ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2025 року

м. Київ

справа № 693/1218/20

провадження № 61-11120св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1 ,

суб`єкт оскарження - начальник Фастівського відділу державної виконавчої служби у Фастівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Василенко Марина Борисівна,

заінтересована особа - ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження без повідомлення учасників цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Василенко Марини Борисівни, яка є начальником Фастівського відділу державної виконавчої служби у Фастівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), боржник - ОСОБА_2 ,

за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Бєляєва Олега Анатолійовича на ухвалу Жашківського районного суду Черкаської області від 14 травня 2025 року у складі судді Защитинської Т. І. та постанову Черкаського апеляційного суду від 23 липня 2025 року у складі колегії суддів: Василенко Л. І., Сіренка Ю. В., Фетісової Т. Л.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст вимог скарги

У березні 2025 року ОСОБА_1 звернулась до суду із скаргою, в якій просила визнати неправомірними дії начальника Фастівського відділу державної виконавчої служби у Фастівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (далі - Фастівський ВДВС) Василенко М. Б. при примусовому виконанні з встановлення обставин погашення заборгованості зі сплати аліментів за виконавчим документом № 693/1218/20 у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 ОСОБА_2 ;

скасувати постанову начальника Фастівського ВДВС Василенко М. Б. від 11 березня 2025 року про скасування заходів примусового виконання, застосованих при примусовому виконанні виконавчого листа № 693/1218/20, виданого 12 грудня 2022 року Жашківським районним судом Черкаської області реєстраційний номер виконавчого провадження НОМЕР_1 про: стягнути аліменти на трьох неповнолітніх дітей по 10 000,00 грн на кожну дитину починаючи з 10 грудня 2020 року і до досягнення дітьми повноліття та виключення ОСОБА_2 з реєстру боржників;

скасувати постанову начальника Фастівського ВДВС Василенко М. Б. від 11 березня 2025 року про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду особи з України, яке було встановлено постановою від 18 липня 2023 року про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України старшим державним виконавцем Фастівського ВДВС, реєстраційний номер виконавчого провадження: НОМЕР_1, Дубчак І. О. , № НОМЕР_1;

скасувати постанову начальника Фастівського ВДВС Василенко М. Б. від 11 березня 2025 року про скасування тимчасового обмеження ОСОБА_2 у праві полювання, яке було встановлено постановою від 18 липня 2023 року про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання старшим державним виконавцем Фастівського ВДВС Дубчак І. О., № НОМЕР_1,

скасувати постанову начальника Фастівського ВДВС Василенко М. Б. від 11 березня 2025 року про скасування тимчасового обмеження ОСОБА_2 у праві керування транспортними засобами, яке було встановлено постановою про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами від 18 липня 2025 року № НОМЕР_1 старшим державним виконавцем Фастівського ВДВС Дубчак І. О.

Обґрунтовуючи вимоги скарги, ОСОБА_1 посилалася на те, що постановою Черкаського апеляційного суду від 29 вересня 2022 року у справі № 693/1218/20 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання трьох неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , по 10 000,00 грн на кожну дитину починаючи з 10 грудня 2020 року і до досягнення дітьми повноліття.

На підставі виконавчого листа № 693/1218/20, виданого Жашківським районним судом Черкаської області 12 грудня 2022 року, старший державний виконавець Фастівського ВДВС 09 січня 2023 року відкрив виконавче провадження № НОМЕР_1.

Постановою державного виконавця від 17 лютого 2023 року внесено інформацію до Єдиного реєстру боржників про ОСОБА_2 та вчинялись дії з примусового виконання рішення, а саме прийнято постанови про застосування до боржника певних обмежень.

У 2023 році представники боржника звертались до виконавчої служби із заявами про врахування платежів, здійснених боржником на території Федеративної Республіки Німеччина (далі - ФРН) у період з 16 березня 2022 року до 03 березня 2023 року в рахунок погашення заборгованості у виконавчому провадженні № НОМЕР_1.

