Справа № 748/2189/25
Провадження № 2/750/2771/25
У Х В А Л А

13 листопада 2025 року м. Чернігів

Деснянський районний суд м. Чернігова в складі:

суддіСупруна О.П.,
секретар з участюЩибря Ю.С., представника позивача адвоката Онишко В.М.,

розглянувши у підготовчому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу № 748/2189/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення способів участі у вихованні, спілкуванні з дитиною,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Служба у справах дітей Черкаської міської ради,

у с т а н о в и в :

30.06.2025 ОСОБА_1 через свого представника адвоката Сацика Р.В. засобами поштового зв`язку звернувся до Чернігівського районного суду Чернігівської області з позовом до ОСОБА_2 , у якому визначити спосіб його участі у вихованні та спілкуванні із сином, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Суддя Чернігівського районного суду Чернігівської області Майборода С.М. ухвалою від 01.07.2025 передала справу за підсудністю на розгляд Деснянському районному суду м. Чернігова.

22.07.2025 автоматизованою системою документообігу суду в порядку, передбаченому Цивільного процесуального кодексу України (далі за текстом ЦПК України), справа передана для розгляду судді Деснянського районного суду м. Чернігова Супруну О.П.

Суддя Супрун О.П. ухвалою від 28.07.2025 прийняв позовну заяву до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження та відкрив провадження в справі; установив сторонам строк для подачі суду заяв по суті справи, визначених частиною другою статті 174 ЦПК України, та призначив судове засідання для розгляду справи по суті на 08.10.2025.

03.10.2025 від відповідача через систему «Електронний суд» надійшло клопотання, у якому вона просить зупинити провадження в справі у зв`язку з її перебуванням на військовій службі.

08.10.2025 суд своєю ухвалою від 08.10.2025 постановив розглядати справу за правилами загального позовного провадження та призначив підготовче засідання на 12.11.2025.

У підготовчому засіданні представник позивача заперечувала проти зупинення провадження, посилаючись на відсутність доказів виконання відповідачем бойових завдань.

Інші учасники справи до суду не з`явилися, про час і місце проведення підготовчого засідання оповіщені. Позивач про причини неявки не повідомив. Відповідач у поданому через систему «Електронний суд» клопотанні просила розглядати клопотання без її участі, оскільки не може взяти участь у засідання у зв`язку з перебуванням на військовій службі. Служба у справах дітей Черкаської міської ради у поданій через систему «Електронний суд» заяві також просила розглядати клопотання без участі її представника.

Щодо клопотання відповідача про зупинення провадження в справі суд зазначає наступне.

За приписом пункту 10 частини другої статті 197 ЦПК України у підготовчому засіданні суд вирішує заяви та клопотання учасників справи.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

За приписом пункту 2 частини першої статті 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадках, встановлених пунктом 2 частини першої статті 251 цього Кодексу, - до припинення перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Конструкція пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України дає підстави для висновку, що визначена ним підстава зупинення провадження пов`язана не з самою обставиною введення воєнного стану, а з фактом перебування сторони в справі в складі Збройних Сил України, що переведені на воєнний стан.

При цьому, указана вище норма має тимчасовий характер, тобто обмежується строком перебування сторони у складі Збройних Сил України, що переведені на воєнний стан. За такої умови підстава для зупинення провадження в справі вичерпується тоді, коли участь сторони у складі Збройних Сил України припиняється. Учасник справи може припинити участь у складі Збройних Сил України ще до припинення воєнного стану, якщо така можливість передбачена законодавством.

Суд звертає увагу на зміст норми пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України, яка носить імперативний характер та покладає на суд саме обов`язок, а не право зупинити провадження у випадку перебування сторони у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 25.07.2024 по справі №852/2а-2/24.

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду своєю ухвалою від 04.06.2025 № 754/947/22 (провадження № 61-5906 св 23) передати на розгляд Великої Палати Верховного Суду справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , яка діє у своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_7 , третя особа Служба у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації, про встановлення порядку користування жилим приміщенням, за касаційною скаргою ОСОБА_4 , поданою її представником ОСОБА_8 , на ухвалу Київського апеляційного суду від 06.03.2023.

