Справа № 443/1049/24 Головуючий у 1 інстанції: Павлів А.І.
Провадження № 22-ц/811/2502/25 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2025 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.,

секретаря Гаврилюк Я.Ю.

з участю предстанивка прокуратури Германович Ю.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Львівського апеляційного суду у м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Чорненького Ярослава Богдановича на заочне рішення Жидачіського районного суду Львівської області від 13 березня 2025 року в складі судді Павліва А.І. у справі за позовом першого заступника керівника Стрийської окружної прокуратури Львівської області в інтересах держави в особі Журавненської селищної ради Стрийського району Львівської області до ОСОБА_1 про визнання договору оренди землі недійсним, повернення земельної ділянки кадастровий номер :02:000:1309,-

встановив:

У червні 2024 року перший заступник керівника Стрийської окружної прокуратури Львівської області в інтересах держави в особі Журавненської селищної ради Стрийського району Львівської області звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про визнання договору оренди землі недійсним, повернення земельної ділянки.

Вимоги обгрунтовані тим, що Журавненською селищною радою 7 сесії VIII скликання прийнято рішення № 7-206 від 17.06.2021 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для городництва», згідно з яким затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду громадянину ОСОБА_1 для городництва за рахунок земель сільськогосподарського призначення, розташованої на території с. Антонівка Журавненської селищної ради, Стрийського району Львівської області, розроблений на замовлення ОСОБА_1 для городництва.

Згідно із п.п. 2, 3 вказаного рішення громадянину ОСОБА_1 передано в оренду земельну ділянку за кадастровим номером :02:000:1309 загальною площею 14,4096 га для городництва, термін оренди 30 років, розмір орендної плати 12 % від нормативно-грошової оцінки земельної ділянки.

У подальшому, між позивачем та відповідачем укладено договір оренди землі від 24.09.2021 № б/н, відповідно до якого орендодавець надає, а орендар приймає у строкове платне, користування земельну ділянку для городництва з кадастровим номером :02:000:1309 загальною площею 14,4096 га, розташовану на території с.Антонівка Журавненської селищної ради Стрийського району Львівської області, строком на 30 років. Встановлено орендну плату в розмірі 12 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки. Відповідні відомості внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 20.10.2021 державним реєстратором виконавчого комітету Ходорівської міської ради Львівської області Сушайло С.О. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 215, номер запису про інше речове право 44657037; дата, час державної реєстрації 20.10.2021).

Звертає увагу, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин» від 28.04.2021 №1423-ІХ (набрав чинності 27.05.2021) частину 1 статті 36 Земельного кодексу України доповнено абзацом 2 такого змісту: «Площа земельної ділянки, що надається громадянину в оренду для городництва, не може перевищувати 0,6 гектара».

Таким чином, орган місцевого самоврядування має повноваження щодо передачі земельної ділянки в оренду для городництва, площа якої не перевищує встановлену чинним законодавством площу, а саме не більше 0,6 гектара.

У той же час, відповідно до рішення Журавненської селищної ради 7 сесії VIII скликання № 7-206 від 17.06.2021 та договору оренди землі від 24.09.2021 № б/н відповідачу надано у користування земельну ділянку, площа якої у 24 раз перевищує допустиму норму 14,4096 га, що прямо суперечить вимогам закону, чинного станом на момент прийняття рішення органом місцевого самоврядування.

Отже, Журавненська селищна рада при прийнятті рішення про передачу у користування земельної ділянки ОСОБА_1 діяла всупереч ст. 36 Земельного кодексу України, так як не мала законної підстави для затвердження відповідного проекту землеустрою та передачі ОСОБА_1 в оренду земельну ділянку за кадастровим номером :02:000:1309 загальною площею 14,4096 га для городництва.

Просив визнати недійсним договір оренди землі б/н від 24.09.2021, укладений між Журавненською селищною радою та ОСОБА_1 на підставі рішення 7 сесії VIII скликання Журавненської селищної ради № 7-206 від 17.06.2021 щодо надання у строкове платне користування земельної ділянки для городництва загальною площею 14,4096 га, з кадастровим номером :02:000:1309, розташованої на території с. Антонівка Журавненської селищної ради (колишнього Жидачівського) Стрийського району Львівської області; зобов`язати ОСОБА_1 повернути Журавненській селищній раді Стрийського району Львівської області земельну ділянку загальною площею 14,4096 га, з кадастровим номером :02:000:1309, розташовану на території с. Антонівка Журавненської селищної ради (колишнього Жидачівського) Стрийського району Львівської області (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 215); судові витрати покласти на ОСОБА_1 та стягнути в користь Львівської обласної прокуратури кошти, витрачені на сплату судового збору.

