узгоджений сторонами за договором 23 940,00 грн, який й заявлено позивачем до стягнення.

При цьому, відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 % (статтю 8 доповнено частиною п`ятою згідно із Законом № 3498-ІХ від 22 листопада 2023 року).

Проте, згідно з п. 17 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установлено, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 % (Розділ IV «Прикінцеві та перехідні положення» доповнено пунктом 1 згідно з Законом № 3498-ІХ від 22 листопада 2023 року).

Відповідно до розділу II. Прикінцеві та перехідні положення Закону № 3498-ІХ визначено, що цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування.

Згідно з карткою документа Закону № 3498-ІХ визначено, що дата публікації 23 грудня 2023 року, дата набрання законної сили 24 грудня 2023 року. Відтак, максимальний розмір денної процентної ставки за договором про споживчий кредит не може перевищувати такі значення: в період часу з 24 грудня 2023 року по 21 квітня 2024 року (120 днів) 2,5%; 22 квітня 2024 року по 19 серпня 2024 року (120 днів) 1,5%; з 20 серпня 2024 року - 1%.

З доказів у виді виписки з карти субконтрагента вбачається, що позивачем проценти нараховані в розмірі 1,5 % щоденно у період з 29 червня 2024 року по 23 серпня 2024 року, з 24 серпня 2024 року проценти нараховувалися за ставкою 1 %. Відтак, нарахування процентів за ставкою 1,5 відсотка у період з 20 серпня 2024 року по 23 серпня 2024 року проведено всупереч вимогам ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», а тому розмір процентів, нарахований у вказаний період підлягає зменшенню на 380,00 грн: з 1 140,00 грн (285 * 4) до 760,00 грн (190 * 4). Тобто, з заявленої до стягнення суми відсотків 23 940,00 грн підлягає вирахування 380,00 грн, як сума, нарахована без врахування ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування».

При цьому посилання позивача у відповіді на відзив на той факт, що підписанням Кредитного договору 29 червня 2024 року відповідач погодився на узгоджений сторонами порядок нарахування процентів та те, що встановлення у Кредитному договорі від 29 червня 2024 року процентної ставки у розмірі 1,5 % щоденно є правомірним суд відхиляє, оскільки саме позивач, як особа, якою розроблено проект договору, дотримуючись положень Закону України «Про споживче кредитування», який регулює відносини, пов`язані зі споживчим кредитом, повинен бути обізнаний про зміни в законодавстві, порядок застосування процентної ставки та щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг, які набрали силу 23 грудня 2023 року, перехідні положення, встановлені Прикінцевими та Перехідними положеннями Закону.

За таких обставин позовні вимоги в частині процентів підлягають задоволенню частково, на суму 23 560,00 грн з заявлених 23 940,00 грн.

Проте, з огляду на надані суду матеріали, суд висновує, що не є правомірною вимога позивача про стягнення з відповідача комісії та додаткової комісії виходячи з такого.

Так, положеннями спірного Кредитного договору передбачена сплата клієнтом (відповідачем) комісій, одна з яких пов`язана з наданням Кредиту на суму 950,00 грн, а інші за обслуговування кредитної заборгованості по сумі 950,00 грн у кожному з 3 чергових періодів, наступних за першим черговим. Також договором визначено, що комісія за обслуговування … встановлюється (економічна сутність) за організацію та забезпечення надання інформаційної підтримки позичальника по телефону, в особистому кабінеті та на відділеннях, забезпечення надання можливості робити платежі онлайн на відділеннях, забезпечення надання можливості відновлення забутого паролю для входу в особистий кабінет як віддалено, так і на відділеннях, забезпечення інформування про дати сплати чергового платежу, консультаційні послуги, інші послуги, які прямо не вказані в даному пункті, однак, надання яких забезпечено Кредитодавцем та пов`язане з обслуговуванням кредитної заборгованості. До Комісії за обслуговування кредитної заборгованості не включено послуги, які Кредитодавець зобов`язаний надавати Позичальнику безоплатно відповідно до чинного законодавства, зокрема, за надання один раз на місяць на вимогу споживача інформації про споживчий кредит.

З доказів у виді виписки з карти субконтрагента вбачається, що позивачем до загальної заборгованості відповідача за Кредитним договором включена комісія за видачу кредиту 950,00 грн 29 червня 2024 року та по 950,00 грн комісії за обслуговування 13 липня 2024 року, 27 липня 2024 року, 10 серпня 2024 року.