При цьому, Верховний Суд в ухвалі зазначив наступне:

«…115. Вище наведені норми Закону про правовий режим воєнного стану, Закону про оборону, Закону про ЗСУ, Закону про військовий обов`язок та службу, Закону про мобілізацію з точки зору їх взаємозв`язку вказують на те, що введення на території всієї України Указом воєнного стану для забезпечення відсічі та стримування агресії російської федерації, зокрема можливостями ЗСУ, передбачає, що настає особливий період під час якого, у тому числі здійснюється мобілізація, що має забезпечувати готовність, у тому числі всього складу ЗСУ, до ефективного здійснення цього завдання. У зв`язку з цим відповідно до прямого змісту наведених норм ЗСУ з оголошенням Указом воєнного стану на всій території України починає функціонувати на всій території України в умовах особливого періоду, який передбачає переведення ЗСУ у повному складі на території усієї України на воєнний стан, зокрема організацію і штат воєнного часу. Відповідно, будь-який військовослужбовець в Україні, мобілізований до ЗСУ, який здійснює військову службу у конкретній військовій частині під час воєнного стану, введеного Указом, є таким, що перебуває у штаті воєнного часу ЗСУ, які переведені на воєнний стан.

114. Залучення військовослужбовця, який проходить військову службу у лавах ЗСУ, до бойових дій у певному районі таких дій є результатом виконання зазначеної функції ЗСУ та наслідком введення воєнного стану, запровадження особливого періоду та результатів мобілізації. Однак воно не визначає переведення ані військовослужбовця, ані частини, у якій він служить, ЗСУ загалом на організацію і штат воєнного часу, на воєнний стан, бо є наслідком, а не першопричиною у цьому контексті.

115. Відповідно до пункту 252 розділу XIV Порядку військовослужбовець може перебувати у військовій частині ЗСУ, яка не задіяна до ведення воєнних (бойових) дій, але це не означає, що він з метою виконання завдань оборони України не може бути оперативно відряджений до іншої військової частини, яка задіяна у відповідних діях. В цьому й полягає одна зі складових функціонування ЗСУ в умовах особливого періоду, що є наслідком запровадження воєнного стану на території всієї України. Це саме стосується, наприклад, військовослужбовців, які відряджені до військових адміністрацій (дивитись пункт 263 Положення).

116. Тому, з урахуванням процесуальних прав військовослужбовця, у пункті 2 частини першої статті 251 ЦПК України мова йде саме про переведення ЗСУ на воєнний стан, а не про перебування у районі воєнних (бойових) дій та участі у цих діях відповідної особи. Ця норма процесуального права не містить виключень щодо ситуацій, коли здійснення конкретних завдань військовослужбовцем, який перебуває на військовій службі у військовій частині ЗСУ під час воєнного стану, об`єктивно не перешкоджають йому приймати участь у судових засіданнях. У цьому випадку, до внесення змін у процесуальне законодавство, використання відповідним військовослужбовцем свого права, передбаченого пунктом 2 частини першої статті 251 ЦПК України, залежить від його власної совісті. Це не позбавляє суд права, на підставі наданих йому доказів, оцінювати ці дії з точки зору добросовісності учасника процесу, зокрема як це передбачено частиною третьою статті 141 ЦПК України.

117. Враховуючи зазначене та повноваження командира військової частини, які випливають, наприклад, з абзацу першого частини першої статті 3 Закону про правовий режим воєнного стану, він наділений повноваженнями видавати довідки за формою N 5, передбаченою Інструкцією з діловодства ЗСУ, про проходження військовослужбовцем військової служби у ЗСУ. А факт дії введеного Указом воєнного стану та пов`язаного з ним особливого періоду вказує на те, що у цей період ця довідка є достатнім, допустимим та належним доказом перебування цього військовослужбовця у складі ЗСУ, які переведені на воєнний стан. Водночас ця довідка за формою N 5 не може бути єдиним можливим відповідним доказом, оскільки довідки, надані у справі N 461/5209/19 також жодним чином не протирічать підтвердженню факту перебування відповідного військовослужбовця у складі ЗСУ, переведених на воєнний стан.

118. Суди попередніх інстанцій у цій справі не встановили, а її учасники не довели, що надана судам довідка за формою N 5 не відповідає вимогам Інструкції з діловодства ЗСУ, зокрема її додатку N 24.

