Справа № 444/1306/25
Провадження № 2/444/1045/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2025 року м. Жовква

Жовківський районний суд Львівської області у складі:

головуючий суддя Зеліско Р. Й.

секретар судового засідання Мамедова Г.І.

з участю представника відповідача Репак В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м. Жовкві Львівської області цивільну справу за позовом Акціонерного товариства "Універсал Банк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В :

Акціонерне товариство "Універсал Банк" звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Просить суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за Договором про надання банківських послуг МоноБанк від 03.01.2018 року у розмірі 29633,71 грн. станом на 08.01.2025 р., в тому числі:

- загального залишку заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) - 29633,71 грн.;

- заборгованості за пенею 0,00 грн.;

- заборгованості за порушення грошового зобов`язання 0,00 грн.,

а також судового збору у розмірі 3028,00 грн. - відмовити,

з підстав зазначених у позові.

Ухвалою суду від 16 квітня 2025 року постановлено прийняти позовну заяву до розгляду, відкрити провадждення у справі та призначити судове засідання в порядку спрощеного позовного провадження (а.с. 49-50).

14.07.2025 року на адресу суду від представника відповідача - адвоката Репак В.В. надійшов відзив на позовну заяву (а.с. 86-91) у якому він просить відмовити у задоволенні позовної заяви з підстав зазначених у відзиві.

21.07.2025 року на адресу суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив (а.с. 111-118) у якому він просить позовні вимоги позивача задоволити з підстав зазначених у позові та відповіді на відзив.

Окрім цього, 20.10.2025 року від представника відповідача надійшла заява (а.с.163-168) у якій він просить стягнути з позивача 6000,00 грн. витрат на професійну правову допомогу.

22.10.2025 року від представника позивача надійшли заперечення на заяву про компенсацію витрат на професійну правничу допомогу. Просить в такій відмовити (а.с.176-180).

Представник позивача в судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце проведення такого був повідомлений належним чином, однак в прохальній частині позовної заяви просив розгляд справи проводити у його відсутності. Просить позов задовольнити. Не заперечив проти заочного розгляду справи.

Відповідач в судове засідання не з`явився про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, однак її представник в судовому засіданні щодо позовних вимог заперечив, надав пояснення аналогічні тим, які зазначені у відзиві та запереченнях на заяву про компенсацію витрат на професійну правничу допомогу. Просить у позові відмовити в повному обсязі.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до статей 11, 13, 14 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Цивільні права і обов`язки особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами, як це передбачено ст. 629 Цивільного кодексу України.

Судом встановлено, що 03.01.2018 року ОСОБА_1 звернулася до банку з метою отримання банківських послуг, у звязку із чим підписала Анкету-заяву до Договору про надання банківських послуг від 03.01.2018 року.

На підставіі укладеного Договору відповідач отримала кредит у розмірі 45000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок , спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка НОМЕР_1 ++++++5713.

З позову вбачається, що АТ «Універсал Банк» просить стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за договором про надання банківських послуг «Monobank» від 03.01.2018 року в розмірі 29 633,71 грн. станом на 08.01.2025 року, в тому числі:

- загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) - 29633,71 грн.

- заборгованість за пенею - 0 грн.

- заборгованість за порушення грошового зобов`язання - 0 грн.

Так, в матеріалах справи міститься анкета-заява до Договору про надання банківських послуг від 03.01.2018 року підписана ОСОБА_1 .

Даний факт ані нею, ані її представником не заперечувався.

Слід зазначити, що укладений між ОСОБА_1 та АТ «Універсал Банк» кредитний договір від 03.01.2018 року у вигляді анкети-заяви, підписаної сторонами, не містить строку повернення кредиту (користування ним).

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

В постанові від 03.07.2019 року Суду у справі № 342/180/17 (провадження 14-131цс19) Велика Палата Верховного (посилання https://reyestr.court.gov.ua/Review/82998244) відступлено від висновку Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у раніше прийнятій постанові від 24 вересня 2014 року (провадження № 6-144цс14) та зроблено висновок про наступне: «У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. У разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У заяві позичальника від 18 лютого 2011 року процентна ставка не зазначена. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розуміла відповідачка та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів) та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Велика Палата Верховного Суду вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (18 лютого 2011 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (20 лютого 2017 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, кредитор має право вимагати виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, Велика Палата Верховного Суду погоджується із висновком судів попередніх інстанцій, що він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів».

Крім того Велика Палата Верховного Суду у вказаній справі вказала, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

В даному випадку, позивачем надані Умови і правила обслуговування фізичних осіб в АТ «Універсал Банк» при наданні банківських послуг щодо карткових продуктів (Monobank) і паспорт (умови користування) кредитною карткою «Чорна картка monobank», які визначають, у тому числі, пільговий період користування коштами, розмір кредитного ліміту, процентну ставку, строк кредитування, порядок повернення кредиту, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін.

