Провадження №2/522/8799/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2025 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі головуючої судді Косіциної В.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання,-

ВСТАНОВИВ:

04 вересня 2025 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, у якій позивачка просить стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_3 в твердій грошовій сумі у розмірі 5 000,00 гривень щомісячно, на період навчання, починаючи з 08.09.2025 року і до закінчення донькою навчання але не довше ніж до досягнення нею 23-х річного віку.

За результатами автоматизованого розподілу справа була передана на розгляд судді Косіциній В.В.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 08 вересня 2025 року провадження у справі відкрито. Встановлено, що розгляд справи здійснюватиметься в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Відповідачеві надано 15-ти денний строк з моменту отримання копії ухвали для подання відзиву на позовну заяву.

Копія позову доставлена до електронного кабінету відповідача 03.09.2025 року, що підтверджується квитанцією про доставку документів до зареєстрованого електронного кабінету №4390146.

Копія ухвали суду від 08 вересня 2025 року доставлена до електронного кабінету відповідача 09 вересня 2025 року, що підтверджується довідкою про доставку електронного документів.

12 вересня 2025 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшли заперечення представника ОСОБА_2 проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, у якій заявник просив призначити справу до розгляду в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 16 вересня 2025 року у задоволенні зазначеної заяви відмовлено.

19 вересня 2025 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшло клопотання представника ОСОБА_1 адвоката Месропянцевої Ольги Володимирівни про залучення третьої особи, у якому заявник просить залучити до участі у справі в якості третьої особи ОСОБА_3 .

Ухвалою суду від 22 вересня 2025 року зазначене клопотання задоволено, залучено в якості третьої особи ОСОБА_3 .

Будь яких інших заяв або клопотань від учасників справи не надходило.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ч. 4,5 ст. 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Суд дослідивши матеріали справи встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 29 вересня 2009 року, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 .

В період шлюбу, у подружжя народилася дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 .

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 16.09.2009 року у справі №2-4269/09 стягнуто з ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_4 , аліменти на неповнолітніх ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку щомісячно, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи з 26.05.2009 та до досягнення старшою донькою повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

На виконання указаного судового рішення видано виконавчий лист № 2-4269 від 16.10.2009 року.

Постановою державного виконавця першого Приморського ВДВС ОМУЮ Кривицькою Альоною Віталіївною від 20.07.2012 року на підставі виконавчого листа, виданого Суворовським районним судом мю Одеси 16.10.2009 року у справі №2-4269 відкрито виконавче провадження №33556455.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 досягла повноліття.

До позовної заяви позивачкою додано копію довідки, виданої Фаховим коледжом Міжнародного гуманітарного університету 01 вересня 2025 року №931-25, з якої вбачається, що ОСОБА_3 є студенткою 2-го курсу денної форми навчання Фахового коледжу ІІ ступеню акредитації, контрактної форми навчання за спеціальністю «Менеджмент», стипендію не отримує, дата початку навчання 01.09.2025 року по 30.06.2027 року.

Згідно зі статтею 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріально допомогу.

Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Згідно копії паспорту громадянина України серії НОМЕР_3 , виданої на ім`я ОСОБА_6 , її місцем реєстрації є: АДРЕСА_1 .

Згідно витягу з реєстру територіальної громади від 02.09.2025 року №2025/012736054, ОСОБА_3 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до статті 53 Конституції України кожен має право на освіту. Повна загальна середня освіта є обов`язковою. Держава забезпечує доступність і безоплатність дошкільної, повної загальної середньої, професійно-технічної, вищої освіти в державних і комунальних навчальних закладах; розвиток дошкільної, повної загальної середньої, позашкільної, професійно-технічної, вищої і післядипломної освіти, різних форм навчання; надання державних стипендій та пільг учням і студентам. Громадяни мають право безоплатно здобути вищу освіту в державних і комунальних навчальних закладах на конкурсній основі.

Період навчання - це будь-яка частина освітньої програми з вищої освіти, оцінена і документально підтверджена, яка, не становлячи повного курсу навчання за програмою, є істотним здобутком знань чи навичок (Порядок визнання здобутих в іноземних вищих навчальних закладах ступенів вищої освіти, затверджений наказом Міністерства освіти і науки України від 05 травня 2015 року № 504 та зареєстрований в Міністерстві юстиції України 27 травня 2015 року за № 614/27059).