119. Зміст пункту 2 частини першої статті 251 у взаємозв`язку із статтею 254 ЦПК України вказує на те, що підставами для поновлення зупиненого на підставі цієї процесуальної норми права провадження у справі, зокрема можуть бути: припинення, у тому числі призупинення, перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, на військовій службі у складі ЗСУ (у певній військовій частині) або інших утворених відповідно до закону військових формувань під час дії воєнного стану в Україні; припинення воєнного стану в Україні, навіть якщо відповідні особи продовжують військову службу у певній військовій частині, якщо тільки ця військова частина не залишається переведеною на воєнний стан через запровадження/збереження цього стану для певної території України або не залучена до проведення антитерористичної операції.

… 127. Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової плати Касаційного цивільного суду задля розвитку судової практики вважає за необхідне, з урахуванням зазначеного вище, відступити від правового висновку, викладеного у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 листопада 2022 року у справі № 753/19628/17, від 29 березня 2023 року у справі № 756/3462/20, від 13 березня 2025 року у справі № 557/1226/23, Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 11 березня 2025 року у справі № 904/4027/22 та Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 25 квітня 2024 року у справі № 852/2а-1/24 (провадження № А/990/24) з приводу того, що доведення підстави застосування пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України, пункту 3 частини першої статті 227 ГПК України, пункту 5 частини першої статті 236 КАС України можливе лише на підставі доказів залучення відповідної особи, військової частини, у якій вона проходить військову службу, до воєнних (бойових) дій у відповідному районі, а довідка військової частини про перебування військовослужбовця на військовій службі у цій частині під час дії воєнного стану, запровадженого Указом, складена відповідно до чинної інструкції з діловодства ЗСУ, зокрема за формою № 5, не є належним або достатнім доказом підстави застосування пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України.».

Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 20.10.2025 № 793/2025 воєнний стан в Україні продовжено до 3 лютого 2026 року включно.

Із довідки військової частини НОМЕР_1 від 30.07.2025 № 27/293 убачається, що майор ОСОБА_2 перебуває на військовій службі за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 (а.с. 132).

Факт дії введеного Указом воєнного стану та пов`язаного з ним особливого періоду вказує на те, що у цей період ця довідка є достатнім, допустимим та належним доказом перебування цього військовослужбовця у складі ЗСУ, які переведені на воєнний стан.

У зв`язку з оголошенням воєнного стану на всій території України Збройні Сили України починають функціонувати на всій території України в умовах особливого періоду, який передбачає переведення в повному складі на території усієї України на воєнний стан, зокрема організацію і штат воєнного часу.

Відтак, будь-який військовослужбовець в Україні, який проходить військову службу в конкретній військовій частині під час воєнного стану, є таким, що перебуває у штаті Збройних Сил України, які переведені на воєнний стан.

Перебування відповідача на посаді ад`юнкта штатного військової частини не спростовує тієї обставини, що вона проходить військову службу за контрактом в складі Збройних Сил України.

Доводи позивача про те, що матеріали справи не містять доказів переведення на воєнний стан або залучення до виконання завдань у зоні бойових дій військової частини, в якій відповідач проходить військову службу, не заслуговують на увагу, оскільки військовослужбовець може перебувати у військовій частині Збройних Сил України, яка не задіяна до ведення бойових дій, але це не виключає його оперативного відрядження до іншої військової частини, яка задіяна у відповідних діях.

Крім того, відповідно до частин першої та третьої статті 3 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд наголошує, що відповідно до пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України єдиною умовою для зупинення провадження в справі є перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Оскільки доведення військовослужбовцем факту залучення його до участі в бойових діях або інших фактів для зупинення провадження в справі законом не передбачено, суд не знаходить можливим свавільно тлумачити імперативну процесуальну норму закону та виходити за межі її логічної конструкції і зобов`язаний провадження в справі зупинити до припинення перебування відповідача в складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Суд мав би право вимагати від військовослужбовця доведення факту залучення його до участі в бойових діях для зупинення провадження в справі, якщо б зазначена підстава для зупинення містилася в статті 252 ЦПК України, якою передбачено право, а не обов`язок, суду зупиняти провадження в справі.

Із огляду на викладене, суд уважає клопотання відповідача обґрунтованим та таким, що належить задовольнити.

На підставі викладеного, керуючись статтями 53, 258-261, 274, 277, 353 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Задовольнити клопотання відповідача.

Зупинити провадження у справі № 748/2189/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення способів участі у вихованні, спілкуванні з дитиною до припинення перебування ОСОБА_2 у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Ухвала суду набирає законної сили негайно після проголошення та може бути оскаржена до Чернігівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів із дня проголошення.

Суддя