Однак, вказані документи не підписані відповідачкою ОСОБА_1 .

Матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці умови та тарифи, які долучені Банком до позовної заяви, розуміла відповідачка, ознайомилася та погодилася з ними, підписуючи анкету-заяву від 03.01.2018 року до договору про надання банківських послуг.

З наведеного випливає, що при укладенні договору з відповідачкою АТ «Універсал Банк» не дотримався вимог, передбачених чинним законодавством України про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими Банк.

Разом з тим з наданого Банком розрахунку заборгованості за договором №б/н від 03.01.2018 вбачається, що ОСОБА_2 у добровільному порядку погашався наданий кредит на загальну суму - 227 298, 89 грн., з яких:

- 148 011, 95 грн. - на погашення тіла кредиту;

- 79 286,94 грн. - на погашення відсотків по кредиту,

що видно з розрахунку заборгованості за договором б/н від 03.01.2018 року укладеного між Універсал Банк та клієнтом ОСОБА_1 долученою до матеріалів справи позивачем (а.с.7-13) та таблиці наданої стороною відповідача до матеріалів справи (а.с. 98).

Як видно з розрахунку і таблиці, сума сплачених відповідачем відсотків в сукупності складає 79 286,94 грн.

Однак, як встановлено з матеріалів справи, ОСОБА_1 не погоджувалася сплачувати відсотків за користування кредитними коштами на підставі анкети-заяви до Договору про надання банківських послуг від 03.01.2018 року.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 січня 2020 року у справі № 643/5521/19 (провадження №61-20093св19) зазначено, що: «В разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Встановивши, що анкета-заява від 18 березня 2011 року не містить визначення домовленості сторін про сплату відсотків, апеляційний суд дійшов правильного висновку про відсутність підстав для покладення на відповідача обов`язку по сплаті заборгованості за відсотками пеню, комісію і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами, а відтак, суми надходжень, які банком були розподілені на погашення складових заборгованостей підлягають зарахуванню на погашення саме тіла кредиту.

Судова практика у цій категорії справ є незмінною, що не може свідчити про порушення прав банку (правова позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14- 131цс19)».

За даних фактичних обставин справи із заяви-анкети від 03.01.2018 року не вбачається, що між позивачем та ОСОБА_1 існує домовленість про сплату відсотків за користування кредитом.

Долучений позивачем розрахунок заборгованості свідчить про те, що позивачем регулярно нараховувалися відсотки за користування кредитом та здійснювалося списання коштів відповідачки в рахунок погашення процентів.

З вищенаведеного, суд прийшов до висновку, що оскільки в анкеті-заяві від 03.01.2018 року строки здійснення періодичних платежів за кредитом не встановлені, а Умови і правила обслуговування фізичних осіб в АТ «Універсал Банк» ОСОБА_1 не підписувала, то в такому випадку неправомірним та безпідставним є списання Банком внесених на погашення відповідачкою коштів в рахунок погашення відсотків за користування кредитом. З урахуванням умов договору, оформленого у формі анкети-заяви від 03.01.2018 року, Банк повинен був зараховувати внесені позичальницею кошти на погашення тіла кредиту, погасивши таким чином повністю суму заборгованості за тілом кредиту (29 633, 71 грн.) за рахунок списаних банком відсотків у розмірі - 79 286,94 грн., а після повного погашення ОСОБА_1 тіла кредиту позивач не повинен був нараховувати проценти за користування кредитом та зараховувати їх на свою користь.

-

Аналогічні висновки викладені Верховним Судом в постанові від 18 травня 2022 року у справі№ 697/302/20 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/104392770), де предметом спору було стягнення заборгованості за договором про надання банківських послуг «Monobank», оформленого у формі заяви-анкети, в якій позивачем являвся АТ «Універсал Банк».

Надані позивачем Умови і правила обслуговування в АТ «Універсал Банк», з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана нею і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих їй умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Відповідно до правової позиції, викладеної в Постанові Великої Палати Верховного суду від 03.07.2019 №342/180/17, Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, і лише факт підписання умов може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Сума коштів, що була спрямована банком в рахунок погашення відсотків по кредиту, підлягає зарахуванню на погашення саме тіла кредиту.

Тому залишок заборгованості за основним боргом (тілом кредиту) відповідачки за договором, укладеного між сторонами 03.01.2018 року, шляхом підписання Заяви- Анкети, відсутній повністю.

Оскільки належних, допустимих та достовірних доказів щодо прийняття ОСОБА_1 умов і тарифів кредитування на які посилається Банк, останнім не надано, а тому відсутні правові підстави щодо стягнення з відповідачки на користь позивача заявлених вимог.

1.

