Єдиний унікальний номер справи 678/901/25
Провадження №2-678-387/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2025 року селище Летичів

Летичівський районний суд Хмельницької області в складі:

головуючого - судді Лазаренка А. В.,

за участю секретаря судового засідання Непийвода Л. Д.,

представника позивача Прима А. П.,

представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Вусатюка О. М.,

представника відповідача ПАТ «УПСК» Нелин Т. М.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду селище Летичів цивільну справу за позовною заявою Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» (правонаступник Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА», представник позивача Прима Анна Павлівна, до ОСОБА_1 , Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

встановив:

10 червня 2025 року на адресу суду надійшла позовна заява про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

В обґрунтування поданої позовної заяви, представник позивача зазначив, що 22 листопада 2019 року між ПАТ «Страхова Компанія «АРКС та ТОВ З II ВОРТЕКС в особі директора Нестеренко Ірини Владиславівни було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту за № ак306899а9д, відповідно до умов якого було застраховано транспортний засіб Renault Logan (д.р.н. НОМЕР_1 )

28 вересня 2020 року о 12:50 в смт Летичів, на перехресті вул. Юрія Савіцького та вул. Свободи сталася дорожньо-транспортна пригода за участю: автомобіля Renault Logan (д.р.н. НОМЕР_1 ), яким керував водій ОСОБА_2 (власник автомобіля - ТОВ З II ВОРТЕКС); та автомобіля Daewoo Lanos (д.р.н. НОМЕР_2 ), яким керував водій ОСОБА_1 , внаслідок чого було пошкоджено автомобіль Renault Logan (д.р.н. НОМЕР_1 ). Згідно Відповіді від НПУ № 818935 про ДТП та Постанови Летичівського районного суду Хмельницької області від 07 жовтня 2020 року (справа № 678/974/20), дорожньо- транспортна пригода сталося внаслідок порушення водієм ОСОБА_1 пункту 10.1 ПДР України (ст. 124 КпАП України).

Відповідно до розрахунку суми страхового відшкодування, страхового акту № ARX2641885 від 23 жовтня 2020 року та умов Договору страхування № ак306899а9д від 22 листопада 2019 року, розмір страхового відшкодування склав 16 046,35 грн., яке Позивачем було сплачено за відновлювальний ремонт пошкодженого транспортного засобу на СТО, що підтверджується платіжним дорученням № 716230 від 09 грудня 2020 року. Оскільки сума страхової виплати не перевищує 20 000,00 грн., тому було перераховано кошти на рахунок СТО без письмової згоди Відповідача.

Розрахунок розміру виплаченого Позивачем страхового відшкодування за зазначеним вище страховим випадком наступний: 16 046,35 грн.-0,00 грн. = 16 046,35 грн. 16 046,35 грн. - вартість відновлювального ремонту ТЗ Renault Logan (д.р.н. НОМЕР_1 ) згідно Висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 101/20 від 08.10.2020 року; 0,00 грн. - франшиза згідно Договору страхування.

На момент скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність винуватця дорожньо- транспортної пригоди ( ОСОБА_1 ) за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб внаслідок експлуатації транспортного засобу Daewoo Lanos (д.р.н. НОМЕР_2 ) була застрахована відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в ПрАТ «УПСК» згідно полісу № АО/2209183 (відповідно до інформації, що міститься в роздруківці щодо полісу № АО/2209183 станом на 28.09.2020 року: ліміт за шкоду майну становить - 130 000,00 грн. та франшиза встановлена в розмірі - 2 600,00 грн.). Таким чином до АТ «СК «АРКС» (правонаступника АТ «СК «АХА СТРАХУВАННЯ»), Позивача по справі, перейшло право вимоги на отримання від ОСОБА_1 та ПРАТ «УПСК» компенсації матеріальної шкоди, заподіяної власнику автомобіля Renault Logan (д.р.н. НОМЕР_1 - ТОВ З II ВОРТЕКС), внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 28.09.2020 року о 12:50 в смт. Летичів, вул. Юрія Савіцького .

