ПОСТАНОВА

Іменем України

11 листопада 2025 року м. Кропивницький

справа № 398/6225/24

провадження № 22-ц/4809/1363/25

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючий суддя - Дьомич Л. М. (суддя - доповідач),

судді Дуковський О.Л., Письменний О. А.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ;

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 30 травня 2025 року (суддя Авраменко О.В.).

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст заявлених позовних вимог та заперечень на позов

ОСОБА_1 листопаді 2024р звернулась до Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області з позовом про стягнення з ОСОБА_2 на свою користь аліменти на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/6 частки з усіх видів його заробітку (доходу) до досягнення нею 23-х років за умови, що вона буде продовжувати навчання.

В обґрунтування позову вказала, що їх спільна з відповідачем донька ОСОБА_3 проживає разом з позивачкою та перебуває на її утриманні. Щороку позивачка сплачує за навчання доньки 16 900,00 грн. Стверджує, що наразі не взмозі самостійно утримувати доньку, оскільки ще має неповнолітнього сина, який проживає також разом з нею. До того ж витрати на утримання дитини зросли, у зв`язку зі зростанням цін на продукти та одяг.

Вказує, що відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дітей не надає та не приймає будь-якої участі у їхньому житті.

Наголошує, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, а тому вважає, що витрати на утримання дитини також мають бути рівними.

Відзив

У поданому до суду першої інстанції відзиві відповідач просить залишити без задоволення позовні вимоги, посилаючись на те, що позивачкою не доведено, що ОСОБА_3 потребує матеріальної допомоги.

Вважає, що надані до суду докази не є належними, достовірними та допустимими. Наголошує, що не має у власності транспортних засобів. Зазначає, що сплачує аліменти на утримання сина у більшому, ніж встановлено судовим рішенням розмірі, а також витрачає кошти на додаткові витрати сина.

Вказує, що позивачкою не надано доказів того, що його матеріальний стан дозволяє утримувати повнолітню дитину. Звертає увагу, що за період з січня 2024 року по січень 2025 року доходи у нього відсутні; він має проблеми зі здоров`ям, повинен проходити відповідне санаторно-курортне лікування, симптоматичну медикаментозну терапію, використовувати посезонне ортопедичне взуття, здійснювати ходу із додатковою опорою, що потребує відповідних коштів. За викладеного, на переконання відповідача, він не має можливості сплачувати аліменти на утримання повнолітньої дитини (а.с. 71-75).

Пояснення позивачки

Згідно з додатковими поясненнями позивачка зазначає, що відповідач не бере участі у фінансуванні потреб дитини, не надає матеріальної допомоги та не підтримує жодного зв`язку з дитиною. У зв`язку з відсутністю допомоги з боку батька, дитина вимушена поєднувати навчання з роботою, проте отриманих доходів недостатньо для забезпечення повноцінного, стабільного та комфортного життя, а тому позивачка звернулась до суду з позовом у даній справі (а.с. 109).

Пояснення відповідача

Відповідно до усних пояснень відповідача та його представника, наданих у суді першої інстанції, стверджувалось, що ОСОБА_2 з першого по п`ятий курс навчання доньки в університеті здійснював сплату за її навчання та проживання в гуртожитку в добровільному порядку.

З початку війни та до березня 2023 року він, позивачка, їх донька та син проживали разом як одна сім`я, а з березня 2023 року донька зі своїм хлопцем переїхала жити до м. Києва, де орендували житло. Донька офіційно з 2022 року влаштувалась на роботу, яку поєднувала з навчанням онлайн, а потім перевелась на заочну форму навчання. У 2024 році донька закінчила 5 курс університету, вони з позивачкою на той момент розірвали стосунки і відповідач почав проживати з іншою жінкою. Донька з незрозумілих йому причин перестала з ним спілкуватись, відповідати на телефонні дзвінки. Останній раз він з нею спілкувався 5-7 травня 2024 року, а тому навіть не знав що вона вступила до магістратури. Молодший син на свій день народження їздив до сестри в м. Київ та проживав у неї на квартирі, яку вона орендує з її хлопцем. Оскільки донька за освітою філолог та має спеціалізацію англійська мова, то на даний час працює в американсько-українській школі та веде одну групу в МАУП та дві групи в ІБІСІ. Зазначив, що власного транспортного засобу не має, але є посвідчення водія категорії А, В, С і може керувати любим транспортним засобом. Має нерухоме майно та земельну ділянку, яку здає в оренду та отримує за неї плату у вигляді зерна. З 2013 року на підставі рішення суду з нього стягуються аліменти на утримання сина, які 20 травня 2025 року за рішенням суду були збільшені з 1/6 частки на 1/4 частку його доходу та які він збирається сплачувати в подальшому в повному обсязі. Має проблеми зі здоров`ям. Працює на пасіці у брата та отримує нестабільний заробіток, оскільки ціна на мед постійно змінюється. В 2024 році він в середньому на місяць мав 12-13 тисяч гривень. Також зазначив, що донька особисто до нього не зверталась з проханням про фінансову допомогу. Зауважено, що відповідно до інформації про доходи ОСОБА_3 за 2024 рік отримувала місячну заробітну плату в розмірі 4150,00 грн, що є більшою ніж прожитковий мінімум для працездатних осіб, який складає 3028,00 грн. Крім того, їй нараховувалось додаткове благо, що вказує на отримання нею відсотків, які нараховуються банком. Наполягає на тому, що у доньки відсутня потреба у матеріальній допомозі, а відповідач не має можливості надати таку допомогу.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 30 травня 2025 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що повнолітня донька сторін отримує регулярний щомісячний дохід, що перевищує прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць працездатних осіб, встановлений Законом України «Про Державний бюджет на 2025 рік». При цьому, відповідач офіційно не працевлаштований, отримує мінливий та нерегулярний дохід, має захворювання, у зв`язку з чим потребує постійного лікування, а також має на утриманні неповнолітнього сина, на утримання якого сплачує аліменти.