У пункті 20 постанови Пленумом Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років, продовження ними навчання, потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі та можливість надавати таку допомогу.

У постанові КЦС ВС від 22.11.2023 у справі № 337/642/22 вказано, що Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними 23 років.

Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення ними повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Як вже зазначалося, правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують розміру аліментів слід враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.

У постанові Верховного суду від 23.01.2019 (справа №346/103/17-ц) зазначається, що при встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків із надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати.

У позовній заяві позивачка вказує, що оскільки донька проживає разом із матір`ю та перебуває на її утриманні. Проте, позивачка самостійно не змозі утримувати їх спільну дитину, оскільки має на утриманні ще 5 дітей.

На підтвердження зазначеного, позивачкою подано копію посвідчення багатодітної родини серії НОМЕР_4 , з якого вбачається, що ОСОБА_1 є матір`ю:

- ОСОБА_5 , 2006 р.н.;

- ОСОБА_3 , 2007 р.н.;

- ОСОБА_7 , 2011 р.н.;

- ОСОБА_8 , 2013 р.н.;

- ОСОБА_9 , 2018 р.н.;

- ОСОБА_10 , 2020 р.н.

З метою реалізації спільного наказу № 304/262 від 24.06.2024 Міністерства фінансів України та Державної судової адміністрації України «Про затвердження Порядку електронної інформаційної взаємодії між інформаційно-комунікаційними системами Державної податкової служби України та Державної судової адміністрації України» державним підприємством «Інформаційні судові системи» реалізовано доступ до Державного реєстру фізичних осіб - платників податків.

Судом було направлено запит до Державного реєстру фізичних осіб - платників податків, відповідь з якого надійшла до суду 05.09.2025 року №1742831, та з якого вбачається, що відповідач ОСОБА_2 з грудня 2024 року отримує постійний дохід у вигляді заробітної плати від ІНФОРМАЦІЯ_4 , зокрема:

- грудень 2024 22 626,60 гривень;

- січень 2025 20 812,15 гривень;

- лютий 2025 20 557,80 гривень;

- березень 2025 20 557,80 гривень;

- квітень 2025 20 557,80 гривень;

- травень 2025 21 073,29 гривень;

- червень 2025 21 110,10 гривень;

- липень 2025 22 151,01 гривень.

Також, в січні 2025 року ОСОБА_2 отримав від ДП та СП ОМР грошову суму у розмірі 20 000,00 гривень, код доходу 128 «Соціальні виплати з відповідних бюджетів».

Судом було направлено запит до Державного реєстру фізичних осіб - платників податків, відповідь з якого надійшла до суду 05.09.2025 року №1742851, з якого вбачається, що з грудня 2024 року ОСОБА_1 отримує постійний дохід у вигляді заробітної плати від КУ «ЦНСП» Авангардівської селищної ради, зокрема:

- грудень 2024 21 042,48 гривень;

- січень 2025 8 513,15 гривень;

- лютий 2025 8 513,15 гривень;

- березень 2025 15 544,71 гривень;

- квітень 2025 14 590,92 гривень;

- травень 2025 18 973,71 гривень;

- червень 2025 13 864,66 гривень;

- липень 2025 21 908,33 гривень.

Також, у період з грудня 2024 року по червень 2025 року отримувала дохід 128 «Соціальні виплати з відповідних бюджетів» у розмірі 2 100,00 гривень щомісячно.

У липні 2025 року отримала дохід 128 «Соціальні виплати з відповідних бюджетів» у розмірі 2 100,00 гривень від ГУ ПФУ в Одеській області.

Самостійний дохід у дитини, що продовжує навчання ОСОБА_3 відсутній, що підтверджується відповіддю з Державного реєстру фізичних осіб платників податків від 05.09.2025 року №1742879.

Згідно інформаційної довідки з ДРРП, відомості про зареєстроване право власності на об`єкти нерухомого майна за ОСОБА_2 відсутні.

Відомості про зареєстровані об`єкти нерухомого майна за дитиною, що продовжує навчання ОСОБА_3 відсутні, що підтверджується інформаційною довідкою з ДРРП.

В той же час, згідно інформаційної довідки з ДРРП, ОСОБА_1 на праві приватної власності належить:

- земельна ділянка, кадастровий номер :02:001:0074, площею 0,1013 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ;

- житловий будинок АДРЕСА_1 , площею 120,8 кв.м.;

- 1/3 частка квартири АДРЕСА_2 .

