Номер провадження: 22-ц/813/4330/25
Справа № 522/1440/24-Е
Головуючий у першій інстанції Волкова Ю.Ф.
Доповідач Драгомерецький М. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.10.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Драгомерецького М.М.,

суддів колегії: Громіка Р.Д., Сегеди С.М.,

при секретарі: Узун Н.Д.,

переглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 23 січня 2025 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, -

В С Т А Н О В И В:

30 січня 2024 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, в якому просив розірвати шлюб між сторонами зареєстрований 08 грудня 2007 року міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції в Одеській області, актовий запис №2333.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2 зазначив, що з лютого 2022 року в нього з відповідачкою остаточно припинились шлюбі відносини, спільних інтересів та побуту сторони більше не мають. Подальше спільне життя і збереження подружніх відносин суперечить інтересам сторін, шлюб носить формальний характер.

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 23 січня 2025 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 задоволено.

Суд розірвав шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , який зареєстрований міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції в Одеській області, актовий запис №2333, свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 від 08.12.2007.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у сумі 1 211,20 грн.

Не погодившись з вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 звернулась до суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 23 січня 2025 року та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначила, що суд першої інстанції розглянув справу без її участі, повісток про виклик до суду вона не отримувала, з 26 лютого 2022 року вона перебуває за межами території України. Також зазначила, що не знала що чоловік звернувся до суду із позовом про розірвання шлюбу, про оскаржуване рішення суду дізналась випадково 01 лютого 2025 року

Учасники справи в судове засідання до апеляційного суду не з`явились, про розгляд справи повідомленні належним чином та завчасно, про що свідчить довідка про доставку судової повістки-повідомлення в електронний кабінет Електронного суду ОСОБА_2 та рекомендоване повідомлення про направлення ОСОБА_1 судової повістки-повідомлення про судове засідання (а.с. 61-64).

Колегія суддів також враховує, що ОСОБА_1 в прохальній частині апеляційної скарги просила розглядати справу без її участі (а.с. 41).

Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило.

Відповідно до приписів ст. 367 ЦПК України апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, враховуючи строки розгляду справи, баланс інтересів сторін у якнайскорішому розгляді справи, усвідомленість її учасників про розгляд справи, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності належним чином повідомлених про дату і час судового засідання учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, та відзиві на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, за наступних підстав.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (ст. 2 ЦПК України).

Частиною 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Відповідно до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Згідно ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України (далі СК України) шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Частинами 3-4 статті 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 36, 51 СК України, шлюб не може бути підставою для надання особі пільг чи переваг, а також для обмеження її прав та свобод, які встановлені Конституцією України. Дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань.

Згідно ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до ст. 110 цього Кодексу.

Проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Відповідно до ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя.

Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечили б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (після реєстрації шлюбу ОСОБА_4 ) зареєстрували шлюб 08 грудня 2007 року в Міському відділі реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції в Одеській області, про що зроблено відповідний актовий запис №2333, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія НОМЕР_2 (а.с. 3).

Як зазначено в позовній заяві та не заперечується відповідачкою, спільних дітей сторони не мають.

ОСОБА_2 стверджує, що з лютого 2022 року в нього з відповідачкою остаточно припинились шлюбі відносини, спільних інтересів та побуту сторони більше не мають, подальше спільне життя і збереження подружніх відносин суперечить інтересам сторін, шлюб носить формальний характер.

Задовольняючи позовні вимоги про розірвання шлюбу, суд першої інстанції виходив з того, подружні стосунки між сторонами не скалилися, сторони проживають окремо, спільний побут сторонами не ведеться. Суд зазначив, що збереження сім`ї в даному випадку буде нічим іншим, як примушуванням сторін до збереження шлюбних відносин, а тому недоцільно надавати подружжю термін на примирення, а шлюб слід розірвати.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка.

Позивач скористався своїм правом та звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу, наполягав на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має намір зберігати шлюб з відповідачкою.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 заперечує щодо розірвання шлюбу, зазначає, за межами території України вони проживали деякий час однією сім`єю, а саме у вересні 2023 року в нього в Італії два тижні, та в листопаді 2023 року в неї в Німеччині, сторони планували спільне майбутнє після закінчення війни в Одесі. Зазначила, що позивач ніколи не пропонував їй розірвати шлюб.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Частина 1 статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя.

Згідно статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються.

Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії реєстрації шлюбу. Добровільність шлюбу це його довічна риса. Саме добровільністю шлюбу зумовлена можливість його розірвання.

Таким чином шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Незгода лише одного із подружжя продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання його права вимагати розірвання шлюбу.

Оскільки позивач наполягав на розірванні шлюбу, свою позицію на момент перегляду справи апеляційним судом не змінив, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим.

Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, тому за відсутності обставин, які б свідчили про можливість збереження шлюбу сторін, доводи апеляційної скарги відповідачки є безпідставними.

Згідно статті 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

У постанові Верховного Суду від 26.11.2018 у справі №761/33261/16-ц (провадження №61-33349св18) зроблено висновок по застосуванню статті 111 СК України та вказано, що «примирення подружжя здійснюється судом лише за умови, що це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру тощо. Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя.

