ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4981/25 Справа № 210/7287/24 Суддя у 1-й інстанції - Сільченко В. Є. Суддя у 2-й інстанції - Остапенко В. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2025 року м. Кривий Ріг

справа № 210/7287/24

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Остапенко В.О.

суддів Бондар Я.М., Зубакової В.П.

сторони:

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Іннова Фінанс»

відповідач ОСОБА_1

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України,без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу Товариство з обмеженою відповідальністю «Іннова Фінанс» на заочне рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 лютого 2025 року, яке ухвалено суддею Сільченком В.Є. у м. Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішенння складено 12 лютого 2025 року,

УСТАНОВИВ:

В грудні 2024 року ТОВ «Іннова Фінанс» звернулося з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 26 липня 2024 року між ТОВ «Іннова Фінанс» та ОСОБА_1 був укладений Договір про надання грошових коштів у позику № .

Кредитний договір був укладений у письмовій формі у вигляді електронного документа, створенного та підписаного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених ст. ст. 3, 11, 12 Закон України «Про електронну комерцію».

Відповідно до умов договору відповідач отримала кредит у розмірі 11 500 грн, шляхом перерахунку на поточний рахунок позичальника, строк кредиту (дії договору) - 360 днів, знижена процента ставка 0,97 % на день, стандартна процентна ставка становить 1,5% в день та застосовується в межах строку кредиту.

Через неналежне виконання відповідачкою своїх зобов`язань за договором утворилась заборгованість у розмірі 42 090 грн, яка складається із: 11 500 грн заборгованості за тілом кредиту, 24 840 грн заборгованості за процентами, неустойка за кожен день прострочення повернення позики та/або прострочення сплати процентів у строки 5 750 грн.

На підставі наведенного вище позивач просив суд стягнути з відповідача зазначену суму заборгованості у загальному розмірі 42 090 грн та судові витрати.

Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 лютого 2025 року у задоволенні позовних вимог ТОВ «Іннова Фінанс» відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ТОВ «Іннова Фінанс», не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, оскільки висновки суду не відповідають обставинам справи.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції, в порушення норм процесуального законодавства, не враховано наданий позивачем розрахунок заборгованості, наведений безпосередньо у тексті позовної заяви.

Зазначає, що факт видачі кредитних коштів у розмірі 11 500 грн підтверджується квитанцією платіжного сервісу EasyPay до платіжної інструкції № 19930-1354-126500903 про перерахування коштів від 26 липня 2024 року через технологічного партнера ТОВ «ФК «Контрактовий Дім», на підставі договору з ТОВ «Іннова Фінанс» № 160523/1 від 16 травня 2023 року про надання послуг в системі EasyPay.

Крім того, номер картки на яку було здійснено перерахування коштів за договором, відповідачка в особистому кабінету самостійно додала, як таку, на яку бажає отримати кредитні кошти, і саме на цю картку № НОМЕР_1 відповідачем було отримано суму позики у розмірі 11 500 грн.

Вважає, що застосування судом першої інстанції норм, які регулюють банківську діяльність, під час дослідження у справі доказу на перерахування коштів, є некоректними, оскільки ТОВ «Іннова Фінанс» є небанківським надавачем платіжних послуг.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив, що згідно з частиною третьою статті 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду судового рішення суду першої інстанції.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 26 липня 2024 року позивач та відповідач уклали Договір про надання грошових коштів у позику № 474090724 (далі «Договір»), який відповідачка підписала електронним підписом (а.с.8-11).

Договір між сторонами було укладено в електронній формі. Умовами цього Договору передбачено видачу кредиту на споживчі потреби на 360 днів в сумі 11 500 грн під фіксовану процентну ставку: 1,5 % в день стандартна, 0,75 % в день - знижена за умови виконання позичальником вимог п. 2.6.2. Договору (п. 2.3., 2.5., 2.6., 2.8. Договору). Договором передбачено, що кошти кредиту надаються у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок позичальника, уключаючи використання реквізитів платіжної картки. Одночасно з підписанням Договору відповідач підписала Графік платежів (додаток № 1 до Договору, а. с.23-24). В той же день відповідач підписала паспорт споживчого кредиту (а.с.27-30), де зазначені умови, що збігаються з визначеними у Договорі.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції прийшов до висновку, що наданих суду доказів в їх сукупності - недостатньо для підтвердження обставини отримання відповідачем від позивача кредитних коштів. Оскільки ця обставина не доведена (отже, не встановлена судом), не доведені підстави для виникнення у відповідача будь-яких зобов`язань повернути такі кошти та сплатити відсотки за користування ними, у зв`язку з цим позов не належить до задоволення.

Проте колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

За правилом частини ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша ст. 627 ЦК України).

За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга ст. 639 ЦК України).