Оскаржуваним заочним рішенням Жидачівського районного суду Львівської області від 13 березня 2025 року позов першого заступника керівника Стрийської окружної прокуратури Львівської області в інтересах держави в особі Журавненської селищної ради Стрийського району Львівської області до ОСОБА_1 про визнання договору оренди землі недійсним, повернення земельної ділянки кадастровий номер :02:000:1309 задоволено повністю.

Визнано недійсним договір оренди земельної ділянки б/н від 24.09.2021, укладений між Журавненською селищною радою та ОСОБА_1 на підставі рішення 7 сесії VIII скликання Журавненської селищної ради № 7-206 від 17.06.2021 щодо надання у строкове платне користування земельної ділянки для городництва загальною площею 14,4096 га, з кадастровим номером :02:000:1309, розташованої на території с.Антонівка Журавненської селищної ради (колишнього Жидачівського) Стрийського району Львівської області.

Зобов`язано ОСОБА_1 повернути Журавненській селищній раді Стрийського району Львівської області земельну ділянку загальною площею 14,4096 га, з кадастровим номером :02:000:1309, розташовану на території с.Антонівка Журавненської селищної ради (колишнього Жидачівського) Стрийського району Львівської області (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 215).

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Львівської обласної прокуратури сплачений судовий збір у сумі 6 056 грн.

Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 10 червня 2025 року заяву представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Чорненького Ярослава Богдановича про перегляд заочного рішення Жидачівського районного суду Львівської області від 13.03.2025 - залишено без задоволення.

Заочне рішення в загальному порядку оскаржив представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Чорненький Я.Б., вважає рішення таким, що ухвалене внаслідок неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, а також неправильного застосування норм матеріального права, тому є незаконним та необґрунтованим.

В апеляційній скарзі зазначає, що відповідач ОСОБА_2 при отриманні в оренду земельної ділянки діяв виключно в законний спосіб та жодних порушень вимог закону не допустив.

Покликаючись на рішення Журавненської селищної ради про надання дозволу на рохроблення проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки, а також затвердження проекту землеустрою, звертає увагу, що на виконання рішення Журавненської селищної ради від 24.09.2021 № 7-206 ОСОБА_1 уклав договір оспорюваний договір оренди змельної ділянки загальною площею 14,4096 га для городництва, кадастровий номер :02:000:1309 та того ж дня прийняв від Журавенської селищної ради зазначену земельну ділянку, що підтверджується актом пряймання-передачі.

20.10.2021 право оренди земельної ділянки зареєстровано в Державному речових прав на нерухоме майно.

З моменту укладення спірного договору ОСОБА_2 належним чином виконує його умови, заборгованості по сплаті орендної плати не має.

Звертає увагу, що на момент прийняття відповідачем спірної земельної ділянки така не була придатна для городництва, на ній росли дикорослі кущі та чагарники, тому відповідач доклав не мало зусиль, щоб її розчистити та зробити придатною до використання за цільовим призначенням. Зокрема, внесено добрива та понесено витрати на виготовлення проектів землеустрою.

На думку апелянта, звертаючись до суду із вказаним позовом в порядку ст. 56 ЦПК України та ст. 23 ЗУ «Про прокуратуру» прокурор належним чином не обґрунтував підстави для представництва ним інтересів в суді та не підтвердив такі належними доказами. Із змісту позовної заяви не зрозуміло, чому орган місцевого самоврядування не може самостійно звернутися до суду, що дає підстави для висновку, що позовна заява підписана особою, яка не має права її підписувати, відтак таку необхідно залишити без розгляду.

Вважає, що зазначені обставини залишилися поза увагою місцевого суду.

