Миколаївський районний суд Одеської області
Справа № 508/860/25
Номер проведження 2/508/454/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 листопада 2025 року Миколаївський районний суд Одеської області у складі:

головуючої судді Корсаненкової О.О.

за участю секретаря Сівачової І.М.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в приміщенні суду в селищі Миколаївка Одеської області цивільну справу № 508/860/25 за позовом ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Ковтун Катерина Володимирівна, до Миколаївської селищної ради Березівського району Одеської області про визнання права постійного користування в порядку спадкування за законом, суд

встановив:

У жовтні 2025 року позивач звернулася до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік ОСОБА_2 , після смерті якого відкрилась спадщина, яка крім іншого складається із земельної ділянки, площею 41, 97 га, переданої для ведення фермерського господарства, розташованої на території Новопетрівської сільської ради Миколаївського району Одеської області. Вказана земельна ділянка належала померлому на праві постійного користування на підставі державного акту на право постійного користування землею серії ОД від 16.03.1995 року. Сини померлого ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відмовились від прийняття спадщини. З метою отримання свідоцтва про право на спадщину ОСОБА_1 звернулася до нотаріуса, але отримала відмову через те, що вказана земельна не належить спадкодавцю на праві власності. В зв`язку з чим, позивач просить суд визнати за нею право постійного користування на земельну ділянку, площею 41, 97 га, наданою для ведення селянського/фермерського господарства, яка знаходиться на території Новопетрівської сільської ради Миколаївського району (тепер Миколаївська селищна рада Березівського району), Одеської області, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою суду від 21.10.2025 року було відкрито провадження у вказаній справі із призначенням підготовчого судового засідання з повідомленням учасників справи. Витребувано у приватного нотаріуса Березівського районного нотаріального округу Одеської області Сологуба Олега Анатолійовича копію спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

13.11.2025 року на адресу суду надійшла копія спадкової справи №63/2015, заведена після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 .

Позивач та її представник у підготовче судове засідання не з`явилися, заявою від 22.09.2025 року, просили розглянути справу без їх участі, на позовних вимогах наполягали та просили їх задовольнити.

Представник відповідача у підготовче судове засідання не з`явився, заявою від 28.10.2025 року просили розглянути справу без їхньої участі за наявними в матеріалах справи документами. Заявлені вимоги підтримують, заперечень не мають.

Згідно із ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання сторін, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено такі факти та відповідні ним правовідносини.

Так, з копії паспорту громадянина України серії НОМЕР_1 , виданого 30.12.1998 року Миколаївським РВ ГУМВС України в Одеській області вбачається, що позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , народилась у с.Новопетрівка Миколаївського району Одеської області, зареєстрована з 17.11.1977 року за адресою с.Новопетрівка Миколаївського району Одеської області. На ім`я ОСОБА_1 Миколаївською міжрайдержжподатадінспекцією було видано картку платника податків (а. с. 8- зворот а.с. 9).

За свідоцтвом про одруження Серії НОМЕР_2 від 11.09.1960 року, ОСОБА_2 одружився з ОСОБА_5 . Прізвище дружини після одруження ОСОБА_6 (а.с. 9).

Згідно із державним актом на право постійного користування землею серії ОД, виданим головою Миколаївської районної Ради народних депутатів 16.03.1995 року на підставі рішення ХУІІ сесії 21 скликання Миколаївської районної Ради народних депутатів Миколаївського району Одеської області від 27.08.1993 року № б/н, ОСОБА_2 надана у постійне користування земельна ділянка площею 41, 97 гектарів в межах згідно з планом для ведення селянського/фермерського господарства, що розташована на території Новоперівської сільської Ради народних депутатів (а.с. 11).

За свідоцтвом про смерть Серії НОМЕР_3 від 27.03.2013 року, ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у с.Новопетрівка Миколаївського району Одеської області у віці 80 років, про що було складено відповідний актовий запис № 78 (а.с.10).

Згідно із відповіддю нотаріуса № 177/01-16 від 27.05.2025 року, останній повідомив, що ним 05.08.2015 року заведена спадкова справа № 63/2015 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 . ОСОБА_1 є спадкоємицею ОСОБА_2 , яка прийняла спадщину. До складу спадкового майна входить майно, що раніше належало ОСОБА_2 (а.с. 15).

З відповіді нотаріуса №203/01-16 від 20.06.2025 року вбачається, що вивчивши надані йому ОСОБА_1 документи для видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 встановлено, що свідоцтво видати не можливо, оскільки земельна ділянка площею 41, 97 га., яка розташована на території Миколаївської селищної ради Березівського району Одеської області не належить спадодавцю на праві власності, також відсутній витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку. У зв`язку з чим, рекомендовано звернутися до суду (а.с. 14).