Абзац 2 частини другої ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів Україниможе мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст. 205, 207 ЦК України).

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року в справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року в справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року в справі № 127/33824/19, від 16 грудня 2020 року в справі № 561/77/19, від 04 грудня 2023 року в справі № 212/10457/21.

У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За змістом частини другої ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів, не встановлений договором або законом.

Відповідно до частини першої ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частинапершаст.1048 ЦК України).

Частиною другою ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Згідно ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначеніЗаконом України «Про електронну комерцію».

У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» (далі Закон) зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Згідно з пунктом 6 частини першої ст. 3 вказаного Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пункт 12 частини першої статті 3 Закону).

Відповідно до частини третьої ст. 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини 4 ст. 11 Закону).

Згідно з частиною шостою ст. 11 вищезазначеного Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченомустаттею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченомустаттею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом частини восьмою ст. 11 Закону у разі, якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону визначає, яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Із системного аналізу положень вказаного вище законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Із матеріалів справи вбачається та апеляційним судом встановлено, що 26 липня 2024 року між ТОВ «Іннова Фінанс» та ОСОБА_1 укладений договір надання грошових коштів у позику № , який підписаний нею електронним підписом з одноразовим ідентифікатором 5848.

Відповідно до умов договору, відповідач отримав позику у розмірі 11 500 грн, строк позики 360 днів.

Згідно зі змістом п.п. 2.2, 2.3 та 3.1 вказаного договору, ТОВ «Іннова Фінанс» зобов`язується надати ОСОБА_1 позику на суму 11 500 грн шляхом перерахування на поточний рахунок позичальника на платіжну картку ОСОБА_1 , а позичальник зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ними та виконати інші обов`язки, передбачені договором.

У разі затримання позичальником сплати частини кредиту та/або процентів за користування кредитом, щонайменше на один календарний місяць, Товариство має право вимагати повернення кредиту (в тому числі і всіх платежів передбачених договором строк виплати якого ще не настав в повному обсязі (п. 6.4 договору).

За порушення позичальником строків повернення позики та/або прострочення сплати процентів у строки, визначені договором, позикодавець має право стягнути з позичальника пеню за кожен день прострочення у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період прострочення, але не більше ніж 15% від суми простроченого платежу. Нарахування неустойки здійснюється товариством з урахуванням обмежень, встановленихЗаконом України «Про споживче кредитування» та Законом України «Про захист прав споживачів». Сукупна сума неустойки (штраф, пеня), нарахована за порушення позичальником зобов`язань за цим договором, не може перевищувати половину суми кредиту, одержаної позичальником за цим договором (п.п. 7.4,7.5 договору).

16 травня 2023 року між ТОВ «Фінансова Компанія «Контрактовий Дім» та ТОВ «Іннова Фінанс» укладений договір № 160523/1 про надання послуг із приймання та переказу платежів.

Договір відповідачем ОСОБА_1 підписано одноразовим ідентифікатором 5848 та зазначено електронний платіжний засіб НОМЕР_1 (тел. НОМЕР_2 ).

Крім того, відповідачем підписано Таблицю обчислення загальної вартості позики та реальної річної процентної ставки за договором надання грошових коштів у позику (Додаток №1 до Договору № від 26 липня 2024 року) одноразовим ідентифікатором 5848 та Паспорт споживчого кредиту одноразовим ідентифікатором 4763, відповідно до яких, реальна річна процентна ставка з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки становить 6080,97 %, реальна річна процентна ставка за стандартною процентною. Ставкою за весь рік користування кредитом 9 089,90 грн.

Відповідно до Квитанції до платіжної інструкції № 19930-1354-126500903 від 17 жовтня 2024 року, ТОВ «Іннова Фінанс» перераховано 26 липня 2024 року о 20:54 год. на картку НОМЕР_1 (тел. НОМЕР_2 ) кредитні кошти у розмірі 11 500 грн (а.с.25 зворот).

16 травня 2023 року між ТОВ «Фінансова Компанія «Контрактовий Дім» та ТОВ «Іннова Фінанс» укладений договір № 160523/1 про надання послуг із приймання та переказу платежів.

Згідно з квитанцією до платіжної інструкції № 19930-1354-126500903, ТОВ ФК «Контрактовий дім» за дорученням ТОВ «Іннова Фінанс» 26 липня 2024 року на картковий рахунок ОСОБА_1 здійснено переказ грошових коштів у розмірі 11 500 грн, номер транзакції (а.с.25 зворот).

Зазначені реквізити банківської карти співпадають із банківськими реквізитами карти відповідачки ОСОБА_1 , вказаними нею у договорі від 26 липня 2024 року № .