Однак, у постанові від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17 (провадження № 14-53цс21) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що банк не може стягувати з позичальника платежі за дії, які він вчиняє на власну користь (ведення кредитної справи, договору, розрахунок і облік заборгованості за кредитним договором тощо), чи за дії, які позичальник вчиняє на користь банку (наприклад, прийняття платежу від позичальника), чи за дії, що їх вчиняє банк або позичальник з метою встановлення, зміни, припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін тощо). Інакше кажучи, банк неповноважний стягувати з позичальника плату (комісію) за управління кредитом, адже такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку. З урахуванням принципів справедливості та добросовісності на позичальника не можна покладати обов`язок сплачувати платежі за послуги, за отриманням яких він до кредитодавця фактично не звертався. Недотримання вказаних принципів призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 серпня 2022 року у справі № 180/1434/20 (провадження № 61-9418св21) зазначено, що «оцінюючи зміст оспорюваного положення пункту 1.2 кредитного договору, яким передбачено сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту - 3,5 % від суми кредиту, та зміст положень пункту 6.9.3 Загальних умов кредитування розділу 6 «Умови надання споживчих кредитів» Універсального договору банківського обслуговування клієнтів - фізичних осіб у АТ «Банк Кредит Дніпро» версія 13.0, чинними на час укладення оспорюваного договору, якими визначено, що послуга банку по обслуговуванню кредиту полягає у тому, що банк здійснює нагадування про дати сплати заборгованості за кредитом та суму заборгованості, шляхом направлення SMS - повідомлень; вносить зміни до графіку погашення у випадку здійснення клієнтом часткового дострокового погашення кредиту, за письмовою вимогою клієнта надає оновлений графік погашення або інформацію про залишок заборгованості, тощо, Верховний Суд дійшов висновку, що дії банку, які складають обслуговування кредиту, відповідають зобов`язанням банку, визначеним пунктом 6.9.7 Загальних умов кредитування, про надання не частіше одного разу на місяць безоплатно інформації про поточний розмір заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої банку, надання виписок по рахунку, щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за договором, які сплачені та які належить сплатити і дати сплати, та зобов`язанням кредитодавця про надання інформації споживачу, визначених статтею 11 Закону України «Про споживче кредитування», а тому такі послуги не можуть бути оплатними. Наведене дає підстави для висновку, що положення пункту 1.2 кредитного договору, яким передбачено сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту - 3,5 % від суми кредиту суперечать положенням частини першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування», а тому таке положення є нікчемним».

У Постанові від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17 (провадження № 14-53цс21) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що банк не може стягувати з позичальника платежі за дії, які він вчиняє на власну користь (ведення кредитної справи, договору, розрахунок і облік заборгованості за кредитним договором тощо), чи за дії, які позичальник вчиняє на користь банку (наприклад, прийняття платежу від позичальника), чи за дії, що їх вчиняє банк або позичальник з метою встановлення, зміни, припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін тощо). Інакше кажучи, банк неповноважний стягувати з позичальника плату (комісію) за управління кредитом, адже такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку. З урахуванням принципів справедливості та добросовісності на позичальника не можна покладати обов`язок сплачувати платежі за послуги, за отриманням яких він до кредитодавця фактично не звертався. Недотримання вказаних принципів призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту.

Також Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 констатувала, що Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Проаналізувавши норми законодавства, ВП ВС зауважила, що комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше ніж один раз на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин 1, 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 цього Закону. Аналогічних висновків дійшов КЦС ВС у постанові від 21 жовтня 2020 року у справі № 194/1387/19 (провадження № 61-7416св20). Пунктом 1.4 кредитного договору позивачці встановлено плату за надання інформації щодо кредиту без уточнення систематичності запиту такої інформації споживачем. Розмір плати за обслуговування кредиту, визначений у п. 6 кредитного договору (у графіку щомісячних платежів), фактично стосується лише послуг з надання інформації про кредит на вимогу споживача не частіше ніж один раз на місяць, оскільки ним не передбачено надання інших послуг за обслуговування кредиту, не пов`язаних з інформуванням про стан кредитної заборгованості. Ураховуючи те, що позивачці встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватися безоплатно, а надання інших послуг за обслуговування кредиту, не пов`язаних з інформуванням про стан кредитної заборгованості, за вказану плату умовами договору не передбачено, ВП ВС дійшла висновку про те, що положення пунктів 1.4 та 6 кредитного договору, укладеного між позивачкою та відповідачем, щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором, є нікчемними.

У цій справі комісійна винагорода за надання кредиту відповідає загальним зобов`язанням кредитної установи та звичайній її діяльності, є обставиною укладення кредитного договору, оскільки без надання кредиту договір не вважався б укладеним з огляду на ст. 1046 ЦК України. Також, з позовної заяви та наданих до неї документів не вбачається інших сум, включених до складу комісії, ніж за надання кредиту. Комісійна винагорода за обслуговування кредитної заборгованості відповідає загальним зобов`язанням кредитної установи та звичайній її діяльності, відповідачеві встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватися безоплатно, а надання інших послуг за обслуговування кредиту, не пов`язаних з інформуванням про стан кредитної заборгованості, за вказану плату умовами договору не передбачено. З наданих позивачем доказів, у тому числі і розрахунку заборгованості, не вбачається надання відповідачеві частіше одного разу на місяць, як споживачеві, жодних послуг, в тому числі: інформації про поточний розмір заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої банку, надання виписок по рахунку, організацію та забезпечення надання відповідачеві інформаційної підтримки по телефону, в особистому кабінеті та на відділеннях, забезпечення надання можливості відповідача робити платежі онлайн на відділеннях, забезпечення надання можливості відновити забутий пароль для входу в особистий кабінет як віддалено, так і на відділеннях, забезпечення інформування відповідача про дати сплати чергового платежу, надання відповідачеві консультаційних послуг, інших послуг, які прямо не вказані в Договорі. Відтак позивачем не підтверджено належними доказами правомірності нарахування комісії у вказаному в позові розмірі.