05 травня 2022 року Позивач звернувся до Відповідача 2 (ПрАТ «УПСК») з Заявою про виплату страхового відшкодування в порядку регресу за вих. № СУ/010109/3. Листом за вих. № 1760/18 від 17.08.2021 року ПрАТ «УПСК» було відмовлено у виплаті страхового відшкодування з огляду на пропуск строку в 1 рік на подання заяви про страхове відшкодування відповідно до п. 37.1.4 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». З метою досудового врегулювання спору Позивачем 23.09.2022 року було направлено на адресу Відповідача 1 претензію за вих. № СУ/010109/4-1, простим листом. Оскільки лист не повертався на адресу Позивача, то був отриманий Відповідачем.

На підставі викладеного, просить стягнути з ОСОБА_1 та ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» на користь ПАТ «Страхова Компанія «АРКС» 16 046,35 грн. шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, та судовий збір в сумі 3 028,00 грн.

11 червня 2025 року ухвалою Летичівського районного суду Хмельницької області позовну заяву прийнято до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження.

25 червня 2025 року представник Відповідача - ОСОБА_3 звернулася до суду з заявою про залишення позовної заяви без руху по справі, у зв`язку з тим, що зміст позовних вимог не відповідає п. 5 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, оскільки позовна заява не містить вказівки про те, чи підлягає стягненню сума матеріальної шкоди, яку позивач просить стягнути з відповідачів в частинах чи солідарно.

25 червня 2025 року представник Відповідача - ОСОБА_3 також подала заяву про застосування строку позовної давності та відзив, у якому позовні вимоги не визнає та вважає їх безпідставними, оскільки Позивачем було пропущено однорічний строк для звернення із заявою про виплату страхового відшкодування. Окрім того представник Відповідача стверджує, що пропуск строку в 1 рік на подання заяви про страхове відшкодування, зазначений у п. 37.1.4 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» строк є присічним і поновленню не підлягає, тому в задоволенні позовних вимог до ПАТ «УПСК» необхідно відмовити.

25 червня 2025 року представник Відповідача - ОСОБА_3 також подала заяву про закриття провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

30 червня 2025 року від представника позивача до суду надійшли Заперечення на заяву про застосування строку позовної давності, оскільки строки встановлені ст. 257 ЦПК України продовжуються на весь час дії воєнного стану.

30 червня 2025 року від представника позивача до суду надійшла Відповідь на відзив на позовну заяву по справі, у якій представник повивача зазначив, що немає підстав вважати, що річний строк звернення з заявою про виплату страхового відшкодування є спеціальним строком позовної давності, передбаченим статтею 258 ЦК України, оскільки це суперечить змісту зазначеної норми, яка не передбачає встановлення спеціальної позовної давності в інших випадках, ніж випадки, передбачені в цій норми. З огляду на те, що пропуск річного строку звернення із заявою до страховика (страхової компанії) незазначений у законодавстві (стаття 12 ЦК України) як підстава для припинення матеріального права, цей строк не може бути розцінений як преклюзивний і такий, що припиняє існуюче право на отримання відшкодування шкоди в розмірі регламентних виплат взагалі. Основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми.

30 червня 2025 року від представника позивача до суду надійшли Заперечення на заяву про закриття провадження у справі, у яких представник позивач зазначив, що оскільки однією з сторін по справі є фізична особа - ОСОБА_1 , отже, висновок представника Відповідача щодо закриття провадження по справі на підставі ст. 255 ЦПК України є помилковим і справа підлягає розгляду саме в порядку цивільного судочинства.

30 червня 2025 року від представника позивача до суду надійшли Заперечення на заяву про залишення позовної заяви без руху, у яких представник позивач зазначив, що оскільки Спір між АТ «СК «АРКС» та ПАТ «УПСК» повинен розглядатися разом, у цій справі позовні вимоги як до ПАТ «УПСК» так і до винної особи є пов`язаними та мають розглядатися в одному провадженні у зв`язку з тим, що висновки суду щодо позовної вимоги до відповідача, винної у настанні страхового випадку, залежать від висновків суду щодо позовної вимоги до відповідача-страховика особи, винної у настанні страхового випадку.

01 липня 2025 року та 22 жовтня 2025 року від представника позивача надійшла заява про проведення судового засідання у їхню відсутність, позовні вимоги підтримують в повному обсязі.

У судовому засіданні представник позивача Прима А. П. підтримала заявлені позовні вимоги, просить задовольнити. Заперечує проти закриття провадження у справі та застосування строків позовної давності.

Представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Вусатюк О. М. просить відмовити у задоволенні позову у зв`язку з пропуском позивачем строків позовної давності згідно висновків палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 465/4621/16-к та у справі 465/4287/15 від 11 грудня 2019 року.

Представник відповідача ПАТ «УПСК» Нелин Т. М. підтримала заявлені нею клопотання, просить першочергово розглянути клопотання про закриття провадження у справі.

Встановлені судом фактичні обставини та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

22 листопада 2019 року між ПАТ «Страхова компанія «АРКС» та ТОВ З II ВОРТЕКС в особі директора ОСОБА_4 було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту за № ак306899а9д, відповідно до умов якого було застраховано транспортний засіб Renault Logan (д.р.н. НОМЕР_1 ), згідно переліку транспортних засобів, що підлягають страхуванню в додатку до Договору страхування.

28 вересня 2020 року о 12:50 в смт Летичів, на перехресті вул. Юрія Савіцького та вул. Свободи сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Renault Logan (д.р.н. НОМЕР_1 ), яким керував водій ОСОБА_2 (власник автомобіля - ТОВ З II ВОРТЕКС); та автомобіля Daewoo Lanos (д.р.н. НОМЕР_2 ), яким керував водій ОСОБА_1 (Відповідач 1), внаслідок чого було пошкоджено автомобіль Renault Logan (д.р.н. НОМЕР_1 ), що був застрахований Позивачем за Договором добровільного страхування наземного транспорту № ак306899а9д від 22.11.2019 року (механічні пошкодження ТЗ зафіксовані в Відповіді від НПУ № 818935 про ДТП та акті огляду пошкодженого ТЗ з фотододатками).

Згідно Відповіді від НПУ № 818935 про ДТП та як вбачаєтьсяч з Постанови Летичівського районного суду Хмельницької області від 07 жовтня 2020 року (справа № 678/974/20), дорожньо- транспортна пригода сталося внаслідок порушення водієм ОСОБА_1 пункту 10.1 ПДР України (ст. 124 КпАП України).

Відповідно до розрахунку суми страхового відшкодування, страхового акту № ARX2641885 від 23 жовтня 2020 року та умов Договору страхування № ак306899а9д від 22.11.2019 року, розмір страхового відшкодування склав 16 046,35 грн., яке було сплачено за відновлювальний ремонт пошкодженого транспортного засобу на СТО, що підтверджується платіжним дорученням № 716230 від 09 грудня 2020 року.

Відповідно до п. 3 Договору страхування № ак306899а9д від 22 листопада 2019 року вигодонабувачем за договором страхування є АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ».

П. 27.1 Договору страхування № ак306899а9д від 22 листопада 2019 року передбачено, що страхове відшкодування виплачується на підставі заяви Страхувальника (Вигодонабувача) і страхового акту, який складається Страховиком. Позивачем та АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ» на підставі Договору доручення на здійснення функцій страхового посередника № 09/52-00/1535 від 02.08.2010 року та додаткової угоди №11 від 31.05.2016 року погоджено умови щодо отримання згоди вигодонабувача щодо визначення напрямку виплати страхового відшкодування.

Відповідно до Додаткової Угоди № 11 від 31.05.2016 року Сторони домовились, що по страховим випадкам, де сума страхового відшкодування дорівнює або менше 20 000,00 грн., перераховувати таку виплату виключно на СТО, а у випадку де сума становить більше 20 000,00 грн. письмово погоджувати з Вигодонабувачем напрямок використання страхового відшкодування.

Відповідно до п. 27.13 Договору страхування № ак306899а9д від 22 листопада 2019 року при пошкодженні ТЗ розмір страхового відшкодування дорівнює розміру збитків, визначених в кошторисі збитків, за вирахуванням встановленої Договором франшизи.

Розрахунок розміру виплаченого страхового відшкодування:

16 046,35 грн.-0,00 грн. = 16 046,35 грн.

16 046,35 грн. - вартість відновлювального ремонту ТЗ Renault Logan (д.р.н. НОМЕР_1 ) згідно Висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 101/20 від 08.10.2020 року;

0,00 грн. - франшиза згідно Договору страхування.

Відповідно до рахунку № СФА-С-0217 від 30 вересня 2020 року, який було складено СТО- ТОВ «Торговий Дім «Фаворит - Авто», вартість відновлювального ремонту ТЗ Renault Logan (д.р.н. НОМЕР_1 ) складає 18 135,00 грн.

05 травня 2022 року Позивач звернувся до ПрАТ «УПСК» з Заявою про виплату страхового відшкодування в порядку регресу за вих. № СУ/010109/3.

Листом за вих. № 1760/18 від 17 серпня 2021 року ПрАТ «УПСК» було відмовлено у виплаті страхового відшкодування з огляду на пропуск строку в 1 рік на подання заяви про страхове відшкодування відповідно до п. 37.1.4 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Норми права, які застосовував суд, та мотиви їх застосування.

Відповідно до п. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно до ст. 1194 Цивільного кодексу України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»).

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).

Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України).

Приписи Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (який діяв на момент укладення договору страхування, далі- Закон №1961-IV) встановлюють певні умови для визначення розміру шкоди (збитків), яка підлягає відшкодуванню страховиком особи, яка завдала цю шкоду, і яка застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, а саме: відшкодовується оцінена шкода, розмір шкоди обмежується лімітом відповідальності, встановленим в полісі (пункт 22.1 статті 22 Закону); розмір шкоди обмежується вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством (стаття 29 Закону); розмір шкоди зменшується на суму франшизи, встановленої в полісі (статті 9, 12 Закону).

Разом з тим, згідно ст.22.1 Закону №1961-IV передбачено, що в разі настання страхового випадку страховик відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну в наслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно з вимогами статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

При цьому, за змістом статті 993 ЦК України до страховика, який здійснив страхову виплату (відшкодування) за договором страхування майна, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхову виплату (відшкодування), має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Водночас, якщо договором страхування майна не передбачено інше, до страховика, який здійснив страхову виплату, в межах такої виплати переходить право вимоги (суброгація), яке страхувальник або інша особа, визначена договором страхування або законом, що одержала страхову виплату, має до особи, відповідальної за заподіяні збитки.

Відтак, із наведених норм законодавства вбачається, що страховик наділяється правом у порядку суброгації вимагати відшкодування шкоди у особи, з вини якої така шкода була завдана.

Відповідно до статті 33 Закону №1961-IV страхувальник, у разі настання ДТП, невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово має надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про ДТП встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально. Тобто страхувальник має вчинити дії для повідомлення страховика про настання ДТП.

У свою чергу, страховик зобов`язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування. Протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про ДТП страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків (стаття 34 Закону №1961-IV). Тобто страховик після повідомлення страхувальником про ДТП має здійснити всі дії для встановлення та виплати страхового відшкодування.

У страховика (МТСБУ) обов`язок здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату) не виникає у разі навмисних дій страхувальника, спрямованих на настання страхового випадку (підпункт 37.1.1 пункту 37.1 статті 37 Закону № 1961-IV), або у разі вчинення ним умисного кримінального правопорушення, що призвело до страхового випадку (підпункт 37.1.2 пункту 37.1 статті 37 Закону № 1961-IV).

Крім того, у страховика (МТСБУ) обов`язок здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату) не виникає і тоді, коли має місце неналежна поведінка й з боку потерпілого, а саме: невиконання обов`язків, визначених Законом № 1961-IV, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт ДТП, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди (підпункт 37.1.3 пункту 37.1 статті 37 Закону № 1961-IV); неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року з моменту ДТП, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років з моменту ДТП, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого (підпункт 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону № 1961-IV).

Відтак, закон з огляду на принцип добросовісності визначає, що якщо потерпілий недобросовісно реалізовує право на отримання відшкодування завданої йому під час експлуатації наземного транспортного засобу шкоди, не виконує покладені на нього Законом № 1961-IV обов`язки, він має нести тягар негативних наслідків власної поведінки.

Аналізуючи зазначені норми законодавства, слід дійти висновку, що законодавство у страхових правовідносинах передбачає здійснення прав та обов`язків з дотриманням принципу добросовісності всіма учасниками цих правовідносин і не дотримання цього принципу може мати наслідком відмову в захисті порушеного права, зокрема в праві на відшкодування шкоди при недобросовісній поведінці особи взагалі, та звільняє страховика від обов`язку відшкодування шкоди при недобросовісній поведінці винної особи та потерпілого.

Разом з тим, у порушення принципу пропорційності законом не встановлено механізму захисту права осіб (поновлення права), які добросовісно виконують покладені на них обов`язки, якщо шкода не відшкодована не з їхньої вини. Тому тлумачення права щодо відшкодування шкоди за наслідками страхового випадку за Законом № 1961-IV, має здійснюватися з огляду на добросовісне виконання зобов`язань та поведінки всіх учасників (добросовісна чи недобросовісна поведінка/дії) та пропорційність інтересів усіх учасників цих правовідносин.

Мотивована оцінка аргументів, наведених учасниками справи щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, у зв`язку з чим учасники справи мають довести належними та допустимими доказами обставини, на які вони посилаються, а суд зобов`язаний надати належну оцінку цим доказам.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Суд за результатами оцінки доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, із врахуванням того, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили, перевіривши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності для вирішення справи, дійшов наступних висновків.

Судом достовірно встановлено, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася з вини відповідача ОСОБА_1 28 вересня 2020 року позивачем ПрАТ «СК «АРКС» виплачено потерпілій особі страхове відшкодування у розмірі 16 046 грн. 35 коп.

З метою отримання відшкодування шкоди, керуючись ст. 993 ЦК України, із врахуванням того, що цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_1 була застрахована за полісом № АК306899а9д в ПАТ «СК «АРКС», позивач 05 травня 2022 року звернувся із претензією до ПАТ «СК «АРКС» про виплату страхового відшкодування у розмірі 16 046 грн. 35 коп.

Проте, вказана претензія залишена відповідачем без відповіді, а заборгованість зі страхового відшкодування - не погашена.

Аналізуючи обставин вказаної справи, суд зауважує, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми.

Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, якщо згідно із Законом № 1961-IV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961 IV) (постанова Великої Палати Верховного Суду від 03.10.2018 у справі № 760/15471/15-ц з урахуванням постанови Великої Палати Верховного Суду від 09.11.2021 у справі №147/66/17).

Водночас в Законі наголошено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників. Тобто Закон хоч і спрямований насамперед на захист прав осіб потерпілих внаслідок ДТП, при цьому також забезпечує майнові інтереси винної особи, які полягають у відшкодуванні спричиненої шкоду не нею, а страховиком (страховою компанією) за певні страхові внески (стаття 3 Закону № 1961-IV).

Тобто положення цього Закону спрямовані як на захист прав потерпілої особи на відшкодування шкоди, так і на те, що винна особа має право розраховувати на відшкодування спричиненої нею шкоди страхувальником, у якого застрахована її відповідальність, а тому, розглядаючи такі спори, судам слід уважно дотримуватись балансу інтересів як потерпілої особи, так і особи, яка застрахувала свою відповідальність та переклала тягар відшкодування шкоди на страховика.

При цьому, слід мати на увазі, що відповідно до положень статті 13 ЦК України, при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п`ятою цієї статті, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом.

Цивільний кодекс України також передбачає, що особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї, і особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства (частини друга та четверта статті 14 ЦК України)

Положення зазначених норм права свідчить про зобов`язання учасників цивільних правовідносин діяти в межах закону, не порушуючи права інших осіб у спосіб передбачений законом, добросовісно здійснюючи свої права та обов`язки.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово висловлювала правові позиції щодо застосування законодавства про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Зокрема, у постанові від 05.06.2018 (справа № 910/7449/17, провадження № 12-104гс18), розглядаючи справу за позовом ПрАТ «СК «АХА Страхування» до ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» про стягнення страхового відшкодування, виплаченого за договором добровільного страхування, Велика Палата Верховного Суду відступила від правової позиції Верховного Суду України, висловленої у постанові від 15.04.2015 у справі № 3-49гс15 щодо непоширення річного строку на вимогу страхової компанії потерпілого, яка виплатила останньому відшкодування за договором добровільного страхування, до страхової компанії винної особи та зазначила, що закріплене в підпункті 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону №1961-IV право страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ відмовити у здійсненні виплати страхового відшкодування у випадку пропуску встановленого строку на звернення до нього із заявою про виплату страхового відшкодування не залежить від суб`єкта звернення з відповідною заявою, тобто підлягає застосуванню, в тому числі у випадку, коли з такою заявою звертається не безпосередньо потерпілий, а особа, яка здійснила відшкодування потерпілому завданої шкоди на підставі договору добровільного майнового страхування.