Апеляційний суд приймає до уваги, що сторони дійсно не проживають на постійній основі разом з лютого 2022 року, що не заперечується жодною зі сторін. Позивач ОСОБА_2 , як в суді першої інстанції, так і на момент розгляду справи в суді апеляційної інстанції не бажає зберегти шлюб.

Як вбачається з матеріалів справи, позов про розірвання шлюбу подано до суду в січня 2024 року, при цьому розгляд апеляційної скарги відповідачки судом апеляційної інстанції розглядається в жовтні 2025 року, позивач від заявлених вимог не відмовився, тобто сторони мали достатньо часу для відновлення сімейних стосунків, чого не відбулося.

Приписи сімейного законодавства не передбачають можливості примушення жінки або чоловіка до підтримання, відновлення або продовження сімейних відносин, а вільність та рівність цих стосунків та можливість припинення шлюбу являється їх основою.

Відповідачка не навела наявності будь-яких обставин, які свідчать про реальну можливість примирення сторін. Лише бажання відповідачки примиритись при відсутності ініціативи зі сторони позивача зберігати шлюб, який є фактично припиненим, не є достатніми підставами для задоволення апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 також зазначає, що суд першої інстанції розглянув справи без її участі, повісток про виклик до суду вона не отримувала, оскільки з 26 лютого 2022 року перебуває за межами території України.

Щодо вищезазначених тверджень апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.

Виходячи з положень п. 2 ч. 1 ст. 43 ЦПК України учасники справи мають право брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно вимог ст. 128 ЦПК України суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов`язковою. Суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно.

Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - разом з копіями відповідних документів, надсилається до електронного кабінету відповідного учасника справи, а в разі його відсутності - разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення або кур`єром за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

Днем вручення судової повістки в тому числі є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Положеннями ст. 130 ЦПК України встановлено, що у разі відсутності в адресата електронного кабінету судові повістки, адресовані фізичним особам, вручаються їм під розписку, а юридичним особам - відповідній службовій особі, яка розписується про одержання повістки.

Розписка про одержання судової повістки з поміткою про дату вручення в той самий день особами, які її вручали, повертається до суду.

Якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь-кому з повнолітніх членів сім`ї, які проживають разом з нею. У такому випадку особа, якій адресовано повістку, вважається належним чином повідомленою про час, дату і місце судового засідання, вчинення іншої процесуальної дії.

У разі відсутності адресата (будь-кого з повнолітніх членів його сім`ї) особа, яка доставляє судову повістку, негайно повертає її до суду з поміткою про причини невручення.

Суд зобов`язаний вживати заходів щодо належного повідомлення учасників справи, зокрема, через вручення повісток, направлення листів, або використання інших засобів, які забезпечать отримання інформації.

Апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_2 в позовній заяві поштову адресу відповідачки зазначив: АДРЕСА_1 . Цю ж адресу ОСОБА_1 зазначила в своїй апеляційній скарзі (а.с. 1, 38).

Згідно відповіді №430181 від 01.02.2025 з Єдиного державного демографічного реєстру, ОСОБА_1 з 12.05.2016 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 10).

Також вбачається, що 23 грудня 2024 року суд першої інстанції направив ОСОБА_1 листом з рекомендованим повідомленням копію ухвали суду та судову повістку про виклик в судове засідання на 23.01.2025, за адресою: АДРЕСА_1 , однак надіслана судом поштова кореспонденція повернулась до суду не вручена, з довідкою поштового відділення про причини повернення «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 28-32).

Апеляційний суд враховує, що в розпорядженні суду першої інстанції була наявна інформація лише про зареєстроване місце проживання відповідачки ОСОБА_1 , альтернативних адрес (місця фактичного проживання, перебування, роботи, електронної пошти, номера телефону) суду відомо не було, тому, направивши судову повістку рекомендованим повідомленням на єдину відому суду адресу місця її реєстрації, суд першої інстанції вчинив всі необхідні дії щодо належного повідомлення відповідачки про розгляд даної справи.

Тому, оскільки суд першої інстанції повідомляв ОСОБА_1 за єдиною відомою суду адресою місця її перебування та враховуючи, що доводи відповідачки щодо суті спору, а саме заперечення щодо розірвання шлюбу з позивачем, були перевірені судом апеляційної інстанції, з наданням відповідної вищевикладеної оцінки, колегія суддів не вбачає правових підстав для скасування рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 23 січня 2025 року, з ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

З урахуванням наведеного, судова колегія вважає, що доводи наведені в апеляційні скарзі суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права чи матеріального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Незгода відповідачки з розірванням шлюбу не є підставою для відмови у позові, оскільки кожен із подружжя має право припинити шлюбні відносини, і не може бути примушений до їх збереження.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 23 січня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст судового рішення складено: 27 жовтня 2025 року.

Судді Одеського апеляційного суду: М.М. Драгомерецький

Р.Д. Громік

С.М. Сегеда