Просить суд скасувати заочне рішення Жидачівського районного суду Львівської області від 13 березня 2025 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

13.08.2025 на адресу апеляційного суду надійшов відзив заступника керівника Львівьскої обласної прокуратури на апеляційну скаргу, у якому покликаючись на спірні правовідносини, норми матерального права, які такі регулюють, а також судову практику, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника прокуратури Германович Ю.А. на заперечення доводів скарги, перевіривши матеріали справи, межі та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення виходячи із такого.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ст. 5 ЦПК України).

Відповідно до приписів частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна людина має можливість безперешкодного звернення до суду за захистом своїх прав. Це право гарантується частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якій зазначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що земельна ділянка площею 14,4096 га з кадастровим номером :02:000:1309 належить на праві комунальної власності Журавненській селищній раді Стрийського (колишнього Жидачівського) району Львівської області.

Рішенням 7 сесії VIII скликання Журавненської селищної ради Стрийського району Львівської області № 7-206 від 17.06.2021 затверджено проект землеустрою щодо відведення вказаної земельної ділянки в оренду ОСОБА_1 для городництва за рахунок земель сільськогосподарського призначення, розташованої на території Журавненської селищної ради та передано йому в оренду терміном на 30 років цю земельну ділянку для городництва за рахунок земель сільськогосподарського призначення комунальної власності, розташовану на території Журавненської селищної ради Стрийського району Львівської області. Встановлено річну орендну плату за земельну ділянку для городництва в розмірі 12 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки.

24.09.2021 між Журавненською селищною радою Стрийського району Львівської області та ОСОБА_1 укладено договір оренди земельної ділянки, згідно з яким Журавненська селищна рада передала ОСОБА_1 в строкове платне користування на 30 років згадану вище земельну ділянку для городництва загальною площею 14,4096 га, яка знаходиться в с. Антонівка, на території Журавненської селищної ради територіальної громади.

В свою чергу, на час ухвалення 18.02.2021 Журавненською селищною радою рішення про надання відповідачу дозволу на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки комунальної власності в оренду для городництва за рахунок земель сільськогосподарського призначення діяла норма Земельного кодексу України (частина 1 статті 36), яка не містила обмежень щодо надання громадянам або їх об`єднанням із земель державної або комунальної власності в оренду земельних ділянок для городництва, відтак Журавненська селищна рада діяла правомірно, в межах своїх повноважень та вимог закону.

Разом з цим, на час ухвалення 17.06.2021 Журавненською селищною радою рішення №7-206 про затвердження проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду ОСОБА_1 для городництва за рахунок земель сільськогосподарського призначення, розташованої на території Журавненської селищної ради та передання йому в оренду терміном на 30 років земельної ділянки загальною площею 14,4096 га (кадастровий номер :02:000:1309) для городництва, орган місцевого самоврядування діяв не відповідно до вимог закону, оскільки з 27.05.2021 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин» №1423-ІХ від 28.04.2021, яким частину першу статті 36 ЗК України доповнено нормою, що обмежувала розмір земельної ділянки, який надається громадянам в оренду для городництва (розмір не міг перевищувати 0,6 гектара), і цей закон не містив жодних застережень щодо дії цієї норми в часі.

Таким чином, зазначеним рішенням відповідачу передано земельну ділянку для городництва розміром 14,4096 га, тобто земельну ділянку, розмір якої перевищував допустимий у більш ніж 24 разів.

При цьому, рішення Журавненської селищної ради про надання відповідачу дозволу на розробку проєкту землеустрою не було правовстановлюючим актом і не гарантувало останньому набуття права користування на земельну ділянку, а лише у відповідача виникли законні очікування на отримання земельної ділянки для городництва.

Враховуючи наведене, суд прийшов переконання, що рішення Журавненської селищної ради №7-206 від 17.06.2021 прийнято з порушенням вимог частини 1 статті 36, статей 124, 134 ЗК України, оскільки за наведених вище обставин Журавненська селищна рада мала б відмовити у затвердженні проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на підставі частини 15 статті 123 ЗК України.

Зважаючи на те, що за наслідками прийняття зазначеного рішення між Журавненською селищною радою та ОСОБА_1 24.09.2021 укладено спірний договір оренди землі, який також суперечить вимогам частини 1 статті 36 КК України в частині площі земельної ділянки, яка передана в оренду ОСОБА_1 для городництва, такий договір підлягає визнанню недійсним.