Отже, позивачем доведено факт укладення 26 липня 2024 року між ТОВ «Іннова Фінанс» та ОСОБА_1 договору надання грошових коштів у позику № в електронній формі, який підписаний за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

Підписавши вказаний договір, відповідачка добровільно погодився на визначені у ньому умови кредитування та взяв на себе відповідні зобов`язання.

Як на підставу задоволення своїх позовних вимог, позивач посилається на невиконання позичальником своїх кредитних зобов`язань щодо повернення грошових коштів.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта ст. 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 02 жовтня 2020 року в справі № 911/19/19 вказано, що суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивач здійснив неправильно, то суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми нарахувань, які підлягають стягненню, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру стягуваних сум нарахувань. Якщо з поданого позивачем розрахунку неможливо з`ясувати, як саме обчислено заявлену до стягнення суму, суд може зобов`язати позивача подати більш повний та детальний розрахунок. При цьому суд у будь-якому випадку не позбавлений права зобов`язати відповідача здійснити і подати суду контррозрахунок (зокрема, якщо відповідач посилається на неправильність розрахунку, здійсненого позивачем).

Отже, у цьому конкретному випадку суд першої інстанції повинен був належним чином дослідити наведений банком в позовній заяві розрахунок кредитної заборгованості, перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково зазначити правові аргументи на його спростування.

Разом з тим, як встановлено, заборгованість за договором про надання грошових коштів у позику від 26 липня 2024 року № становить 42 090 грн, із яких: 11 500 грн - заборгованість за тілом кредиту, 24 840 грн - заборгованість за процентами та 5 750 грн - неустойка.

Розрахунок заборгованості позивачем наведений у позовній заяві, який містить усі необхідні її складові - тіло кредиту, проценти за користування кредитними коштами, неустойку, розраховану відповідно до процентної ставки - 1,50 % в день відповідно до умов договору та кількості днів прострочення виконання зобов`язань (144 днів прострочення).

Оскільки матеріали справи не містять доказів повернення відповідачкою ТОВ «Іннова Фінанс» отриманої позики у строки, передбачені договором, тому вимоги позивача про стягнення заборгованості за тілом кредиту та процентами є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Крім того, відповідачка не спростувала розрахунок заборгованості, наведений позивачем у позовній заяві, свій контррозрахунок не надала.

Із врахуванням викладеного вище, колегія суддів вважає доведеним розмір заборгованості ОСОБА_1 за договором про надання грошових коштів у позику від 26 липня 2024 року № у розмірі 36 340 грн (11 500 грн тіло кредиту + 24 840 грн - заборгованість за відсотками), який підлягає стягненню з останньої на користь ТОВ «Іннова Фінанс».

Щодо стягнення неустойки за кожен день прострочення повернення позики, колегія судів зазначає.

Відповідно до п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеноїстаттею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що відсутні правові підстави для стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача неустойки у розмірі 5 750 грн, які нараховані після 24 лютого 2022 року.

Встановивши, що ОСОБА_1 не виконала взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, колегія суддів дійшла висновку про те, що у позивача виникло право вимоги про повернення основної суми кредиту та процентів за користування кредитом в судовому порядку та стягнення з відповідачки на його користь заборгованість за кредитом в загальному розмірі 36 340 грн.

Колегія суддів наголошує, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову про стягнення заборгованості за кредитним договором, залишив поза увагою те, що застосування норм права, оцінка доказів є прерогативою суду. В цій категорії справ розмір кредитної заборгованості має визначатися відповідно до наданих доказів, вимог закону та умов договору. При цьому суд зобов`язаний, при наявності кредитної заборгованості, стягнути ту суму, яка є для суду доведеною, а не взагалі відмовляти у позові.

За таких обставин рішення суду підлягає скасуванню, а апеляційна скарга частковому задоволенню.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріально права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні до суду ТОВ «Іннова Фінанс» сплачено судовий збір у розмірі 2 422,40 грн, при зверненні з апеляційною скаргою - 3 633,60 грн, що разом становить 6 056 грн, у зв`язку з тим, що позовні вимоги та апеляційна скарга задоволені частково, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подачу позовної заяви та за подачу апеляційної скарги, пропорційно до задоволених позовних вимог, в сумі 5 228,67 грн.

Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариство з обмеженою відповідальністю «Іннова Фінанс» задоовльнити частково.

Заочне рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 лютого 2025 року скасувати та ухвалити нове решення.

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Іннова Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Іннова Фінанс» заборгованість за Договором № від 26 липня 2024 року у розмірі 36 340 (тридцять шість тисяч триста сорок) грн, що складається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 11 500 грн та заборгованості за відсотками у розмірі 24 840 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Іннова Фінанс» судовий збір у розмірі 5 228 (п`ять тисяч двісті двадцять вісім) грн, 67 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 11 листопада 2025 року.

Головуючий:

Судді: