Провадження №: 2/336/4898/2025
УХВАЛА

іменем України

17 листопада 2025 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді Петренко Л.В., за участю секретаря судового засідання Нагорних О.С.,

розглянувши заяву позивача ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Сухорукова Надія Миколаївна, про забезпечення позову у цивільній справі ЄУН 336/10242/25 (номер провадження 2/336/4898/25), за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів,-

без повідомлення сторін (учасників справи),-

встановив:

21 жовтня 2025 року до суду звернувся представник позивача адвокат Сухорукова Н.М., в інтересах ОСОБА_1 з позовною заявою до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів.

Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено та передано судді Петренко Л.В.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 22 жовтня 2025 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справи № 336/10242/25 (номер провадження 2/336/4898/25) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів. Постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Судове засідання призначено 24 листопада 2025 року о 09-30 годині.

14 листопада 2025 року представник позивача адвокат Сухорукова Н.М. звернулась до суду із заявою про забезпечення позову. Документ сформований в системі «Електронний суд» 14 листопада 2025 року.

В обґрунтування заяви представник позивача зазначає, що у проваджені Шевченківського районного суду м.Запоріжжя перебуває цивільна справа № 336/10242/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів.

У зв`язку з можливим тривалим розглядом справи (із врахуванням можливого розгляду справи у суді апеляційної інстанції), та враховуючи позовну вимогу про зменшення розміру аліментів, які стягуються з Позивача ОСОБА_1 з 1/4 до 1/6 частини, прошу забезпечити позов шляхом зупинення стягнення на підставі рішення Шевченківського районного суду м.Запоріжжя по справі № 336/6047/22 від 08.02.2023 з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частини із всіх доходів батька щомісяця, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття.

На думку позивача, незабезпечення позову запропонованим шляхом, унеможливить ефективний захист та поновлення його порушених прав та інтересів, під час розгляду даної справи та у подальшому під час виконання рішення суду по даній справі.

У відповіді Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі ПМУ МЮ (м.Одеса) № 128381 від 16.09.2025 на адвокатський запит від 01.09.2025, складено розрахунок заборгованості зі сплати аліментів станом на 31.08.2025 в рамках виконавчого провадження № 71879061з примусового виконання виконавчого листа № 336/6047/22 виданого 05.05.2023 Шевченківським районним судом м.Запоріжжя з урахуванням наявних в матеріалах виконавчого провадження даних станом на 31.08.2025, зокрема з урахуванням звітів про проведені відрахування та виплати аліментів за постановою про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника № 71879061 від 14.02.2024.

Крім того, до відповіді на запит надано звіт про здійснені відрахування та виплати відносно ОСОБА_1 за період з 01.01.2024 по 31.07.2024 та з 01.10.2024 по 31.03.2025, та розрахунок заборгованості зі сплати аліментів станом на 31.08.2025.

Відповідно до наданого розрахунку, Позивач щомісяця сплачує встановлені рішенням суду аліменти. Станом на 31.08.2025 переплата за весь період з відкриття виконавчого провадження складає - 44 659,07 грн. Зазначену переплату до теперішнього часу державним виконавцем не зараховано як сплачені (наперед) аліменти, та кожного місяця з Позивача стягуються 1/4 частина від усіх доходів.

Позивач вважає, що захід забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі рішення Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 21.11.2022 року у справі № 336/6047/22 від 08.02.2023 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частини із всіх доходів батька щомісяця, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, є необхідним для можливості виконання рішення суду по справі.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Розгляд заяви здійснено у строки, визначені ч. 1 ст. 153 ЦПК України, в порядку письмового провадження за наявними у суду матеріалами, що відповідає правилам ч. 13 ст. 7 та ч. 1 ст. 153 ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши заяву про забезпечення позову, суд дійшов до такого висновку.

Забезпечення позову це заходи цивільного процесуального припинення дій, які можуть утруднити виконання майбутнього рішення суду чи зробити його виконання неможливим, та повинні гарантувати можливість реалізації позовних вимог у разі їх задоволення, не порушуючи при цьому збалансованості інтересів інших осіб.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України визначений принцип обов`язковості судових рішень, який із огляду на положення статей 18, 153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову.

На підставі ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно з ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 1-1) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) виключено; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 150 ЦПК України суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку сторін з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

З сукупного аналізу вищевказаних положень законодавства вбачається, що застосування у справі заходів забезпечення позову є виправданим, якщо з обставин справи встановлено об`єктивну можливість вчинення відповідачем дій, які можуть утруднити чи унеможливити виконання рішення суду в разі задоволення позову.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що не застосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

Таким чином, важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду і заходи повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб, чи учасників процесу.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на те, що не вжиття заходів забезпечення позову у вигляді зупинення стягнення аліментів може істотно ускладнити і унеможливити виконання рішення суду, ефективний захист і поновлення оспорюваних прав та інтересів, а також прав та інтересів дитини, за захистом яких він звернувся до суду, не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Крім того, ст. 150 ЦПК України імперативно встановлює, що види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позовними вимогами.

