ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 686/12908/25

Провадження № 22-ц/820/2302/25

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: П`єнти І.В. (суддя-доповідач), Корніюк А.П., Талалай О.І.,

секретар судового засідання Демчук В.М.

за участю представника відповідача Іванчука В.Я.

розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «ВСТ Банк» про захист прав споживачів, за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «ВСТ Банк» на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 03 вересня 2025 року (суддя Продан Б.Г.).

Заслухавши доповідача, пояснення представника учасника справи, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги,

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

в с т а н о в и в:

У травні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до АТ «ВСТ Банк» про захист прав споживачів.

В обґрунтування позову зазначав, що є клієнтом ПАТ «Банк Восток» (змінено найменування на Акціонерне товариство «ВСТ Банк»), має банківську картку у вказаному банку.

ПАТ «Банк Восток» відніс його до категорії національного публічного діяча, оскільки він обіймав посаду судді Апеляційного суду Хмельницької області, з якої звільнився 12 грудня 2016 року.

Вказував, що на момент його виходу у відставку був чинний Закон України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення». Відповідно до п. 25 статті 1 вказаного Закону, статус публічного діяча зберігається лише три роки з часу виходу у відставку.

А тому, на думку позивача, з 12 грудня 2019 року він такий статус втратив, тобто до набрання чинності новим Законом України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» від 06 грудня 2019 року (який набрав чинності через чотири місяці з дня його опублікування - 28 квітня 2020 року, Відомості Верховної Ради 2020, № 25, ст.171), яким не встановлено кінцевого терміну перебування в статусі публічного діяча.

Однак, незважаючи на вказані обставини, діючи протиправно, ПАТ «Банк Восток» протиправно не виключив позивача з переліку осіб, що мають статус національного публічного діяча.

29 листопада 2024 року я звернувся з вимогою до ПАТ Банк Восток» про усунення порушень вимог закону і виключення його з переліку осіб, що мають статус національного публічного діяча.

16 грудня 2024 року банк надіслав йому лише формальну відповідь, якою відмовив у задоволенні його вимоги і не надав жодної обґрунтованої, законної причини для прийняття рішення про таку відмову.

Вважав дії відповідача такими, що порушують його права, як споживача банківських послуг, про віднесення його до політично значущих осіб національних публічних діячів та не ґрунтується на вимогах закону.

А тому, просив суд визнати неправомірними дії ПАТ «Банк Восток» щодо порушення права споживача банківських послуг в частині віднесення ОСОБА_1 до політично значущих осіб - національних публічних діячів, визначених у п. 37 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» № 361-ІХ від 06 грудня 2019 року, який набрав законної сили 28 квітня 2020 року та зобов`язати відповідача виключити його із кола політично значущих осіб - національних публічних діячів.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 03 вересня 2025 року позов задоволено.

Визнано неправомірними дії ПАТ «Банк Восток» щодо порушення права споживача банківських послуг в частині віднесення ОСОБА_1 до політично значущих осіб - національних публічних діячів, визначених у п. 37 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» №361-ІХ від 06 грудня 2019 року, який набрав законної сили 28 квітня 2020 року.

Зобов`язано ПАТ «Банк Восток» виключити ОСОБА_1 із кола політично значущих осіб національних публічних діячів.

Не погоджуючись рішенням суду першої інстанції, ПАТ «ВСТ Банк» (найменування змінено з ПАТ «Банк Восток») подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову. При цьому, посилається на порушення судом норм матеріального права та процесуального права.

Зазначає, що судом при ухваленні рішення не було застосовано норми матеріального права, які підлягали застосуванню при вирішенні спірних правовідносин, а саме п. 37 ч.1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин, згідно якої визначено, що національні публічні діячі це фізичні особи, які виконують або виконували в Україні визначні публічні функції, а саме керівники органів прокуратури, керівних територіальних органів Служби безпеки України, голови та судді апеляційних судів.

Цей Закон не містить строків виконання національними публічними діячами визначних публічних функцій, з якими пов`язувалося б віднесення цих осіб до категорії національних публічних діячів. Вказаним Законом визначено, що статус політично значущої особи є довічним.

Для визначення статусу політично значущої особи має значення саме факт набуття статусу судді на момент чинності Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», а не факт перебування вказаної особи на посаді судді і вказаний статус особа не втрачає з плином часу.

Вважає, що правовідносини, що склались у зв`язку з перебуванням позивача на посаді судді апеляційного суду, які виникли до набрання чинності Законом України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» продовжували існувати на час набрання ним чинності, а отже дія вказаного закону поширюється на ці відносини з моменту набрання ним чинності, а не з моменту виникнення відповідних відносин. Таким чином, дія Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» в даному випадку не має зворотної сили.

Подібна правова позиція щодо застосування ч. 1 ст. 58 Конституції України висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.09.2021 у справі №901/315/20.

Зазначає, що зворотна дія закону у часі при визначенні публічним діячем позивача не мала місця. адже для застосування п. 37 ч.1 ст. 1 Закону України Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення має значення не період перебування на посаді судді позивача (до вступу закону чи після, а сам факт його перебування на такій посаді).

