Справа № 497/874/25
Провадження № 2/497/750/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.11.2025 року Болградський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді Раца В.А.,

секретаря Божевої І.Д.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_1 , в режимі відеоконференції за допомогою власних технічних засобів,

представника відповідача ОСОБА_2 , в режимі відеоконференції за допомогою власних технічних засобів,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у відкритому судовому засіданні, в місті Болграді, цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на дитину, -

ВСТАНОВИВ:

15.04.2025 року представник позивача ОСОБА_1 , яка підтвердила свої повноваження електронним ордером серії ВН №1498812 від 08 квітня 2025 року (а.с.19), звернулася до суду із зазначеним позовом та просить постановити рішення, яким розірвати шлюб укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , зареєстрований 11.06.2016 року Приморським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис №732, а також стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі у розмірі 10 000,00 грн. з усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з дня пред`явлення даного позову та до досягнення дитиною повноліття.

Позовні вимоги мотивує тим, що у червні 2016 року сторони уклали шлюб. Останнім часом спільне життя у них поступово погіршувалось, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Від спільного шлюбу мають сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Шлюбні відносини між сторонами припинені, вони не ведуть спільного господарства вже понад півроку, сім`я фактично припинила своє існування. Син сторін проживає з матір`ю та після розірвання шлюбу залишиться проживати з нею. Батько дитини матеріальної допомоги не надає, щомісяця позивачка несе витрати на утримання дитини в розмірі близько 20 000,00 грн. У зв`язку з цим позивач просить стягнути з ОСОБА_4 аліменти на утримання сина у твердій грошовій в сумі 10 000,00 грн.

Ухвалою судді від 23.04.2025 року відкрито провадження по справі та розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін по справі.

15.09.2025 року представник відповідача ОСОБА_2 , який підтвердив свої повноваження електронним ордером серії ВН №1548726 від 24.07.2025 року, надав через систему «Електронний суд» відзив на позовні вимоги, в якому визнав заявлені вимоги частково, а саме просить визначити розмір стягуваємих аліментів у сумі 3028,00 грн. щомісячно. Проти розірвання шлюбу не заперечував, а ось заявлений розмір аліментів вважає надмірним. Представник зазначанє, що відповідач не відмовляється від виконання батьківських обов`язків та сплати аліментів, але він на даний час має проблеми зі здоров`ям, проходить комплексне лікування з приводу онкологічного захворювання, що істотно впливає на його працездатність та матеріальній стан. Лікування вимагає регулярних медичних втручань, спеціалізованих обстежень та реабілітаційних заходів. У зв`язку з цим відповідач не має можливості систематично працювати в повному обсязі та забезпечувати стабільний щомісячний дохід, який би дозволяв сплачувати аліменти в розмірі, визначеному позивачкою. Під час шлюбу відповідач вже хворів на тяжке захворювання.

Сторони в судове засідання не з`явились, їх інтереси в судовому засідання представляють представники.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги спочатку підтримала в повному обсязі, наполягала на їх задоволенні, а після пояснень представника відповідача, в частині розміру аліментів, зазначила на розсуд суду.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, а саме не заперечував проти розірвання шлюбу, а вимогу щодо розміру стягнення аліментів просив задовольнити в частині 2 000,00 грн., з врахуванням стану здоров`я відповідача.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного.

Щодо розірвання шлюбу.

Судом встановлено, що сторони знаходяться в зареєстрованому шлюбі з 11.06.2016 року, який зареєстровано Приморським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис №732, що підтверджено свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 від 11.06.2016 року (а.с.9).

Під час знаходження у зареєстрованому шлюбі у сторін народився син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , яке видане 04 червня 2019 року Суворовським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, на підставі актового запису №1509 від 04.06.2019 року (а.с.10), який на даний час є малолітнім.

Судом встановлено, що сторони однією сім`єю не проживають, сумісного господарства не ведуть, причиною припинення шлюбно-сімейних відносин є те, що між подружжям зникло почуття взаємної поваги та любові, взаємодопомоги та підтримки, спільне життя подружжя не склалося у зв`язку з різними поглядами на життя, дружина з дитиною переїхала жити в м.Одеса, тобто сторони проживають окремо, тому подальше сумісне проживання між сторонами стало неможливим. Спору щодо місця проживання малолітнього сина на час розгляду справи не мають.

Згідно зі статтею 51 Конституції України та статті 24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді дружини і чоловіка, примус до шлюбу не допускається.

Відповідно до ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов`язаний утверджувати в сім`ї повагу до матері. Дружина зобов`язана утверджувати в сім`ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній.

Частинами 3, 4 ст. 56 СК України, передбачено, що кожен із подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість.

Згідно з ч.3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 цього Кодексу.