17 жовтня 2023 року представнику боржника надіслано відповідь про неможливість врахування зазначених платежів.

У грудні 2023 році ОСОБА_7 звернулась до Жашківського районного суду Черкаської області із позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості зі сплати аліментів та стягнення неустойки, пов`язаної з прострочкою сплати аліментів.

30 січня 2024 року ОСОБА_2 подав зустрічний позов, у якому просив звільнити його від сплати заборгованості з аліментів, неустойки за несвоєчасну сплату аліментів та інфляційних нарахувань за несвоєчасну сплату аліментів, а також припинити подальше нарахування та стягнення на підставі цього виконавчого листа аліментів через сплату аліментів на території ФРН.

Як докази сплати аліментів боржник надав до суду роздруківки квитанцій які були раніше додані до заяви адвоката Дерев`янчука В. А. від 03 квітня 2023 року та заяви адвоката Фатєєва А. О. від 13 жовтня 2023 року.

У зустрічній позовній заяві боржник посилався на наявність рішення суду про стягнення із нього аліментів на трьох неповнолітніх дітей на користь ОСОБА_7 на території ФРН.

Зазначає, що справа № 693/1545/23 перебуває на розгляді у Жашківському районному суді Черкаської області.

Вказує, що 10 березня 2025 року представник боржника - адвокат Фатєєв А. О. надав до Фастівського ВДВС заяву про погашення заборгованості зі сплати аліментів у виконавчому провадженні № НОМЕР_1, до заяви долучив роздруківки квитанцій, що раніше надавались до до заяви адвоката Дерев`янчука В. А. від 03 квітня 2023 року та заяви адвоката Фатєєва А. О. від 13 жовтня 2023 року.

11 березня 2025 року представник заявниці надіслав до Фастівського ВДВС її заперечення щодо врахування роздруківок квитанцій та зазначених в них сум на погашення боржником заборгованості у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 за рішенням суду у справі № 693/1218/20. Крім того, надано копію зустрічної позовної заяви, де сам боржник зазначає, що вказані платежі він здійснює в межах виконання іншого рішення суду.

Також заявниця вказувала на порушення норм закону, допущені начальником Фастівського ВДВС Василенко М. Б. при зміні державного виконавця та особистому прийнятті рішень у виконавчому провадженні.

Незважаючи на подані заперечення і докази, не здійснивши перевірки факту отримання ОСОБА_1 сум заборгованості, не встановивши їх відношення до виконавчого провадження № НОМЕР_1, державний виконавець 11 березня 2025 року прийняв постанови, які заявниця вважає незаконними.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Жашківський районний суд Черкаської області ухвалою від 14 травня 2025 року в задоволенні скарги відмовив.

Суд першої інстанції мотивував ухвалу тим, що у справі № 693/1281/20 про стягнення аліментів суди встановили, що ОСОБА_7 і ОСОБА_2 є батьками трьох дітей, які є громадянами України та проживають на її території. З огляду на це зобов`язання щодо їх утримання регулюються правом України і за міжнародними угодами ФРН визнає юрисдикцію судів України й українського законодавства щодо обов`язку ОСОБА_2 утримувати неповнолітніх дітей. На час звернення зі скаргою боржник, стягувачка та діти проживають на території ФРН. З урахуванням встановлених обставин та досліджених доказів боржник спростував наявність боргу у виконавчому провадженні, оскільки протягом 2021 року - січня 2024 року він сплатив на користь ОСОБА_7 на утримання дітей 1 107 558,56 грн. При цьому суд встановив, що Рішенням Окружного суду м. Майсена від 21 квітня 2023 року у справі F6F 226/22 з ОСОБА_2 стягнуто аліменти на трьох дітей в сумі 1 370,00 євро, і він з квітня 2024 року сплатив на території ФРН аліменти в сумі 5 512,00 євро.

ОСОБА_7 у скарзі не заперечує проти отримання нею коштів від боржника, переказ яких підтверджується наданими банківськими виписками. Однак вважає, що ці кошти боржник сплачує «оскільки існує інше зобов`язання». Тобто позиція скаржниці зводиться до того, що сплата боржником аліментів на утримання неповнолітніх дітей на території ФРН не звільняє його від сплати аліментів на утримання цих же дітей на території України.