Судом враховано, що позивачкою не надано доказів на підтвердження того, що повнолітня дочка сторін потребує матеріальної допомоги саме у зв`язку з навчанням (вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження тощо), а також того, що відповідач має можливість надавати таку допомогу.

Зауваживши, що позивачкою не доведено наявності обов`язкових юридичних фактів, за умови існування яких у відповідача виникає обов`язок утримувати повнолітню доньку, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції у даній справі, позивачка оскаржила його в апеляційному порядку. Відповідно до поданої апеляційної скарги просить рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 30 травня 2025 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Вважає, що оскаржуване рішення є необґрунтованим, постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права, не відповідає принципу справедливості, не забезпечує захисту прав дитини, яка продовжує навчання.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку, що позивачкою не доведено потребу дитини у матеріальній допомозі у зв`язку з навчанням. Наголошує, що самостійна сплата донькою вартості навчання не звільняє відповідача від обов`язку брати участь у її утриманні, а наявність у доньки роботи не свідчить про відсутність потреби у матеріальній допомозі. Вважає, що судом проігнорована відповідна практика Верховного Суду, за якою сам факт працевлаштування не виключає права повнолітньої дитини на аліменти, якщо вона продовжує навчання та потребує допомоги.

Звертає увагу на те, що суд, ухвалюючи рішення, не врахував важливі обставини, а саме: наявність у відповідача доходу від здачі в оренду земельної ділянки, майна, а також роботи на пасіці; донька не зверталась до батька з проханням про допомогу, оскільки він тривалий час не бере участі в її житті; витрати на навчання, проживання, інше утримання об`єктивно перевищують дохід доньки; потреба в допомозі доведена належними доказами довідкою з університету, квитанцією про оплату, довідками про реєстрацію та проживання.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 15 липня 2025 року відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою та встановлено строк для подання відзиву.

Своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу відповідач не скористався.

Згідно з ухвалою апеляційного суду від 24 липня 2025 року закінчено підготовчі дії; постановлено розгляд справи за апеляційною скаргою здійснювати без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 14 липня 2021 року у справі № 496/1332/18 (провадження № 61-559св21) зазначив, що у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За правилами ч.ч. 4, 5 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Таким чином, з урахуванням того, що розгляд даної справи здійснювався у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи, датою ухвалення рішення є дата складення повного судового рішення.

На підставі відповідних наказів голови Кропивницького апеляційного суду, член колегії з розгляду даної справи суддя Письменний О.А. перебував у відпустці у період з 20 жовтня 2025 року по 24 жовтня 2025 року включно, а у період з 24 жовтня 2025 року по 05 листопада 2025 року головуючий суддя ОСОБА_4 перебувала у службовому відрядженні та з 06 листопада по 07 листопада 2025 року та 10 листопада 2025 року у відпустці.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, за наступного.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією повторного свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 , виданого 16 травня 2006 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Олександрія Олександрійського міськрайонного управління юстиції (а.с. 7).

Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 17 грудня 2010 року шлюб між сторонами розірвано (а.с. 5).

Донька сторін - ОСОБА_3 є повнолітньою; згідно з довідками від 30 вересня 2024 року № 4/24 та від 01 листопада 2024 року № 11/24 навчається на І курсі заочного відділення факультету лінгвістики та соціальних комунікацій Національного авіаційного університету, спеціальність 035 «Філологія», термін навчання за освітнім ступенем «Магістр» з 01 вересня 2024 року по 31 грудня 2025 року (а.с. 14, 32 зв. бік).

За твердженням позивачки, ОСОБА_3 проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. Місце проживання ОСОБА_3 зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 9).