При цьому, співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки, безпідставне вчинення таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам (п. 3-4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року № 9).

Крім того, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Позивач в позовній заяві зазначає, що між сторонами виник спір, у зв`язку з чим подано позовну заяву про зменшення розміру аліментів.

У зв`язку з можливим тривалим розглядом справи (із врахуванням можливого розгляду справи у суді апеляційної інстанції), та враховуючи позовну вимогу про зменшення розміру аліментів, які стягуються з позивача ОСОБА_1 з 1/4 до 1/6 частини, просить забезпечити позов шляхом зупинення стягнення на підставі рішення Шевченківського районного суду м.Запоріжжя по справі № 336/6047/22 від 08.02.2023.

Разом з тим, вказана обставина сама по собі не є підставою для задоволення заяви про забезпечення позову в спосіб, визначений позивачем.

Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Позивачем належним чином не обґрунтовано того, що вказаний ним захід забезпечення позову спроможний забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову, як не обґрунтовано, і ймовірність утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття такого заходу. Заява ОСОБА_1 про забезпечення позову є недостатньо обґрунтованою та її доводи не свідчать про те, що невжиття запропонованих заходів може утруднити чи унеможливити виконання рішення суду в майбутньому. У ній не наведено посилань, підтверджених відповідними доказами, на те, що існують обставини, які свідчать про реальну (а не потенційну) можливість реалізації.

Позивачем не доведено, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду про зменшення розміру аліментів, яке у разі задоволення позову буде мати місце з моменту набрання рішенням суду законної сили, а тому заява про забезпечення позову є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку.

Враховуючи те, що заявником не доведені обставини можливого ускладнення поновлення порушених майнових прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду, без вжиття заходів забезпечення позову, заява розцінюється як необґрунтована, а тому вона не підлягає задоволенню.

За правилом ч. 10 ст. 150 ЦПК України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

До того ж, відповідно до ч. 1 ст. 179 СК України, аліменти є власністю дитини та зупинення стягнення аліментів може призвести до позбавлення дитини належного матеріального забезпечення.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся із даним позовом до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів на утримання дитини.

Таким чином, виходячи із змісту позовних вимог, а також з вимог заяви про забезпечення позову, суд дійшов висновку, що запропонований заявником вид забезпечення позову фактично зводиться до вирішення спору по суті, а тому не може бути застосований судом, оскільки таке забезпечення не узгоджується з положеннями процесуального закону.

Звертаючись до суду з такою заявою про забезпечення позову, позивач фактично в порядку забезпечення позову просить вирішити спір.

Крім того, відповідно до приписів пункту 9 стаття 129 Конституції України обов`язковість судового рішення є однією з засад судочинства.

Частина друга статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» вказує на те, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Як зазначено у пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» недопустимо забезпечувати позов шляхом зупинення виконання судових рішень, що набрали законної сили.

Відповідно п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» та постанови Верховного Суду від 01.10.2020 року у справі №524/188/18 (провадження № 61-38051св18), недопустимо забезпечувати позов шляхом зупинення виконання судових рішень, що набрали законної сили.

Аналогічна позиція викладена і в ухвалі Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 серпня 2020 року по справі № 950/2492/19, провадження № 61-11673ск20.

В постанові Верховного Суду від 25 липня 2024 року у справі № 565/1607/23, провадження № 61-2438св24 зазначено, що зупинення виконання за виконавчим документом застосовується лише у разі розгляду заяви про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню та не може застосовуватися як захід забезпечення позову.

Так, забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого документу, що виданий на виконання рішення, що набрало законної сили, є недопустимим.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що зупинення виконання судового рішення, яке набрало законної сили, матиме своїм наслідком порушення прав відповідача у цій справі, як стягувача у виконавчому провадженні. Відтак, обраний заявником спосіб забезпечення позову не відповідає його меті та завданням цивільного судочинства. На думку суду, недопустимо забезпечувати позов шляхом зупинення виконання судових рішень, що набрали законної сили та є обов`язковими для виконання на всій території України.

Отже, у задоволенні заяви про забезпечення позову необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст. 18, 149-150, 153, 258-261, 353-355 ЦПК України, суд, -

постановив:

Відмовити у задоволенні заяви позивача ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Сухорукова Надія Миколаївна, про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого документа рішення Шевченківського районного суду м.Запоріжжя у справі № 336/6047/22 від 08.02.2023 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частини із всіх доходів батька щомісяця, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повну ухвалу суду не було вручено у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Повне судове рішення складено 17 листопада 2025 року.

Суддя: