справа № 619/4841/25
провадження № 2/619/2130/25
РІШЕННЯ

іменем України

14 листопада 2025 року м. Дергачі

Дергачівський районний суд Харківської області у складі головуючого судді Овсяннікова В.С., за участі секретаря судового засідання Кісіль А.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Дергачівського відділу державної виконавчої служби у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про зняття арешту з майна,-

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Дергачівського відділу державної виконавчої служби у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, в якому просивприпинити обтяження, а саме: заборону на нерухоме майно - житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстроване 07.04.2011 року, у Єдиному реєстрі заборон відчуження об єктів нерухомого майна за реєстраційним номером: 11043525 та перенесене до Державного реєстру речових прав (номер запису про обтяження: 52040884) на підставі Ухвали Дергачівського районного суду Харківської області від 07.04.2011 у справі №2010/2-1359/11.

Позовні вимоги мотивовані тим, що йому на праві власності належить житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований на земельній ділянці розміром 0,1182 кв.м. в АДРЕСА_1 , на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, серія та номер: б/н, видане 27.03.2003, видавник Малодапилівська селищна рада.

У цьому будинку позивач із сім`єю зареєстрований та проживає до теперішнього чсу.

Позивач у серпні 2025 року, маючи намір укласти договір дарування зазначеного житлового будинку звернувся до Дергачівської державної нотаріальної контори Харківської області, однак нотаріус повідомила йому, що не може провести таку нотаріальну дію, оскільки у Державному реєстрі речових прав мається заборона на його нерухоме майно.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об єктів нерухомого майна щодо об єкта від 13.08.2025 року за № 439254268 на нерухоме майно, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 - накладено заборону на нерухоме майно, на підставі ухвали Дергачівського районного суду Харківської області у справі №2010/2-1359/11 від 07.04.2011, видавник, номер запису про обтяження: 52040884.

Вказує, що майно що знаходиться у його власності, фактично перебуває під забороною, чим порушується його право розпорядженні таким, користуванні та володінні, а він як власник обмежений у праві користування та розпорядження своєю власністю.

У зв`язку з такими обставинами просив суд зняти арешт з такого нерухомого майна.

Ухвалою суду відкрито провадження по даній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідачу встановлено 15-тиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження для подання відзиву на позовну заяву.

Відповідно до ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення.

Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторони про інше.

В установлений судом строк відповідач відзив на позов не подав, копії ухвали суду про відкриття провадження у справі та копії позовної заяви з додатками отримав 26.08.2025 кур`єрською доставкою, про що відчить підпис відповідальної особи служби у реєстрі кур`єської пошти від 26.08.2025, про отримання відповідних документів (а.с. 20).

Отримавши позовну заяву з додатками, відповідачем не подано відзив на позов, який містив би заперечення на нього.

Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ст. 247 ч. 2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 27.03.2003 Малоданилівською селищною радою, житловий будинок, що розташований на земельній ділянці розміром 0,1182 кв.м. у АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1 , на підставі рішення виконкому Малоданилівської селищної ради за №56 від 11.03.2003 (а.с. 4).

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру заборон відчуження об єктів нерухомого майна щодо об єкта від 13.08.2025 року за № 439254268, на нерухоме майно, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 - накладено заборону на нерухоме майно, на підставі ухвали Дергачівського районного суду Харківської області від 07.04.2011 у справі №2010/2-1359/11, видавник: суддя Дергачівського районного суду Харківської області Є.Р.Остропілець, номер запису про обтяження: 52040884; суб`єктом обтяження вказана ОСОБА_2 (а.с. 9).

Ухвалою суду від 07.04.2011 року у справі №2010/2-1359/11 на житловий будинок з надвірними будівлями, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , накладено арешт (а.с. 8).

Ухвалу, після набрання нею законної сили було направлено до виконання Дергачівському КПТІ «Інвенрос», Дергачівській державній нотаріальній конторі Харківської області, приватному нотаріусу Дергачівського районного нотаріального округу Коробець О.М., ВДВС Дергачівського районного управління юстиції Харківської області.