Відповідно до положень ч.1 ст.1 10, ч.2 ст. 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя та суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення.

Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово сімейний засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово союз підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків.

Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Позивач скористалася даним правом та звернулася до суду з цим позовом, на розірванні шлюбу наполягає. Відповідач не заперечував проти розірвання шлюбу, що свідчить про обоюдне бажання подружжя розірвати шлюб.

Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має намір зберігати шлюб з відповідачем. Крім того, відповідач не заперечує щодо розірвання шлюбу.

Суд вважає, що причини, які спонукали сторони наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого шлюб підлягає розірванню.

На підставі вищезазначеного суд доходить висновку, що примирення між сторонами, збереження шлюбу та подальше спільне проживання сторін неможливе, а тому шлюб між сторонами підлягає розірванню.

Згідно ч.2 ст. 114 СК України шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Щодо стягнення аліментів на утримання дитини.

Відповідно до статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, що ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно з частиною другою статті 3 Конвенції держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Як вже було встановлено судом під час перебування у шлюбі у сторін народився син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та відповідач вказаний у свідоцтві про народження, виданим на підставі актового запису про народження №1509 від 04.06.2019 року, батьком дитини (а.с.10).

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч.1-3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або)натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини(аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Отже, між позивачем та відповідачем склалися правовідносини з приводу утримання дитини.

Відповідно до ст. 7 Закону України Про державний бюджет України на 2025 рік прожитковий мінімум на дитину віком від 6 до 18 років становить 3 196 гривні.

За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом (пункт 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»).

Одним з основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття, закріплене у СК України.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно з частиною першою статті 3 Конвенції в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, суд вважає, що відповідач зобов`язаний нести витрати на утримання дитини та забезпечувати прожитковий мінімум для дитини.

При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, яка проживає з матір`ю і дитина має задовільний стан здоров`я, доказів протилежного суду не надано, позивач офіційно працевлаштована та займає посаду адміністратора залу у ФОП ОСОБА_6 . Її сукупний дохід за останні пів року склав до виплати 38 441,38 грн., що підтверджується довідкою №А від 11.03.2025 року (а.с.12), дитина навчається в платному навчальному закладі ТОВ «Одеський приватний ліцей «СМАРТ» та позивач за місяць сплачує 11 000,00 грн., що підтверджено довідкою закладу (а.с.13) та квитанціями про оплату навчання дитини (а.с.14,15).

Також суд враховує, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, який хворіє онкологічним захворювання з діагнозом дифузна астроцитома правої лобової частки мозку, у зв`язку з чим він був прооперований та йому рекомендовано проходити ад`ювантну хіміотеапію. Протягом 2025 року відповідач проходив стаціонарне лікування, про що свідчать надані суду висновки та виписки з медичних карток стаціонарного хворого, останній висновок зроблений 05.11.2025 року відповідно до якого відповідачу рекомендовано продовження хіміотерапії, тобто лікування відповідача вимагає регулярних медичних втручань, спеціалізованих обстежень та реабілітаційних заходів.

У частині першій статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

З огляду на зміст статей 181, 192 СК України розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів (див. постанову Верховного Суду від 15 вересня 2021 року у справі № 364/1139/19 провадження № 61-11271св20)).

У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що «розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним.

Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження.

Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Враховуючи наведене, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання дитини слід задовольнити частково.

Суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути аліменти на утримання малолітньої дитини: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в твердій грошовій сумі в розмірі 3500,00 грн. щомісячно, починаючи з дня подання заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття, данна сума не буде надмірним тягарем для відповідача на даний час.

Згідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, відсутність на його утриманні іншої дитини, непрацездатних батьків, дружини.

Відповідно вимогам ст. 191 СК України аліменти стягуються з дня пред`явлення позову, тобто з 15.04.2025 року.

Окрім цього відповідно до ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За таких підстав, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір (за вимогу щодо стягнення аліментів) в розмірі 1211 грн. 20 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 81, 82, 141, 263, 264, 430 ЦПК України, ст.ст. 81,110,112,182,183,191,198-200 СК України суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на дитину - задовольнити частково.

Розірвати шлюб між ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований 11 червня 2016 року Приморським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис №732.

Стягувати з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця с. Нові Трояни Болградського району Одеської області, місце проживання якого зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , РОНКПП НОМЕР_4 , аліменти на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі в розмірі 3500 (три тисячі пятсот) гривень, починаючи з 15 квітня 2025 року до досягнення сином ОСОБА_8 повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Допустити негайне виконання рішення суду в межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця с. Нові Трояни Болградського району Одеської області, місце проживання якого зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , в дохід держави судовий збір в розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення складено 14.11.2025 року.

Суддя В.А. Раца