При цьому, суд зауважив, що ОСОБА_1 , проявивши розумну обачність, міг і повинен був знати про те, що площа земельної ділянки для городництва перевищує гранично допустимі норми. Він міг ознайомитись зі змістом земельного законодавства, а також за необхідності міг отримати відповідну правову допомогу перед набуттям в оренду спірної земельної ділянки, він міг і повинен був розуміти, що її отримання є неможливим в силу імперативних вимог чинного законодавства. За таких обставин неможливо виснувати про те, що втручання у право оренди того об`єкта, який ОСОБА_1 за добросовісної поведінки не міг отримати, є для нього надмірним тягарем. Немає жодних підстав вважати, що перед укладенням договору оренди існували перешкоди самостійно чи з допомогою фахівця в галузі права ознайомитися з зазначеними вимогами законодавства та зробити висновки щодо можливості отримати земельну ділянку площею понад 0,6 га для городництва в користування.

Таким чином, у даному випадку втручання у право користування здійснюється згідно з законом і з легітимною метою, яка полягає у контролі за рівноцінним розподілом земель для городництва між громадянами згідно із загальними інтересами.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити повністю.

У контексті права прокурора заявити відповіднй позов, суд першої інстанції зазначив, що прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

Таким чином, сам факт незвернення до суду сільської ради з позовом, який би відповідав вимогам процесуального законодавства та відповідно мав змогу захистити інтереси жителів територіальної громади, свідчить про те, що указаний орган місцевого самоврядування неналежно виконує свої повноваження щодо повернення земельної ділянки, у зв`язку із чим у прокурора виникають обґрунтовані підстави для захисту інтересів членів територіальної громади та звернення до суду з таким позовом, що відповідає нормам національного законодавства та практиці Європейського суду з прав людини.

Такий висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 жовтня 2019 року у справі № 903/129/18.

У постанові від 28 вересня 2022 року у справі № 483/448/20 (провадження № 14-206цс21) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що, оскаржуючи рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування та правочин щодо розпорядження майном, прокурор вправі звернутися до суду або як самостійний позивач в інтересах держави, визначивши такий орган відповідачем (коли оскаржується рішення останнього), або в інтересах держави в особі відповідного органу, зокрема тоді, коли цей орган є стороною (представником сторони) правочину, про недійсність якого стверджує прокурор. У разі задоволення вимоги про визнання недійсним правочину та про повернення отриманого за ним (наприклад, земельної ділянки) чи про витребування майна від набувача таке повернення та витребування відбувається на користь держави чи територіальної громади, від імені яких відповідний орган може діяти тільки як представник.

Підсумовуючи наведене, суд прийшов висновку, що прокурор, звертаючи до суду відповідно до статті 56 ЦПК України, обґрунтував, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначив орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, оскільки предметом спору є договір оренди, а не відповідне рішення органу місцевого самоврядування, зокрема, що Журавненською селищною радою не вживались та не будуть вживатись заходи щодо захисту інтересів держави, що підтверджується листом від 13.05.2024.

Крім цього, обраний прокурором спосіб захисту є належним та ефективним, оскільки повністю відновляє порушене право Журавненської об`єднаної територіальної громади, і узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 вересня 2022 року в справі № 483/448/20 (провадження № 14-206цс21).

Також суд вирішив питання судових витрат, стягнувши сплачений судовий збір у сумі 6056,00 грн з відповідача на користь Львівської обласної прокуратури у повному обсязі.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Тобто імператив зазначеного конституційного положення встановлює обов`язок органів державної влади та їх посадових осіб дотримуватись принципу законності при здійсненні своїх повноважень, що забезпечує здійснення державної влади за принципом її поділу.

У рішенні від 01 квітня 2008 року №4-рп/2008 Конституційний Суд України зазначив, що неухильне додержання органами законодавчої, виконавчої та судової влади Конституції та законів України забезпечує реалізацію принципу поділу влади і є запорукою їх єдності, важливою передумовою стабільності, підтримання громадського миру і злагоди в державі.

Як зазначалося вище, позов у даній справі прокурор подав в інтересах держави в особі Журавненської селищної ради Стрийського району Львівської області, оскільки позовна заява органом місцевого самоврядування не подана, що, на його думку, свідчить про неналежне здійснення захисту інтересів держави.