Врахувавши надані представником боржника виписки з рахунків у банку, що підтверджують виконання зобов`язання зі сплати аліментів на утримання трьох малолітніх дітей, на що вказує призначення платежу «аліменти», «плата для дітей», «для дітей», суд дійшов висновку про недоведеність вимог скарги.

При цьому суд відхилив доводи скаржниці про порушення начальником Фастівського ВДВС Василенко М. Б. закону при зміні державного виконавця у виконавчому провадженні з посиланням на те, що передача виконавчого провадження № НОМЕР_1 від старшого державного виконавця Дубчак І. О. начальнику Василенко М. Б. відбулась з дотриманням порядку, передбаченого Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Черкаський апеляційний суд постановою від 23 липня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишив без задоволення. Ухвалу Жашківського районного суду Черкаської області від 14 травня 2025 року залишив без змін.

Апеляційний суд мотивував постанову тим, що ухвала суду першої інстанції про відмову в задоволенні скарги постановлена відповідно до норм матеріального права, з додержанням норм процесуального права, і немає підстав для її скасування у межах доводів апеляційної скарги.

Короткий зміст касаційної скарги та її узагальнені аргументи

У серпні 2025 року представник ОСОБА_1 - адвокат Бєляєв О. А подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати ухвалу Жашківського районного суду Черкаської області від 14 травня 2025 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 23 липня 2025 року і направити справу на новий розгляд.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не перевірили розрахунків заборгованості за аліментами, та безпідставно зазначили, що роздруківки з квитанцій (платіжних доручень) підтверджують сплату заборгованості за аліментами.

Також скарга містить доводи про те, що суд взяв докази на підтвердження сплати заборгованості, які не посвідчені належним чином.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 22 вересня 2025 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.

29 вересня 2025 року справа надійшла до Верховного Суду.

Фактичні обставини справи

Суди попередніх інстанцій встановили, що постановою Черкаського апеляційного суду 29 вересня 2022 року скасовано рішення Жашківського районного суду Черкаської області від 03 серпня 2021 року у справі № 693/1218/20. Позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання трьох неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , по 10 000,00 грн на кожну дитину починаючи з 10 грудня 2020 року і до досягнення дітьми повноліття..

12 грудня 2022 року Жашківський районний суд Черкаської області видав виконавчий лист у справі № 693/1218/20 на виконання постанови Черкаського апеляційного суду від 29 вересня 2022 року.

09 січня 2023 року старший державний виконавець Фастівського ВДВС відкрив виконавче провадження № НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа № 693/1218/20 про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на трьох неповнолітніх дітей по 10000,00 грн на кожну дитину починаючи з 10 грудня 2020 року і до досягнення дітьми повноліття.

18 липня 2023 року державний виконавець прийняв постанову про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2 ; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування зброєю.

10 березня 2025 року представник ОСОБА_2 - адвокат Дерев`янчук В. А. подав до Фастівського ВДВС заяву про погашення боргу за виконавчим документом. У заяві повідомив, що оскільки боржник, його діти та ОСОБА_1 проживають у Німеччині, ОСОБА_2 щомісяця сплачує аліменти на дітей, що підтверджується банківськими виписками, які додані до цієї заяви. Також вказав, що сума сплачених боржником аліментів за період з 16 березня 2022 року до 09 квітня 2024 року становить 1 055 214,80 грн.

11 березня 2025 року представник ОСОБА_1 надіслав до Фастівського ВДВС заяву про її заперечення щодо врахування наведених у заяві адвоката Дерев`янчука В. А. виплат в рахунок погашення заборгованості зі сплати аліментів за рішенням суду у справі № 693/1218/20.

Розпорядженням від 11 березня 2025 року № 13 виконавче провадження № НОМЕР_1 передано від старшого державного виконавця Фастівського ВДВС Дубчака І. О. начальнику відділу Фастівського ВДВС Василенко М. Б.