З відповіді управління забезпечення реалізації державної політики у сфері земельних відносин Головного управління Держгеокадастру в Одеській області № 2601/340-25 від 24.09.2025 року вбачається, що станом на 31.12.2012 року у Відділі зареєстровано Державний акт на право постійного користування землею площею 41, 97 га ОСОБА_2 для ведення селянського (фермерського) господарства, б/н від 19.04.1994 року на № 449, на підставі рішення Миколаївської районної Ради народних депутатів б/н від 27.08.1993 року, яка розташована на території Миколаївського району Одеської області (а.с.17).

Відповідно до рішення Миколаївської районної Ради народних депутатів Одеської області ХУІІ сесії ХХІ скликання від 27.08.1993 року було затверджено проект відводу і надано земельні ділянки для ведення фермерського господарства ОСОБА_2 із земель КСП ім.Ілліча в постійне користування 7, 0 га в т.ч. ріллі 7, 0 га; із земель запасу в постійне користування 35, 0 га в т.ч. ріллі 34, 9 га, інших земель 0, 1 га; із земель запасу в приватну власність 6, 1 га в т.ч. ріллі 6, 1 га.

За положеннями статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

На час надання ОСОБА_2 права постійного користування земельною ділянкою діяв ЗК Української РСР від 18 грудня 1990 року, який у відповідній редакції передбачав таке регулювання відносин щодо права постійного користування земельною ділянкою:

Статтею 7 ЗК УРСР було визначено, що користування землею може бути постійним або тимчасовим. Постійним визнається землекористування без заздалегідь установленого строку. У постійне користування земля надається Радами народних депутатів із земель, що перебувають у державній власності: громадянам України для ведення селянського (фермерського) господарства, особистого підсобного господарства.

Відповідно до ч.1 ст.22 ЗК України УРСР, право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право.

Згідно із ч.1 ст.23 ЗК УРСР, право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів.

Постановою Верховної Ради Української РСР від 27 березня 1991 року, яка втратила чинність на підставі постанови Верховної Ради України N 2201-XII від 13 березня 1992 року, затверджено форми державних актів: на право довічного успадковуваного володіння землею; на право постійного володіння землею; на право постійного користування землею.

Відповідно до пункту 8 постанови Верховної Ради України від 13 березня 1992 року № 2200 «Про прискорення земельної реформи та приватизацію землі», громадяни, підприємства, установи, організації, яким було надано у встановленому порядку земельні ділянки у довічне успадковуване або постійне володіння, зберігають свої права на використання цих земельних ділянок до оформлення права власності або землекористування відповідно до ЗК України.

01 січня 2002 року набрав чинності ЗК України від 25.10.2001 року, згідно із ч.1 ст.92 якого право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.

Пунктом 6 розділу Х Перехідні положення ЗК України 2001 року було визначено, що громадяни та юридичні особи, які мають у постійному користуванні земельні ділянки, але за цим Кодексом не можуть мати їх на такому праві, повинні до 01 січня 2008 року переоформити у встановленому порядку право власності або право оренди на них.

У рішенні Конституційного Суду України від 22 вересня 2005 року №5-рп (справа про постійне користування земельними ділянками) зазначено, що у Земельному кодексі Української РСР від 18 грудня 1990 року була регламентована така форма володіння землею, як довічне успадковуване володіння. ЗК України в редакції від 13 березня 1992 року закріпив право колективної та приватної власності громадян на землю (зокрема, право громадян на безоплатне одержання у власність земельних ділянок для ведення сільського (фермерського) господарства, особистого підсобного господарства тощо (ст. 6)). Це свідчить про те, що поряд із впровадженням приватної власності на землю громадянам, на їх вибір забезпечувалася можливість продовжувати користуватися земельними ділянками на праві постійного (безстрокового) користування, оренди, пожиттєвого спадкового володіння або тимчасового користування. При цьому в будь-якому разі виключалась як автоматична зміна титулів права на землю, так і будь-яке обмеження права користування земельною ділянкою у зв`язку з непереоформленням правового титулу.

Конституційний Суд України вважав, що встановлення обов`язку громадян переоформити земельні ділянки, які знаходяться у постійному користуванні, на право власності або право оренди до 01 січня 2008 року, потребує врегулювання чітким механізмом порядку реалізації цього права відповідно до вимог частини 2 статті 14, частини 2 статті 41 Конституції України. У зв`язку з відсутністю визначеного у законодавстві відповідного механізму переоформлення громадяни не в змозі виконати вимоги пункту 6 Перехідних положень Кодексу у встановлений строк, про що свідчить неодноразове продовження Верховною Радою України цього строку. Підставою для виникнення права на земельну ділянку є відповідний юридичний факт.

Конституційний Суд України визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення:

- пункту 6 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України щодо зобов`язання переоформити право постійного користування земельною ділянкою на право власності або право оренди без відповідного законодавчого, організаційного та фінансового забезпечення;

- пункту 6 постанови Верховної Ради України «Про земельну реформу» від 18 грудня 1990 року N 563-ХII з наступними змінами в частині щодо втрати громадянами, підприємствами, установами і організаціями після закінчення строку оформлення права власності або права користування землею раніше наданого їм права користування земельною ділянкою.