При цьому, у позові зазначено, що прокурор попередньо звернувся до сільської ради з листами стосовно вирішення питання щодо вжиття заходів представницького характеру та з врахуванням відповіді Журавненської селищної ради від 13.05.2024 № 949/05-1/02-26/вих.-24, що селищна рада не буде звертатися до суду із позовом про визнання договору оренди землі недійсним, тому прокурором підготовлено позовну заяву на підставі ст. 23 Закону України «Про прокуратуру».

Так, Законом України від 02 червня 2016 року № 1401-VIII «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)», який набрав чинності 30 вересня 2016 року, до Конституції України внесені зміни, а саме Конституцію доповнено статтею 131-1, пункт 3 частини першої якої передбачає, що прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Згідно із ч. 3 ст. 56 ЦПК України, у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача (ч. 5 ст. 56 ЦПК України).

Відповідно до частини четвертої статті 56 ЦПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Питання представництва інтересів держави прокурором у суді врегульовано у статті 23 Закону України від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII «Про прокуратуру», який набрав чинності 15 липня 2015 року. Ця стаття визначає, що представництво прокурором держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку, встановлених законом (частина перша). Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження (далі компетентний орган), а також у разі відсутності такого органу (частина третя). Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень (абзаци перший третій частини четвертої). У разі встановлення ознак адміністративного чи кримінального правопорушення прокурор зобов`язаний здійснити передбачені законом дії щодо порушення відповідного провадження (частина сьома).

Урегульовуючи розбіжності у раніше викладених правових позиціях, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 травня 2020 року по справі № 912/2385/18 уточнила висновки, зроблені у постановах: Великої Палати Верховного Суду від 15 жовтня 2019 року у справі № 903/129/18; Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі № 927/246/18, від 16 квітня 2019 у справах № 910/3486/18 та № 925/650/18, від 17 та 18 квітня 2019 року у справах № 923/560/18 та № 913/299/18 відповідно, від 13 травня 2019 року у справі № 915/242/18; Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 0440/6738/18, зазначивши, що прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу.

Зокрема, бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу.

Підсумовуючи викладене вище, необхідно відзначити, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган; 2) у разі відсутності такого органу (ч. 3 ст. 23 ЗУ «Про прокуратуру»).

Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

З матеріалів справи встановлено, що 09 травня 2024 року Стрийська окружна прокуратура звернулася до Журавненської селищної ради із запитом №14.57/05-42-3647, в якому повідомила про виявлені порушення земельного законодавства, звернула увагу, що договір оренди з ОСОБА_1 укладений всупереч земельному законодавству України, а саме абз.2 ч.1 ст.36 ЗК України, а також, з метою встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді, просила до 13.05.2024 повідомити, чи буде звертатися Журавненська селищна рада до суду про визнання вищевказаного договору оренди землі недійсним. Звернуто увагу, що у разі відсутності дієвих заходів з приводу захисту інтересів держави такі будуть вживатися окружною прокуратурою (а.с.49-50).

Як вбачається із відповіді голови Журавненської селищної ради від 20.05.2024, останній повідомив, що Журавненська селищна рада не буде звертатись до суду про визнання договору оренди землі недійсним (а.с. 51).

Стрийською окружною прокуратурою Львівської області листом за №14.57/05-42-4084вих-24 від 28.05.2024 повідомлено Журавненську селищну раду про те, що прокуратурою буде пред`явлено в інтересах держави позов до ОСОБА_2 про визнання договору оренди землі від 24.09.2021 недійсним та повернення земельної ділянки у комунальну власність (а.с. 52).

Враховуючи наведене, колегія суддів розділяє висновок суду першої інстанції, що у спірних правовідносинах, прокурор, звертаючись до суду відповідно до ст.56 ЦПК України, обґрунтував в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а саме те, що Журавненською селищною радою не вживались та не будуть вживатись заходи щодо захисту інтересів держави, що підтверджується листами-відповідями Журавненської селищної ради та спростовує протилежні доводи апеляційної скарги.

В свою чергу, перевіряючи рішення суду першої інстанції в частині задоволення вимог прокурора в інтересах Журавненської селищної ради колегія суддів враховує таке.

Цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників (ч. 1 ст. 1 ЦК України).

Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, юридичні факти, заподіяння матеріальної та моральної шкоди тощо, а також вони можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства (ст. 11 ЦК України).

Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

У розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Однією з основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Згідно з частиною третьою статті 13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Таким чином, правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом (постанова Верховного Суду від 11 листопада 2019 року у цивільній справі 337/474/14-ц, провадження № 61-15813сво18).

З матеріалів справи встановлено, що згідно із Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 07.05.2024 №377517411, земельна ділянка площею 14,4096 га з кадастровим номером :02:000:1309 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 215) належить на праві комунальної власності Журавненській селищній раді Стрийського (колишнього Жидачівського) району Львівської області (а.с. 23).

Рішенням 7 сесії VIII скликання Журавненської селищної ради Стрийського району Львівської області № 7-206 від 17.06.2021 затверджено проект землеустрою щодо відведення вказаної земельної ділянки в оренду ОСОБА_1 для городництва за рахунок земель сільськогосподарського призначення, розташованої на території Журавненської селищної ради та передано йому в оренду терміном на 30 років цю земельну ділянку для городництва за рахунок земель сільськогосподарського призначення комунальної власності, розташовану на території Журавненської селищної ради Стрийського району Львівської області. Встановлено річну орендну плату за земельну ділянку для городництва в розмірі 12 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки.

24.09.2021 між Журавненською селищною радою Стрийського району Львівської області та ОСОБА_1 укладено договір оренди земельної ділянки, згідно з яким Журавненська селищна рада передала ОСОБА_1 в строкове платне користування на 30 років згадану вище земельну ділянку для городництва загальною площею 14,4096 га, яка знаходиться в с. Антонівка, на території Журавненської селищної ради територіальної громади.

Відомості про оренду, суборенду згідно з Державним реєстром речових прав на нерухоме майно: орендар ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 . Площа земельної ділянки 14,4096 га. Орган, що здійснив державну реєстрацію речового права виконавчий комітет Ходорівської міської ради. Дата державної реєстрації речового права 24.09.2021. Строк дії речового права 24.09.2051.

Відповідно до п.1 договору, орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку для городництва, кадастровий номер :02:000:1309, яка знаходиться в с.Антонівка, на території Журавненської селищної ради територіальної громади.

В оренду передається земельна ділянка загальною площею 14,4096га (п. 2 договору).

Нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 197207,89 грн. (п. 4 договору).

Земельна ділянка, яка передається в оренду немає недоліків, що можуть перешкоджати її ефективному використанню за цільовим призначенням (п.5 договору).

Інших особливостей об`єкта оренди, які можуть вплинути на орендні відносини немає (п.6 договору).

Договір укладено на 30 (тридцять) років (п.7 договору).

Річна орендна плата складає 12 відсотків від нормативної грошової оцінки земельної ділянки. Розмір орендної плати за 2021 рік становить 23664,94 грн. на місяць 1972,07 грн. (п. 8 договору).

Відповідно до п.14 договору, земельна ділянка передається в оренду для городництва.

Цільове призначення земельної ділянки 01.07 для городництва (п.15 договору).

24.09.2021 Журавненська селищна рада в особі селищного голови Вітера В.В. та ОСОБА_1 підписали акт приймання-передачі земельної ділянки, згідно якого представник орендодавця земельної ділянки селищний голова ОСОБА_3 на підставі рішення 7 сесії 8 скликання Журавненської селищної ради від 17.06.2021 та відповідно до договору оренди земельної ділянки від 24.09.2021 передав, а орендар прийняв у володіння земельну ділянку, яка знаходиться в с.Антонівка на території Журавненської селищної ради територіальної громади. Площа земельної ділянки 14,4096 га.

Колегія суддів виходить з того, що у частині першій статті 2 Закону України «Про оренду землі» визначено, що відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Так, відповідно до положень ст. 116, 118 ЗК України правовою підставою набуття права власності та права користування на землю є рішення органу виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Статтею 25 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

Відповідно до п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин здійснюється виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради.

Згідно з ч. 1 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

До повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин, згідно ч. 1 ст. 12 ЗК України, належить розпорядження землями комунальної власності територіальних громад; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу.