На підтвердження того, що позивачка несе витрати, пов`язані із навчанням ОСОБА_3 , до позову нею було долучено копію квитанції від 14.07.2025 року №СВ09447596/1, з якої вбачається, що ОСОБА_1 сплатила на користь МГУ грошову суму у розмірі 18 950,00 гривень, призначення платежу: «Оплата навчання, ст. ОСОБА_3 , 2 курс, денна форма, спеціальність Д3 менеджмент».

При цьому, відповідачем не надано жодного доказу, який би підтверджував той факт, що він у будь-який спосіб надає матеріальну допомогу ОСОБА_3 , в тому числі на забезпечення здобуття останньою освіти.

У клопотанні про розгляд справи в порядку загального позовного провадження ОСОБА_2 зазначив, що існує ще два рішення,, на підставі якого останній сплачує аліменти на користь позивачки, а саме, рішення від 16.09.2009 року у справі №2-4269 та від 02.08.2024 року у справі №523/5315/24.

Дійсно, рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 16.09.2009 року у справі №2-4269/09 стягнуто з ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_4 , аліменти на неповнолітніх ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку щомісячно, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи з 26.05.2009 та до досягнення старшою донькою повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В той же час, аліменти за зазначеним рішенням могли нараховуватися до 29.03.2024 року, про що чітко вказано в резолютивній частині рішення

Тому, посилання на те, що ОСОБА_2 наразі здійснює сплату аліментів за зазначеним рішення не відповідає дійсності.

Також, рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 02.08.2024 року у справі №523/5315/24 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на повнолітню доньку - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка продовжує навчання, в розмірі 3 000,00 гривень щомісячно, починаючи з 28.03.2024 та до закінчення донькою навчання, але не довше ніж до досягнення нею 23 років.

Відповідно до висновку Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, викладеного у постанові від 16 вересня 2020 року у справі № 565/2071/19, зміна сімейного стану позивача, а саме народження дитини, не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів.

В даному конкретному випадку, наявність іншого рішення, за яким з відповідача на користь позивача уже стягуються аліментів на утримання дитини не може бути вирішальним фактором під час визначення розміру аліментів, оскільки, навіть у разі задоволення позову, з відповідача буде стягуватися в загальному грошова сума у розмірі 8 000,00 гривень, що становить близько 40% доходу відповідача. У разі зменшення заявленого розміру аліментів, зазначений відсоток буде ще нижчим, що в цілому створить дисбаланс в рівні життя батька та дітей.

Статтею 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року).

У справі ЄСПЛ «М. С. проти України» у рішенні від 11 липня 2017 року, заява № 2091/13, та у рішенні «Мамчур проти України», № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (§ 76). На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що в усіх рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинно мати першочергове значення. Найкращі інтереси дитини залежно від їх характеру та серйозності можуть перевищувати інтереси батьків. У § 54 рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага й, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Отже, положення про право батьків і дітей бути поряд один з одним не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини, при розгляді справи суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини.

На думку суду, при вирішенні спорів, що стосуються дітей (в тому числі справи щодо стягнення аліментів) суд зобов`язаний керуватися найкращими інтересами дитини, оскільки, така категорія спорів є особливою через те, що дитина це не завжди захищений учасник суспільних відносин, а тому, визначаючи розмір аліментів, суд повинен брати до уваги найкращі інтереси дитини.

При оцінці та визначенні найкращих інтересів дитини підлягають врахуванню наступні базові елементи:

(а) погляди дитини,

(б) індивідуальність дитини,

(в) збереження сімейного оточення і підтримання відносин,

(г) піклування, захист і безпека дитини,

(ґ) вразливе положення,

(д) право дитини на здоров`я,

(е) право дитини на освіту (висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 04 серпня 2021 року у справі №654/4307/19).

Тому, враховуючи майновий стан позивачки, рівень її доходу, наявність зареєстрованого за нею права власності на об`єкти нерухомого майна, перебування на її утриманні чотирьох інших неповнолітніх дітей, беручи до уваги майновий стан відповідача, рівень його доходу, відсутність зареєстрованого права власності на об`єкти нерухомого майна, а також наявність рішення суду, на підставі з нього уже стягуються аліменти та те, що ОСОБА_3 продовжує навчання в Фаховому коледжі МГУ на денній формі навчання, самостійного доходу немає, суд з метою забезпечення найкращих інтересів дитини, що продовжує навчання доходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову та стягнення з відповідача аліментів в твердій грошовій сумі у розмірі 5 000,00 гривень з моменту досягнення ОСОБА_3 повноліття, тобто, з 08.09.2025 року до досягнення ОСОБА_3 23-х річного віку за умови, що остання продовжуватиме навчання.