11 березня 2025 року начальник відділу Фастівського ВДВС прийняв постанови у виконавчому провадженні № НОМЕР_1, а самеН про скасування заходів примусового виконання виконавчого листа № 693/1218/20; про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду ОСОБА_2 з України; про скасування тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами та про скасування тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, у зв`язку з погашенням заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, перевіривши правильність застосування судами норм права в межах касаційної скарги, дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Мотиви і доводи Верховного Суду та застосовані норми права

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій, визначених у цьому законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та в спосіб, що визначені Конституцією, цим законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього закону, а також рішеннями, які відповідно до цього закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з частиною першою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до частини першої статті 13 Закону України «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно зі статтею 447-1 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом (частина третя статті 195 СК України).

Відповідно до частини першої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом (частина восьма статті 71 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до частини дев`ятої статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, державний виконавець виносить вмотивовані постанови: 1) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 2) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 3) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 4) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.

Конвенція про визнання і виконання рішень стосовно зобов`язань про утримання від 02 жовтня 1973 року (набрала чинності для України 01 серпня 2008 року) діє у відносинах України, зокрема, з Федеративною республікою Німеччиною (далі - Конвенція 1973 року).

Відповідно до статті 1 Конвенції 1973 року ця Конвенція застосовується до рішень, постановлених судовим чи адміністративним органом Договірної Держави стосовно зобов`язань про утримання, які виникають із сімейних відносин, материнства, батьківства, шлюбу чи родинних зв`язків по чоловіку чи дружині, зокрема зобов`язань про утримання щодо дитини, народженої поза шлюбом, між 1) одержувачем аліментів і платником аліментів; або 2) платником аліментів і державним органом, який стягує відшкодування коштів, виплачених одержувачу аліментів.

Згідно із статтею 7 Конвенції 1973 року орган держави походження вважається таким, що має юрисдикцію для цілей цієї Конвенції: 1) якщо платник аліментів чи одержувач аліментів зазвичай проживали в Державі походження на момент відкриття провадження у справі; або 2) якщо платник аліментів чи одержувач аліментів були громадянами Держави походження на момент відкриття провадження у справі; або 3) якщо відповідач прийняв юрисдикцію цього органу, висловивши це або подавши докази під час розгляду справи по суті, не заперечуючи проти юрисдикції.

Відповідно до статті 8 Конвенції 1973 року без шкоди для положень статті 7, орган договірної держави, який постановив судове рішення стосовно позову про стягнення аліментів, уважається таким, що має юрисдикцію для цілей цієї Конвенції, якщо аліменти призначено в результаті розлучення чи окремого проживання подружжя або визнання шлюбу недійсним чи скасованим органом тієї держави, який визнаний таким, що має юрисдикцію із цього питання згідно із законодавством запитуваної держави.

Згідно із статтею 18 Конвенції 1973 року рішення, постановлене проти платника аліментів за заявою державного органу, який вимагає відшкодування коштів, виплачених одержувачу аліментів, визнається й виконується згідно із цією Конвенцією: 1) якщо відшкодування може бути одержане державним органом відповідно до законодавства, якому він підпорядковується; та 2) якщо існування зобов`язань про утримання між одержувачем і платником аліментів передбачене внутрішнім законодавством, що застосовується відповідно до положень міжнародного приватного права запитуваної держави.

Відповідно до частини першої статті 67 Закону України від 23 червня 2005 року № 2709-IV «Про міжнародне приватне право» зобов`язання щодо утримання, що виникають із сімейних відносин, регулюються правом держави, у якій має місце проживання особа, яка має право на утримання.

У цій справі суди встановили, що 18 липня 2023 року державний виконавець прийняв постанови: про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2 , про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами, про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування зброєю.

Представник боржника - адвокат Дерев`янчук В. А. 10 березня 2025 року подав до Фастівського ВДВС заяву про погашення боргу за виконавчим документом та надав банківські виписки на загальну суму 1 055 214,80 грн.