Статті 27 і 114 ЗК Української РСР від 18 грудня 1990 року, а також стаття 141 ЗК України від 25 жовтня 2001 року не передбачали припинення права постійного користування земельною ділянкою внаслідок смерті особи. Тому право постійного користування (на підставі відповідного державного акта) земельною ділянкою не припиняється зі смертю особи, якій було надане таке право, незалежно від цільового призначення відповідної ділянки.

На відповідні відносини щодо такого користування поширюються гарантії, встановлені статтею 1 Протоколу Першого Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та ст. 41 Конституції України. Ці норми не лише гарантують право постійного користування землею (як різновид мирного володіння майном в розумінні Конвенції та як речове право, захищено статтею 41 Конституції України), але і обмежують у можливості припинити відповідне право.

Отже, дії державних органів щодо надання земельних ділянок громадянам у постійне користування були припинені, проте ті особи, які набули це право у встановленому законом порядку, зберегли його, оскільки законодавство не містить норми, яка б дозволяла припинити право постійного користування земельною ділянкою, а тому таке право є дійсним.

Відповідно до ст. ст. 1216, 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Таким чином, враховуючи те, що зі смертю особи не відбувається припинення прав і обов`язків, окрім тих, перелік яких визначено у статті 1219 ЦК України спадкоємець стає учасником правовідносин з постійного користування землею.

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом, що передбачено статтею 1217 ЦК України.

У відповідності до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

За положеннями ч.3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Статтею 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно..

В силу ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Суд бере до уваги позицію ВП ВС у постанові від 23.06.2020 року у справі №179/1043/16-ц, яка з урахуванням позиції ВП ВС, висловленій у постанові від 05.11.2019 року у справі № 906/392/18 прийшла до наступного висновку.

Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ст. 1216 ЦК України). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (статті 1218 ЦК України).

Право постійного користування земельною ділянкою, набуте у встановленому порядку до 1 січня 2002 року, не втрачається внаслідок його непереоформлення користувачем. Право постійного користування земельною ділянкою зберігається за таким користувачем до приведення прав і обов`язків щодо вказаної ділянки у відповідність до вимог чинного законодавства.

Право постійного землекористування є безстроковим і може бути припинене лише з передбачених у статті 141 ЗК України від 25 жовтня 2001 року підстав, перелік яких є вичерпним. Дії органів державної влади та місцевого самоврядування, спрямовані на позбавлення суб`єкта права користування земельною ділянкою поза межами підстав, визначених у статті 141 ЗК України від 25 жовтня 2001 року, є такими, що порушують право користування земельною ділянкою (постанова ВП ВС від 05.11.2019 року у справі № 906/392/18).

Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Згідно із ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , є його дружина ОСОБА_1 та сини ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які в свою чергу відмовились від прийняття спадщини. Зазначене підтверджується матеріалами спадкової справи № 63/2015, заведеної після померлого.

Позивач, будучи єдиною спадкоємицею першої черги за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , яка прийняла спадщину, звернулася до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, в тому числі на земельну ділянку загальною площею 41, 97 га, розташовану на території Новопетрівської сільської ради Миколаївського району Одеської області, однак отримала відмову, оскільки спірна земельна ділянка знаходилася у спадкодавця у постійному користуванні, а не у власності, враховуючи те, що право постійного користування землею відноситься до тих прав, котрі можуть бути успадковані, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, беручі до уваги повне визнання позову відповідачем, а також те, що ухвалення рішення у справі не призведе до порушення прав, свобод чи інтересів інших осіб, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.

Разом з тим, виходячи із принципу диспозитивності, беручи до уваги те, що позивач не заявляла вимог щодо розподілу судових витрат, судом це питання не вирішується.

Керуючись ст. ст. 5, 12, 13, 81, 89, 200, 206, 263-265 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Ковтун Катерина Володимирівна, - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право постійного користування на земельну ділянку загальною площею 41, 97 га, що розташована на території Новопетрівської сільської ради Миколаївського району (на теперішній час Миколаївської селищної ради Березівського району) Одеської області, яку надано для ведення селянського/фермерського господарства на підставі Державного акту серії ОД на право постійного користування землею, виданого 16.03.1995 року на підставі рішення Миколаївської районної Ради народних депутатів Одеської області ХУІІ сесії ХХІ скликання від 27.08.1993 року, в порядку спадкування за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення протягом тридцяти днів з дня його проголошення, може бути подана апеляційна скарга до Одеського апеляційного суду через Миколаївський районний суд Одеської області. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Відповідач Миколаївська селищна рада Березівського району Одеської області, 67000 Одеська область Березівський район селище Миколаївка вул.Незалежності, 71, .

Суддя Олена КОРСАНЕНКОВА