Згідно зі статтею 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Аналогічний припис закріплений у частині першій статті 10 Цивільного процесуального кодексу України.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вони посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні від 14 січня 2021 року у справі «Гусєв проти України» (заява № 25531/12), нагадав, що принципи змагальності та рівності сторін, які тісно пов`язані між собою, є основоположними компонентами концепції «справедливого судового розгляду» у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Вони вимагають «справедливого балансу» між сторонами: кожній стороні має бути надана розумна можливість представити свою справу за таких умов, що не ставлять його в явно гірше становище порівняно з його опонентом (рішення ЄСПЛ у справах «Авотіньш проти Латвії, заява № 17502/07, ЄСПЛ 2016, та «Регнер проти Чехії» (Regner v. Czech Republic), заява № 35289/11, від 19 вересня 2017 року. До того ж, право на змагальний судовий процес, в принципі, означає надання сторонам можливості ознайомлюватися та коментувати всі надані докази або подані зауваження з метою впливу на рішення суду. Крім того, сторони повинні мати можливість подати будь-які докази, необхідні для того, аби їхні вимоги задовольнили (рішення ЄСПЛ у справі «Клінік дез Акація та інші проти Франції» (Clinique des Acacias and Others v. France), заява № 65399/01 та 3 інші заяви, від 13 жовтня 2005 року).

Загальними вимогами процесуального права визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, розрахунків, з яких суд виходив при вирішенні позовів, що стосуються, зокрема, грошових вимог (дослідження обґрунтованості, правильності розрахунку, доведеності розміру збитків, наявності доказів, що їх підтверджують). Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення у справі неможливо (правові висновки Верховного Суду в постанові від 22 липня 2020 року в справі № 189/2109/18, провадження № 61- 19542св19).

Принцип змагальності процесу (див. рішення у справі «Руїз-Матеос проти Іспанії» (Ruiz-Mateos v. Spain), від 23 червня 1993 року, пункт 63, Серія А, № 262), вимагає, щоб особу, щодо якої порушено провадження, було поінформовано про цей факт (див. рішення у справі «Діліпак та Каракайя проти Туреччини» (Dilipak and Karakaya v. Turkey), заяви № 7942/05 та № 24838/05, пункт 77, від 04 березня 2014 року).

Принцип рівності сторін вимагає надання кожній стороні розумної можливості представляти свою справу за таких умов, які не ставлять її у явно гірше становище порівняно з протилежною стороною (див., рішення у справах «Авотіньш проти Латвії» [ВП] (Avotins v. Latvia) [GC], заява № 17502/07, пункт 119, ЄСПЛ 2016 та «Домбо Бехеєр Б.В. проти Нідерландів» (Dombo Beheer B.V. v. the Netherlands), від 27 жовтня 1993 року, пункт 33, Серія А № 274).

У зв"язку із вищенаведеним у позовних вимогах позивача про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором слід відмовити.

Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Так як суд прийшов до висновку про відмову в позовних вимогах позивача, а тому сума судового збору не підлягає стягненню з відповідача в користь позивача.

Щодо вимоги представника відповідача про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу, то суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до частин 1 та 3 (пункт 1) статті 133 та частин 1-3 ст.137 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частини 1-3 статті 134 ЦПК України визначають, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Згідно з ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою.

Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Разом з цим, договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (п. 4 ч. 1 ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Отже, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази:

1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо);

2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо);

3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.);

4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги.

Згідно з матеріалами справи на підтвердження понесених витрат на професійну допомогу стороною відповідача надано:

1) копію договору про надання правової допомоги № 25 від 03.06.2025 року, укладеного між позивачем та адвокатським бюро "ВІТАЛІЯ РЕПАКА" (а.с. 170-172);

2) копію рахунку № 1 за правничі послуги, що надані на підставі договору про надання правової допомоги № 25 від 03 червня 2025 року (а.с.113) ;

3) копію сідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю на ім"я Репак В.В. (а.с. 67), а також копію ордеру (а.с.92).

Однак, до позовної заяви не долучено документів, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо).

У з"вязку із вищенаведеним, суд приходить до висновку, що вимога представника відповідача про стягнення з позивача витрат на правову допомогу не підлягає до задоволення.

Керуючись статтями 258, 259, 264, 265, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

УХВАЛИВ :

У позовній вимозі Акціонерного товариства "Універсал Банк" про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за Договором про надання банківських послуг МоноБанк від 03.01.2018 року у розмірі 29633,71 грн. станом на 08.01.2025 р., в тому числі:

- загального залишку заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) - 29633,71 грн.;

- заборгованості за пенею 0,00 грн.;

- заборгованості за порушення грошового зобов`язання 0,00 грн.,

а також судового збору у розмірі 3028,00 грн. - відмовити.

У стягненні з Акціонерного товариства "Універсал Банк" на користь ОСОБА_1 6000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу - відмовити.

Копію рішення направити учасникам справи- для відома.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 06.11.2025 року.

Суддя: Зеліско Р. Й.