Відповідно до наданих державному виконавцю квитанцій ОСОБА_2 у період з 16 березня 2022 року до 09 квітня 2024 року здійснив платежі на рахунок ОСОБА_1 , зокрема, із цільовими призначеннями «аліменти», «заборгованість по аліментах», «для дітей», «аліменти за місяці квітень, травень, червень 2024 року», тощо.

Державний виконавець, скасовуючи встановлені постановами від 11 березня 2025 року тимчасові обмеження щодо ОСОБА_2 , врахував надані банківські виписки на загальну суму 1 055 214,80 грн та дійшов висновку, що станом на 11 березня 2025 року заборгованість зі сплати аліментів погашена в повному обсязі.

ОСОБА_1 не погодилася з урахуванням вказаних виплат в рахунок сплати аліментів, посилаючись на те, що з наданих роздруківок не можливо встановити особу платника та отримувача. Також зазначила, що наведені виплати, можливо, стосуються іншого рішення компетентного органу ФРН з добровільного волевиявлення ОСОБА_2 щодо сплати на утримання дітей додаткових сум, які він отримує за межами України.

Відмовляючи в задоволенні скарги, місцевий суд, з яким погодився апеляційний суд, виходив з того, що державний виконавець правильно врахував надані представником боржника платіжні документи з призначенням платежу «аліменти», «для дітей», тощо. При цьому суд врахував, що в матеріалах справи немає доказів існування інших боргових зобов`язань ОСОБА_2 перед ОСОБА_1 щодо утримання дітей. Водночас ОСОБА_1 не надала доказів відмови її як стягувача від отримання вказаних грошових переказів від боржника, що у сукупності з іншими доказами доводить, що грошові кошти, сплачені ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , є саме аліментами на дітей.

Встановивши зазначені обставини, суди дійшли правильного висновку про недоведеність вимог скарги ОСОБА_1 щодо незаконних дій органу ДВС з урахування сум (зазначених у квитанціях) як сплачених в рахунок аліментів.

Доводи касаційної скарги не спростовують вказаних висновків судів попередніх інстанцій, а зводяться до необхідності переоцінки доказів у справі, водночас суд касаційної інстанції є судом права, а не факту і згідно зі статтею 400 ЦПК України не здійснює переоцінки доказів.

Правильним є і висновок про дотримання норм закону під час передання виконавчого провадження з огляду на таке.

Виконавче провадження № НОМЕР_1 передано начальнику відділу Василенко М. Б. від старшого державного виконавця Дубчака І. О. на підставі розпорядження від 11 березня 2025 року № 13.

Водночас ухвалення постанови про прийняття виконавчого провадження у зв`язку з передачею виконавчого провадження від одного державного виконавця до іншого в межах одного органу державної виконавчої служби законом не передбачено.

Таким чином, передача виконавчого провадження від старшого державного виконавця до іншого відбулась з дотриманням порядку, передбаченого статтею 25 Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5.

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги (частина третя статті 451 ЦПК України).

Встановивши, що оскаржувані рішення та дії були вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця, іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, а права заявниці не було порушено, місцевий суд, з яким погодився апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні скарги.

З огляду на зазначене Верховний Суд дійшов висновку, що аргументи касаційної скарги (в межах доводів та вимог, які стали підставою для відкриття касаційного провадження) не спростовують висновків судів попередніх інстанцій, а зводяться до незгоди заявника з ухваленими у справі судовими рішеннями та необхідності переоцінки доказів у справі. Водночас суд касаційної інстанції є судом права, а не факту і згідно з вимогами процесуального закону не здійснює переоцінки доказів у зв`язку з тим, що це перебуває поза межами його повноважень.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Оскаржувані судові рішення відповідають вимогам закону, і підстав для їх скасування немає.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Бєляєва Олега Анатолійовича залишити без задоволення.

Ухвалу Жашківського районного суду Черкаської області від 14 травня 2025 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 23 липня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко

М. Ю. Тітов