Щодо витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне.

У позовній заяві позивачка просить стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4 000,00 гривень.

01 вересня 2025 року між ОСОБА_1 та адвокатом Месропянцевою Ольгою Володимирівною було укладено договір про надання правової допомоги №01/09, за яким клієнт доручив, а адвокат прийняв на себе зобов`язання надавати правову допомогу клієнту в обсязі та на умовах, передбачених договором, а клієнт зобов`язується оплатити гонорар та фактичні витрати.

Згідно доручення №1 до договору від 01.09.2025 року №01/09, за яким ОСОБА_1 доручила адвокату Месропянцевій Ользі Володимирівні, а адвокат прийняла наступне доручення:

- надавати правову інформацію, консультації і роз`яснення з правових питань;

- складати звернення (заяви, скарги, запити) та інші документи правового характеру;

- складати процесуальні документи;

- здійснювати представництво та захист клієнтах у будь-яких державних органах влади.

Відповідно до акту приймання-передачі виконаної роботи №1 до договору про надання правової допомоги від 01.09.2025 року №01/09 та Доручення №1 від 01.09.2025 року, адвокатом були надані наступні види послуг:

- підготовка позовної заяви про стягнення аліментів та долученні до неї доказів та її подання до суду 4 000,00 гривень (дві години витраченого часу).

У відповідності до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Пунктом 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан сторін.

Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Згідно статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які необхідно застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Також, суд звертає увагу, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (п. 49 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Наталія Михайленко проти України», від 30 травня 2013 року, заява 49069/11).

Відповідно до висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 07.11.2019 р. по справі №905/1795/18, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 листопада 2022 року в справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22) зазначено, що формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту визначає гонорар. Останній може встановлюватися у формі: фіксованого розміру, погодинної оплати. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

Учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права. У випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги.

На думку суду, заявлений позивачем розмір витрат на професійну правничу допомогу не відповідає принципам співмірності, розумності та справедливості з огляду на наступне.

Щодо складання позовної заяви, то суд звертає увагу на те, що сама позовна заява не значна за обсягом, а складання такої заяви не вимагає значного проміжку часу, оскільки, за своєю формою та змістом така позовна заява є типовою.

Додатки до позовної заяви не містять будь-яких доказів, які б були отримані представником позивача самостійно, шляхом надсилання адвокатського запиту.

Суд звертає увагу на те, що правовідносини які виникли між сторонами ґрунтуються на сімейних правовідносинах. Зазначена категорія справ характеризується низьким рівнем складності.

Визначаючи вартість такої послуги, як складання та подання позову, суд виходить з того, що спірні правовідносини характеризуються чітким правовим регулювання, а тому, від представника позивача не вимагалося здійснення пошуку додаткового законодавства, що свідчить про сталість та єдність законодавства у цій сфері.

При цьому, судова практика у цій сфері стала та узгоджена між собою, що не вимагає від представника витрати значного часу для її пошуку та/або узгодження правових позицій.

На думку суду, справа не становить значного суспільного інтересу, та впливає виключно відносини між платником аліментів та їх отримувачем..

Тому, враховуючи зазначене, суд вважає, що вартість послуги із складання та подання позовної заяви, яка б відповідала критерію співмірності, розумності та справедливості становить 3 000,00 гривень.

За таких обставин, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3 000,00 гривень.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 77, 79, 80, 141, 263 265, 279, 282-283 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання задовольнити.

Стягнути з відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_5 , на користь позивачки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_6 , аліменти на утримання повнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 5 000 (п`ять тисяч) гривень 00 (нуль) копійок починаючи з 08.09.2025 року до досягнення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 23-х річного віку, тобто, до ІНФОРМАЦІЯ_8 , за умови, що ОСОБА_3 продовжуватиме навчання.

Стягнути з відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_5 , на користь позивачки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_6 , витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3 000 (три тисячі) гривень 00 (нуль) копійок.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складання.

Текст рішення складено та підписано 13 листопада 2025 року.

Суддя Косіцина В.В.