Відповідно до відповіді з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела та суми доходів №1402898 від 22 травня 2025 року ОСОБА_3 за період з 1 по 4 квартал 2024 року отримала дохід у розмірі 48450,00 грн (без урахування податків), у тому числі - заробітну плату та інше благо (а.с. 113). Згідно з відомостями з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про суми виплачених доходів та утримання податків від 19 травня 2025 року ОСОБА_3 у січні-березні 2025 року отримувала дохід, що складається із заробітної плати та додаткового блага (а.с. 111).

Як вбачається з квитанції №520А-9P4E-ВМХК-А8МН від 22 серпня 2024 року, ОСОБА_3 було сплачено 16900,00 грн за навчання за договором №01598 від 01 вересня 2024 року (а.с. 13).

Також встановлено, що на підставі рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 19 лютого 2013 року у справі №1118/9750/12 з ОСОБА_5 на користь позивачки стягуються аліменти на утримання сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягненню дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів за період з 01 січня 2024 року до 27 березня 2025 року відповідач заборгованості зі сплати аліментів не має, переплата аліментів станом на 27 березня 2025 року складає 6452,00 грн (а.с. 76).

Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 20 травня 2025 року у справі № 398/6140/24 позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів на дитину та стягнення додаткових витрат на утримання дитини задоволено частково; збільшено розмір аліментів, що стягуються на підставі рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 19 лютого 2013 року у справі №1118/9750/12 з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 1/6 частки з усіх видів його заробітку (доходу), щомісяця, до 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання законної сили цим рішенням суду та до досягнення повноліття ОСОБА_6 , тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 ; в іншій частині позовних вимог відмовлено.

За відомостями з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору станом на 20 березня 2025 року відсутня інформація про джерела/суми виплачених доходів та утриманих податків в Державному реєстрі фізичних осіб платників податків щодо ОСОБА_2 за період з січня 2024 року по січень 2025 року (а.с. 85).

Відповідно до консультаційного висновку спеціаліста від 13 березня 2025 року ОСОБА_2 встановлено діагноз: Основний М24.67 Анкілоз суглоба, ділянка гомілковостопного суглоба та стопи. Післятравматичний анкілоз лівого гомілковоступневого суглобу. М87.2 Асептичний некроз таранної кістки правої ступні. М2177 Вкорочення лівої нижньої кінцівки на 2,5 см. Виражене порушення функцій опору та руху (а.с. 86).

Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1 ст. 367 ЦПК України).

Відповідно до положень ч. ч. 1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Загальними положеннями ЦПК України передбачено обов`язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються, перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки, оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Оскаржуване рішення суду у даній справі зазначеним вимогам процесуального закону відповідає у повній мірі.

Згідно з ч. 2 ст. 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (ст.ст. 199, 200, 201 СК України).

Статтею 199 СК України передбачено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.

Згідно зі ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;

3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 13 квітня 2021 року у справі № 308/4214/18, стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.

У справі, яка переглядається, встановлено та підтверджено належними доказами, що ОСОБА_3 , яка є дочкою позивачки та відповідача, на день звернення до суду з позовом у даній справі є повнолітньою, однак, не досягла 23 років; навчається у закладі вищої освіти на заочній формі навчання, строк навчання до 31 грудня 2025 року; працює, а тому має незалежне від батьків джерело доходу, розмір якого в розрахунку на місяць перевищує прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений Законом України «Про Державний бюджет на 2025 рік»; оплату за своє навчання здійснює самостійно.

Апеляційним судом враховано, що СК України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.

Апеляційним судом зважено на те, що наявність витрат на навчання ОСОБА_3 презюмується. Разом з тим, усупереч доводам позову та апеляційної скарги, матеріали справи не містять жодного доказу на підтвердження того, що саме позивачка одноособово несе тягар зазначених витрат, як і не доведено того факту, що донька проживає разом з нею та перебуває на її повному утриманні.

При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

За встановлених у справі фактичних обставин, судом першої інстанції правильно взято до уваги те, що відповідач офіційно не працює, має мінливий та нерегулярний дохід, потребує витрат на лікування наявного захворювання, належним чином виконує свій обов`язок зі сплати аліментів на утримання неповнолітнього сина, розмір яких у 2025 році був збільшений за позовом позивачки.

Апеляційним судом не береться до уваги посилання скаржниці на практику Верховного Суду, оскільки обставини, встановлені судами у зазначених в апеляційній скарзі постановах суду касаційної інстанції, не є подібними до обставин, встановлених у даній справі.

За викладеного, доводи скаржниці, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують відповідних обґрунтованих та правомірних висновків місцевого суду, а зводяться до власного суб`єктивного розуміння спірних правовідносин.

Таким чином, визначені процесуальним законом підстави для зміни або скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції відсутні. Отже, у задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити.

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до положень ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, оскаржуване рішення суду першої інстанції у даній справі необхідно залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 30 травня 2025 року у даній справі, - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Л. М. Дьомич

Судді О. Л. Дуковський

О. А. Письменний