При цьому, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справі №465/4621/16-к (провадження № 13-24кс19) зазначено, що у системному зв`язку зі статтею 36 положення підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 цього Закону щодо неподання заяви про страхове відшкодування впродовж установлених цим пунктом строків як підстави для відмови у відшкодуванні стосуються випадків, коли впродовж цих строків потерпілий взагалі не здійснював волевиявлення, спрямованого на одержання компенсації - не звертався ані до страховика (або МТСБУ), ані до суду.

Також у постанові від 11.12.2019 (справа № 465/4287/15, провадження № 14-406цс19), розглядаючи справу за позовом фізичної особи до ПрАТ «УПСК» про стягнення страхового відшкодування та відшкодування моральної шкоди, Велика Палата Верховного Суду визначила, що зазначений у пункті 37.1.4 статті 37 Закону № 1961-IV строк є присічним і поновленню не підлягає, а тому саме річний строк звернення із заявою про виплату страхового відшкодування є припинювальним і з його спливом у страховика настає право на відмову у виплаті страхового відшкодування.

Водночас, аналізуючи правову проблему розміру відшкодування шкоди та особи, яка зобов`язана відшкодувати таку шкоди у випадку пропуску потерпілим річного строку звернення до страхової компанії та відмови у зв`язку із цим, страховою компанією у відшкодуванні Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 14.12.2021 у справі № 147/66/17 (провадження № 14-95цс20) зазначено наступне.

В указаній постанові ВП ВС вказується, що зміст суб`єктивного цивільного права становлять такі юридичні правомочності, як реалізація особою права на дії; можливість вимагати певної поведінки від інших; можливість захисту порушеного права в юрисдикційному порядку (зокрема, у досудовому та судовому порядку).

Під здійсненням цивільного права слід розуміти реалізацію тих можливостей, які становлять зміст суб`єктивного цивільного права. Здійснення цивільного права відбувається шляхом вчинення фактичних та юридичних дій, що свідчить по свободу поведінки учасників цивільних правовідносин при реалізації своїх прав та обов`язків на власний розсуд.

Цивільне законодавство встановлює правило, згідно з яким нездійснення особою своїх майнових прав не є підставою для їх припинення, крім випадків, встановлених законом (частина друга статті 12 ЦК України).

Поняття відмови від права не є тотожним поняттю нездійснення права (наприклад, відмова від прав, набутих за довіреністю, повинна відбуватись із повідомленням довірителя (стаття 250 ЦК України), відмова від права власності здійснюється шляхом заяви про це чи вчиненням інших дій, які свідчать про відмову від цього права (стаття 347 ЦК України). Відмова від належного особі права припиняє таке право.

Також припинення цивільного права та/або припинення права на захист порушеного права та/або припинення права на отримання відшкодування від певної особи не є ідентичними. Припинення цивільного права має під собою наслідком припинення цивільних правовідносин та відбувається, як вже було зазначено, лише у випадках, передбачених законом.

Припинення ж права на відновлення або захист порушеного права, право на відшкодування шкоди за рахунок певної особи не позбавляє особу взагалі цивільного права, але має наслідком неможливість отримання відновлення порушеного права або відшкодування шкоди тощо за рахунок певної особи (припинення поруки, пропуск позовної давності до одного з боржників). При цьому особа не позбавлена права на отримання захисту або відновлення порушеного права від іншого боржника за його наявності.

Отже, припинення цивільного права має бути передбачено законом, на відміну від чого припинення права на отримання відшкодування від певної особи не позбавляє особу цивільного права, а лише позбавляє її можливості отримати відшкодування від цієї особи.

Відповідно до підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону № 1961-IV підставою для відмови страховиком (страховою компанією) у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є, зокрема, неподання потерпілою особою заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння ДТП.

Відтак, підпункт 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону № 1961-IV визначає наслідком пропуску потерпілою особою річного строку подання заяви до страховика про страхове відшкодування, право страховика на відмову у виплаті регламентних виплат.