Крім того, судом першої інстанції, на думку скаржника, не надано оцінку доводам банку щодо позиції регулятора діяльності банків як суб`єктів первинного фінансового моніторингу - НБУ щодо застосування Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення».

На думку скаржника, приймаючи рішення, яке суперечить офіційній позиції НБУ, не спростувавши дану позицію та не зробивши висновки з цього приводу, суд першої інстанції фактично ставить банк у становище, яке матиме наслідком санкції або за невиконання рішення суду, або за порушення вказівок регулятора діяльності банку, у зв`язку з чим банк знаходитиметься в стані правової невизначеності та нестиме відповідальність або за невиконання рішення суду або за невиконання приписів НБУ.

Звертає увагу апеляційного суду на те, що суд першої інстанції розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження, не розглянув та не задовольнив клопотання банку про перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження з викликом сторін та клопотання про залучення до участі у справі НБУ, як регулятора діяльності банку у спірних правовідносинах, вказівки якого є обов`язковими для виконання банком.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

В судовому засіданні представник відповідача адвокат Іванчук В.Я. підтримав апеляційну скаргу.

Позивач в судове засідання не з`явився, про день, місце і час слухання справи повідомлений належним чином.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Частинами 1, 2, 5статті 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення суду першої інстанції не відповідає.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості позовних вимог.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції не можна погодитись.

Встановлено, що рішенням Вищої ради правосуддя від 08.12.2016 ОСОБА_1 звільнено з посади судді Апеляційного суду Хмельницької області у зв`язку із поданням заяви про відставку.

Позивач ОСОБА_1 є клієнтом ПАТ «Банк Восток» (змінено найменування на Акціонерне товариство «ВСТ Банк»), отримує банківські послуги та має банківську картку.

Відповідачем віднесено ОСОБА_1 до категорії національного публічного діяча, оскільки останній обіймав посаду судді Апеляційного суду Хмельницької області, з якої звільнився 12 грудня 2016 року. На підставі Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» № 1702-VII.

Дані обставини підтверджуються матеріалами справи.

Відповідно до положень ст. 116 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» ( в редакції чинній на час звільнення позивача), суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається відповідно до ст. 137 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

Суддя має право у будь-який час перебування на посаді незалежно від мотивів подати заяву про звільнення з посади за власним бажанням. Заява про відставку, заява про звільнення з посади за власним бажанням подається суддею до Вищої ради правосуддя, яка протягом одного місяця з дня надходження відповідної заяви ухвалює рішення про звільнення судді з посади.

Суддя здійснює свої повноваження до ухвалення рішення про його звільнення.

За суддею, звільненим за його заявою про відставку, зберігається звання судді та гарантії недоторканності, встановлені для судді до його виходу у відставку.

Відповідно до з п. 25 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» в редакції Закону №1702-VІІ від 14.10.2014, національні публічні діячі - фізичні особи, які виконують або виконували протягом останніх трьох років визначені публічні функції в Україні, зокрема, судді апеляційних судів.

Відповідно до п. 37 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» в редакції Закону №361-ІХ від 06.12.2019, яка діє на момент виникнення спірних правовідносин, до національних публічних діячів віднесено фізичних особи, які виконують або виконували в Україні визначні публічні функції, зокрема, судді апеляційних судів.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач виконував функції судді апеляційного суду та був звільнений у відставку 08.12.2016.

Враховуючи, що особи, які виконували функції судді апеляційного суду відповідно до п. 37 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», є політично значущими особами, підстав невіднесення позивача до вказаних категорій осіб не має.

Посилання позивача на ту обставину, що вищевказаний Закон діє з 28.04.2020, коли він уже втратив цей статус, та не може мати щодо нього зворотної дії в часі, колегія суддів відхиляє, оскільки ОСОБА_1 виконував публічні функції судді апеляційного суду, тому згідно з вимогами чинного законодавства є політично значущою особою.

З огляду на викладене вище, перебування особи на посаді судді апеляційного суду, незалежно від того, чи є це діючий суддя, чи-то суддя у відставці, дати його звільнення у відставку з посади судді, автоматично надає такій особі статусу національного публічного діяча. Що не було враховано судом першої інстанції при ухваленні рішення.

А тому, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням апеляційним судом нового рішення про відмову у задоволенні позову.

З врахуванням того, що позивач звільнений від сплати судового збору, відповідно до частини 5 статті 141 ЦПК України, судовий збір сплачений за подання апеляційної скарги в розмірі 2906,88 грн слід компенсувати скаржнику за рахунок держави в порядку визначеному Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «ВСТ Банк» задовольнити.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 03 вересня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

В позові ОСОБА_1 відмовити.

Компенсувати Акціонерному товариству «ВСТ Банк» за рахунок держави сплачений товариством судовий збір в розмірі 2906 грн 88 коп в порядку, визначеному КМУ України.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 20 листопада 2025 року.

Суддя-доповідач І.В. П`єнта

Судді: А.П. Корніюк

О.І. Талалай