Згідно зі ч.1 ст. 122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Відповідно до ч.1 ст. 123 ЗК України надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування. Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі, зокрема, формування нової земельної ділянки (крім поділу та об`єднання) та/або надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення.

Відповідно до ч.15 ст.123 та ч.8 ст. 186 ЗК України підставою відмови у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише його невідповідність вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів.

Відповідно до ч. 1 ст. 124 ЗК України, передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу.

Частиною другою статті 124 ЗК України визначено, що передача в оренду земельних ділянок, які перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу.

За змістом частини 3 статті 134 Земельного кодексу України земельні торги не проводяться при наданні (передачі) земельних ділянок громадянам у випадках, передбачених статтями 34 (для сінокосіння і випасання худоби), 36 (для городництва) та 121 (для ведення фермерського господарства; а також передачі земель загального користування садівницькому товариству та дачному кооперативу.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 ЗК України громадянам або їх об`єднанням із земель державної або комунальної власності можуть надаватися в оренду земельні ділянки для городництва.

Об`єктами оренди є земельні ділянки, що перебувають у власності громадян, юридичних осіб, комунальній або державній власності (ст. 3 Закону України «Про оренду землі»).

Орендодавцями земельних ділянок, що перебувають у комунальній власності, є сільські, селищні, міські ради в межах повноважень, визначених законом (ч.2 ст.4 Закону України «Про оренду землі»).

В свою чергу, згідно із ст. 36 ЗК України, громадянам або їх об`єднанням із земель державної або комунальної власності можуть надаватися в оренду земельні ділянки для городництва.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин» №1423-ІХ від 28.04.2021, який набрав чинності 27.05.2021, внесено зміни до ст. 36 ЗК України, за змістом якої громадянам або їх об`єднанням із земель державної або комунальної власності можуть надаватися в оренду земельні ділянки для городництва, площа земельної ділянки, що надається громадянину в оренду для городництва, не може перевищувати 0,6 гектара.

Таке обмеження покликане упередити надання/отримання земельних ділянок зі значними площами в обхід земельних аукціонів.

Можливість отримання в оренду на пільгових умовах необмеженої кількості земельних ділянок для городництва нівелює саму мету встановлення граничного розміру земельної ділянки, яка може бути надана для цілей городництва.

Вчинення ж державним органом, органом місцевого самоврядування чи їх посадовими особами дій у межах компетенції, але непередбаченим способом, у не передбаченій законом формі або з виходом за межі компетенції є підставою для визнання таких дій та правових актів, прийнятих у процесі їх здійснення, неправомірними.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.10.2023 у справі № 9901/43/21 пояснила, що означає кожна зі складових статті 19 Конституції України.

Як зазначила Велика Палата Верховного Суду, указана норма Основного Закону означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

При цьому, вжите законодавцем формулювання «на підставі» означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним.

«У межах повноважень» означає, що суб`єкт владних повноважень повинен приймати рішення та вчиняти дії відповідно до встановлених законом повноважень, не перевищуючи їх.

«У спосіб» означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний дотримуватися встановленої законом процедури і форми прийняття рішення або вчинення дії і повинен обирати лише визначені законом засоби.

Згідно з позицією Верховного Суду, сформованою у постанові від 19.08.2022 у справі № 160/4933/20, суб`єкт владних повноважень зобов`язаний дотримуватися принципу публічного права, тобто діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії (приймати рішення), не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відсутність установленого чинним законодавством порядку реалізації прав не надає органу державної влади діяти на власний розсуд.

Статтею 68 Конституції України встановлено, що кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України.

Аналіз вищенаведених норм свідчить про наявність у органу місцевого самоврядування після 27.05.2021 повноважень щодо передачі громадянину в оренду поза конкурсом лише однієї земельної ділянки для городництва, площа якої не перевищує 0,6 гектара.

Разом з цим, всупереч вимогам ст. 36 ЗК України, Журавненською селищною радою передано ОСОБА_2 у користування на умовах оренди земельну ділянку для городництва площею 14,4096 га, тобто з перевищенням гранично допустимої норми, встановленої Законом, при цьому доводи апелянта не містять жодних заперечень чи спростувань вказаної обставини.

Верховний Суд у постанові від 31.03.2021 у справі №803/1541/16 сформулював позицію відповідно до якої, якщо під час розгляду заяви особи суб`єктом владних повноважень до прийняття остаточного рішення було змінено нормативно-правове регулювання, суб`єкт владних повноважень не має законних можливостей для прийняття рішення з урахуванням попереднього нормативно-правового регулювання, яке є нечинним, а його рішення та дії в цих випадках не можуть вважатися протиправними за формальними ознаками.

У теорії права допускається можливість застосування до триваючих відносин до їх завершення нормативно-правового регулювання, яке діяло на час їх виникнення, за окремим рішенням і розглядається з позицій встановлення спеціального регулювання перехідного періоду - «переживаючої» (ультраактивної) дії нормативно-правових актів.

Водночас, таке застосування повинно бути чітко обумовлено при прийнятті відповідних нормативно-правових актів. Відсутність такого застереження не надає суб`єкту владних повноважень права на самовільне застосування нечинних правових норм.

Правова визначеність як елемент верховенства права не передбачає заборони на зміну нормативно-правового регулювання.

Очікування осіб не можуть впливати на внесення змін до законів та інших нормативно-правових актів (рішення Конституційного Суду України від 22.05.2018 №5-р/2018).

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 28.05.2021 у справі №1940/1505/18, від 15.05.2019 у справі №825/1496/17.

Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України і відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є укладеним, якщо сторони у належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України).

Частиною першою статті 15 Закону України «Про оренду землі» визначено, що істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об`єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об`єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки.

Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону (частина друга цієї ж статті).

За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до частини другої статті 16 цього Кодексу способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що оскільки предметом оспорюваного договору оренди землі від 24.09.2021, укладеного між Журавненською селищною радою та ОСОБА_1 , є земельна ділянка для городництва, площа якої перевищує гранично допустиму площу, визначену ст.36 ЗК України (у чинній редакції), тобто зміст вказаного правочину суперечить вимогам ЗК України та ЗУ «Про оренду землі», такий договір оренди землі необхідно визнати недійсним.

В свою чергу, спосіб захисту права є ефективним тоді, коли він забезпечуватиме поновлення порушеного права, а в разі неможливості такого поновлення гарантуватиме можливість отримати відповідну компенсацію. Тобто цей захист має бути повним і забезпечувати у такий спосіб досягнення мети правосуддя та процесуальну економію (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі № 910/3009/18 (пункт 63)).

Надаючи правову оцінку належності обраного позивачем способу захисту, суди повинні зважати й на його ефективність з погляду Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція). Зміст зобов`язань за статтею 13 Конвенції залежить, зокрема, від характеру скарг заявника. Однак засіб захисту, що вимагається статтею 13, має бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (§ 75 рішення ЄСПЛ від 05.05.2005 у справі "Афанасьєв проти України" (заява № 38722/02)).

З врахуванням викладеного, правильним є висновок суду першої інстанції про застосування наслідків недійсного правочину, визначених ст. 216 ЦК України, а саме, що разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, відтак вимога та висновок місцевого суду про зобов`язання ОСОБА_1 повернути Журавненській селищній раді земельну ділянку загальною площею 14,4096 га га, з кадастровим номером :02:000:1309, розташовану на території с.Антонівка, Журавненської селищної ради Стрийського району, Львівської області, є обгрунтованими та призведуть до ефективного захисту прав держави в особі Журавненської селищної ради, в інтересах якої прокурором заявлено позов .

Заперечуючи висновки суду першої інстанції з підстав відсутності, на думку апелянта, будь яких порушень зі сторони відповідача вимог закону, колегія суддів все ж констатує, що належного спростування матеріально-правової вимоги заяленої прокурором чи відповідних висновків суду з цього приводу, апелянт не навів.

При цьому, обставини, що суспільного інтересу, розумної обачності та добросовісної поведінки, правильного та обгрунтовано враховані місцевим судом.

Таким чином, ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин, нормами матеріального та процесуального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку, дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Доводи апеляційної скарги та зміст оскаржуваного судового рішення не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а тому рішення суду необхідно залишити без зміни відповідно до положень статті 375 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 367, 368, 372, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 383 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Чорненького Ярослава Богдановича залишити без задоволення.

Заочне рішення Жидачівського районного суду Львівської області від 13 березня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня ухвалення, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 12 листопада 2025 року.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

С.М. Копняк