Разом з тим, ані Закон №1961-IV, ані ЦК України, ані будь-який інший закон не передбачає в цьому випадку припинення взагалі права потерпілою особи на отримання відшкодування або на задоволення позову як, наприклад, передбачено ЦК України при пропуску позовної давності.

Водночас ЦК України передбачається також поновлення, зупинення, переривання позовної давності (статті 263-264, стаття 267 ЦК України).

Сплив строку, протягом якого потерпіла особа може реалізувати своє регулятивне суб`єктивне право (у цьому випадку протягом одного року) за рахунок страховика (страхової компанії), призводить до неможливості отримання страхового відшкодування від особи, що застрахувала відповідальність винної в ДТП особи в позасудовому порядку. Однак, законодавством не передбачено в цьому випадку припинення взагалі права на відшкодування шкоди, ані у повному обсязі, ані в обсязі страхового відшкодування. Тоді як згідно із частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявила сторона у спорі, є підставою для відмови в позові.

Крім того, немає підстав вважати, що річний строк звернення з заявою про виплату страхового відшкодування є спеціальним строком позовної давності, передбаченим статтею 258 ЦК України, оскільки це суперечить змісту зазначеної норми, яка не передбачає встановлення спеціальної позовної давності в інших випадках, ніж випадки, передбачені в цій норми.

З огляду на те, що пропуск річного строку звернення із заявою до страховика (страхової компанії) не зазначений у законодавстві (стаття 12 ЦК України) як підстава для припинення матеріального права, цей строк не може бути розцінений як преклюзивний і такий, що припиняє існуюче право на отримання відшкодування шкоди в розмірі регламентних виплат взагалі.

Водночас, аналізуючи норми законодавства стосовно добросовісної поведінки всіх учасників правовідносин (стаття 13 ЦПК України) та принципу повного відшкодування шкоди (стаття 1166 ЦК України), Велика Палата Верховного Суду з огляду на відсутність норми закону, що передбачає припинення в цьому випадку цивільного права на відшкодування, та з урахуванням із загального права особи на захист права в суді (стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод) дійшла висновку, що при добросовісній поведінці потерпілої особи та доведеності, що річний строк пропущено через незалежні від потерпілої особи причини, особа може отримати таке відшкодування, пред`явивши вимогу до страховика (страхової компанії) в судовому порядку протягом строку позовної давності.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, крім зазначених вище випадків, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961-IV).

Відтак, аналізуючи зазначене законодавство в сукупності з загальними принципами цивільного права, як то добросовісність поведінки та спрямованість на відновлення порушеного права, слід дійти висновку, що потерпіла особа при відмові страховика (страхової компанії) у виплаті регламентних платежів у зв`язку з пропуском річного строку, має право на пред`явлення вимоги до страховика (страхової компанії) винної у спричиненні шкоди особи про відшкодування шкоди в межах страхової суми протягом строку позовної давності.

У випадку, якщо потерпіла особа звернеться до страховика (страхової компанії) за відшкодуванням шкоди з пропуском встановленого річного строку, однак доведе, що нею здійснено розумних заходів для отримання відшкодування за рахунок страховика, та строк пропущено через незалежні від потерпілої особи причини, вона має право на відшкодування шкоди в межах страхової суми за рахунок страховика (страхової компанії) винної у спричиненні шкоди особи, у тому числі у судовому порядку.

Разом з тим, у ситуації, що розглядається, звертаючись до суду, позивач ПрАТ «СК «АРКС» не посилається на те, що незвернення до страховика (страхової компанії) було обумовлене обставинами, які не залежали від його дій, та ним було здійснено розумних, необхідних та достатніх заходів щодо такого відшкодування, а тому з огляду на положення застосовного законодавства та зважаючи на релевантну судову практику, суд приходить до висновку, що поданий ПрАТ «СК «АРКС» позов не відповідає принципам добросовісності поведінки учасників цивільних правовідносин, а тому не підлягає до задоволення.

У той же час, у статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, (далі - Конвенція), кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства: цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Відповідно до вимог статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ здійснюється в порядку іншого судочинства.

Отже, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б однією зі сторін є фізична особа, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Разом із предметним критерієм для визначення юрисдикції має враховуватися також суб`єктний чинник.

Не допускається об`єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом (стаття 20 ЦПК України).