Внаслідок викладеного, наявні підстави для відмови у позові в частині стягнення з відповідача заборгованості за комісією.

Також не є правомірною вимога позивача про стягнення з відповідача неустойки за прострочення строку зобов`язання у розмірі 9 500,00 грн, нарахованої за Кредитним договором, укладеним 29 червня 2024 року.

Умовами Кредитного договору встановлено, що неустойка 190,00 грн нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання. Розмір процентів відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України становить 365% річних, які нараховуються від простроченої Позичальником суми (база розрахунку). Максимальний розмір процентів відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України встановлюється законом.

При цьому, нарахування неустойки за своїм змістом є мірою відповідальності позичальника, що відповідає положенню ст. 549 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

За ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання..

В той же час, відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України у період дії в Україні воєнного,надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування уразі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (не виконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Обґрунтовуючи нарахування пені позивач зазначає, що Кредитний договір укладено після 24 січня 2024 року (дата набрання чинності Законом України № 3498-IX від 22 листопада 2023 року «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг»), з якої відновлено право кредитодавців на нарахування пені (штрафу) за договорами споживчого кредиту, укладеними після цієї дати. Вказує, що Закон України «Про споживче кредитування» є спеціальним нормативно-правовим актом, що регулює правовідносини саме у сфері споживчого кредитування й спеціальні норми вказаного Закону мають перевагу у випадку колізії з загальними нормами, викладеними у ЦК України. Наголошує, що редакція Закону № 3498-IX прямо дозволяє кредиторам застосовувати пеню, а пункт 18 Прикінцевих положень ЦК України стосується зобов`язань за договорами, що існували до початку або на момент запровадження воєнного стану (24 лютого 2022 року) та не передбачають автоматичного заборонного режиму для нових договорів, які укладаються під час дії воєнного стану з урахуванням оновленого законодавчого середовища.

Оцінюючи посилання представника позивача на пріоритет статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» (в редакції після набрання чинності Законом № 3498-IX від 22 листопада 2023 року) відносно пункту 18 Прикінцевих положень ЦК України щодо договорів кредиту, укладених після 24 січня 2024 року суд висновує, що такі посилання спростовуються положеннями ч. 2 ст. 66 Закону України «Про правотворчу діяльність», відповідно до якої у разі виявлення колізії між кодексом і первинним законом пріоритет у застосуванні має норма права, що міститься у кодексі, якщо інше не передбачено таким кодексом. Зміни до пункту 18 Прикінцевих положень ЦК України Законом № 3498-IX від 22 листопада 2023 року внесені не були, не конкретизували можливість незастосування вказаного положення до договорів, укладених після воєнного стану. Крім того, положення пункту 18 Прикінцевих положень ЦК України встановлюють не скасування норми про відповідальність за порушення зобов`язання, а тимчасову, визначену у часі та пов`язану з настанням події, заборону щодо наслідків невиконання певних цивільних зобов`язань.

Таким чином, приймаючи до уваги, що неустойка в сумі 9 500,00 грн за Кредитним договором нарахована позивачем відповідачеві за невиконання зобов`язання з повернення кредиту та відсотків у період дії в Україні воєнного стану, а в силу положень пункту 18 Прикінцевих положень ЦК України позичальник звільняється від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення, позов у частині стягнення з відповідача на користь позивача неустойки за Кредитним договором задоволенню не підлягає.

Таким чином, суд висновує, що позов підлягає задоволенню частково на суму 42560,00 грн, з якої 19 000,00 грн основного боргу та 23 560,00 грн нарахованих процентів. У решті позову належить відмовити.

Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, відповідно до якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд виснував про задоволення позовних вимог на 75,68% (задоволено 42 560,00 грн з заявлених 56 240,00 грн), судовий збір сплачено у розмірі 2 422,40 грн, то з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 833,27 грн. У решті судовий збір покладається на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. 12, 81, 141, 247, 263-265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» заборгованість за кредитним договором від 29 червня 2024 року № 29.06.2024-100000336 (кредитної лінії), яка утворилась станом на 04 жовтня 2024 року у загальному розмірі 42 560 (сорок дві тисячі п`ятсот шістдесят) гривень 00 копійок, яка складається з: заборгованості за тілом кредиту 19 000,00 грн та заборгованості по процентам 23 560,00 грн.

У решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» витрати по сплаті судового збору в сумі 1 833 (одна тисяча вісімсот тридцять три) гривні 27 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення суду складене та підписане 12 листопада 2025 року.

Учасники справи:

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр», код в ; місцезнаходження за адресою: м. Київ, вул. Саксаганського, буд. 133-А;

відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ; зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Суддя Д. О. Парфьонов