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

У даній справі ПрАТ «СК «АРКС» звернулася в суд з позовом до ОСОБА_1 та ПАТ «УПСК» про відшкодування шкоди в розмірі 16 046,35 грн.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі №760/15471/15-ц в аналогічних правовідносинах зроблено висновок про те, що за вимогами статті 27 Закону України «Про страхування» та статті 993 ЦК України до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому в деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.

Тобто, страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, у якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Вирішуючи питання щодо юрисдикційності спору у вказаній справі, Велика Палата Верховного Суду погодилася з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про те, що спір між двома господарюючими суб`єктами (страховими компаніями) повинен бути вирішений за правилами іншого судочинства (господарського), оскільки солідарне стягнення із заподіювача шкоди та страховика за встановлених судом обставин є неможливим.

У зазначеній справі Велика Палата Верховного Суду погодилась із судовими рішеннями судів попередніх інстанцій, якими вирішено по суті вимоги страхової компанії потерпілої у ДТП особи, заявлені до фізичної особи - винуватця ДТП, та закрито провадження у справі в частині вимог, заявлених до юридичної особи - страховика винуватця ДТП.

Як вбачається з матеріалів справи, правовідносини в частині позовних вимог ПрАТ «СК «АРКС» про стягнення страхового відшкодування з ПАТ «УПСК» виникли між двома господарюючими суб`єктами, що вказує на віднесення спору між юридичними особами до судів господарської юрисдикції (постанова Верховного Суду від 06.12.2023 року у справі №688/2151/23).

Розподіл судових витрату справі.

Відповідно до положень ст.141 ЦПК України, у зв`язку із відмовою у задоволенні позову, судовий збір до стягнення з відповідачів на користь позивача не підлягає.

Керуючись ст. ст. 2, 12, 13, 76, 81, 141, 247, 258, 259, 263-265 ЦПК України, ст. ст. 12, 13, 14, 15, 22, 207, 267, 980, 993, 979, 1166, 1187, 1192, 1194 ЦК України, положеннями Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», суд -

ухвалив:

Заяву представника відповідача Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» про залишення позовної заяви без руху - залишити без розгляду.

Заяви представника відповідача ОСОБА_1 та представника відповідача Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» про застосування строку позовної давності задовольнити.

У задоволенні позову Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» (правонаступник Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА» у частині позовних вимог до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - відмовити у зв`язку із спливом строків позовної давності.

Заяву представника відповідача Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» про закриття провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України задовольнити.

Провадження у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» (правонаступник Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА»), у частині позовних вимог до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - закрити.

Роз`яснити Приватному акціонерному товариству «Страхова компанія «АРКС», що розгляд справи за позовними вимогами до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» віднесено до юрисдикції господарського суду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення складено 10 листопада 2025 року.

УЧАСНИКИ СПРАВИ:

ПОЗИВАЧ: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АРКС» (правонаступник Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА» місцезнаходження: вул. Іллінська, 8 м. Київ, поштовий індекс 04070, код у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 20474912, тел. 499-24-99, р/р НОМЕР_3 в АТ «УкрСиббанк» м. Київ. наявний електронний кабінет.

ПРЕДСТАВНИК ПОЗИВАЧА Прима Анна Павлівна, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , вул. М. Закревського, буд. 9, м. Київ, поштовий індекс 02217, e-mail ІНФОРМАЦІЯ_1 , наявний електронний кабінет.

ВІДПОВІДАЧІ:

1) ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 , відсутній зареєстрований Електронний кабінет у підсистемі Електронний суд ЄСІТС.

2) Приватне акціонерне товариство «Українська пожежно-страхова компанія», місцезнаходження: вул. Кирилівська, 40 м. Київ, поштовий індекс 04080, код у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 20602681, e-mail , наявний електронний кабінет.

ПРЕДСТАВНИК ВІДПОВІДАЧА ОСОБА_1 : адвокат Вусатюк Олександр Миколайович, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 , АДРЕСА_2 , наявний зареєстрований Електронний кабінет у підсистемі Електронний суд ЄСІТС.

ПРЕДСТАВНИК ВІДПОВІДАЧА Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» - Нелин Тетяна Миколаївна, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_7 , АДРЕСА_3 , наявний зареєстрований Електронний кабінет у підсистемі Електронний суд ЄСІТС.

Суддя підпис А. В. Лазаренко

Суддя А. В. Лазаренко