З ухвали суду від 07.04.2011 року у справі №2010/2-1359/11, вбачається, що на розгляді у Дергачівському районному суді Харківської області перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення суми, у межах розгляду справи якої на належне нерухоме майно відповідача було накладено вищевказаний арешт на житлоаий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , у порядку забезпечення позову (а.с. 8).

Згідно рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 20.12.2011 року у справі №2010/2-1359/11 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення суми, з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 було стягнуто суму в еквіваленті 18 000 (вісімнадцять тисяч) доларів США, що становило станом на день ухвалення рішення - 143 280 гривень, суму в еквіваленті 1080 доларів США 3% річних від 18000 доларів США за два роки, що становило станом на день ухвалення рішення - 8596 гривень 80 копійок, витрати по сплаті держмита у сумі 1700 гривень, та інформаційно-технічне забезпечення, в сумі 120 гривень, витрати по сплаті за нотаріальне оформления попереднього договору від 19.05.2008 року в сумі 780 гривень та витрати по сплаті правової допомоги адвоката в сумі 5000 гривень, а разом 159 476,80 (сто п`ятдесят дев`ять тисяч чотириста сімдесят шість) гривень 80 копійок (а.с. 18).

Згідно до ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; надходження на рахунок органу державної виконавчої служби суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності суб`єкта господарювання, щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; відсутність у строк 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у ч. 6 ст. 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; погашення заборгованості зі сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено у інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; підстави передачені п. 1-2 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону; отримання виконавцем від Державного концерну «Укроборонпром», акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну «Укроборонпром», державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну «Укроборонпром», або на момент припинення Державного концерну «Укроборонпром» було його учасником, господарського товариства, визначеного ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про особливості реформування підприємства оборонно-промислового комплексу державної форми власності», звернення про зняття арешту у порядку, передбаченому ст. 11 ЗУ «Про особливості реформування підприємства оборонно-промислового комплексу державної форми власності».

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

У зв`язку з наявністю вказаного обтяження на об`єкт нерухомості позивач позбавлений можливості реалізувати свої спадкові права.

У відповідності до статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Частина 1 статі 319 ЦК України визначає, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Стаття 321 ЦК України передбачає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 391 ЦК України передбачене право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Приписами ч. 2 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державна реєстрація обтяжень проводиться на підставі, зокрема, судового рішення щодо набуття, зміни або припинення обтяження речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості, що набрало законної сили.

Згідно із ст. 4 Цивільно процесуального кодексу України (далі ЦПК України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду з захистом свого особистого немайнового або майнового права чи інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, припинення дії, яка порушує право.

Відповідно до вимог ч. 1 4 ст. 12, ч. 1, 2 ст. 13, ч. 1 ст. 76, ч. 1, 2 ст. 77, ч. 2 ст. 78, ст. 79, ч. 1, 2 ст. 80, ч. 1, 5, 6 ст. 81, ч. 1, 2 ст. 83, ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заявляючи позов про зняття арешту з майна, позивач зазначає відповідачем Дергачівський відділ державної виконавчої служби у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

Проте, належним відповідачем у цій справі є стягувач у виконавчому провадженні у справі №2010/2-1359/11, відповідно до обстан, що склалися на той час.

Суд, як державний орган, на який покладено обов`язок вирішення справи відповідно до Закону, має право й зобов`язаний визначати суб`єктний склад спору залежно від характеру правовідносин і норм матеріального права, які підлягають застосуванню.

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (постанови Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 у справі № 523/9076/16-ц (пункт 41); від 20.06.2018 у справі № 308/3162/15-ц (пункт 49); від 21.11.2018 у справі № 127/93/17-ц (пункт 50); від 12.12.2018 у справі № 570/3439/16-ц (пункти 37, 54); від 12.12.2018 у справі № 372/51/16-ц (пункт 31.4), від 30.01.2019 у справі № 552/6381/17 (пункт 38).

Відповідно до статті 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, порушила, не визнала чи оспорила його суб`єктивні права, свободи чи інтереси. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.

Положеннями частини 1 ст. 4, ст. 12, 13 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів і на власний розсуд розпоряджається своїми правами щодо предмета спору. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

ЦПК України саме на позивача покладено обов`язок визначати відповідача у справі.

Залучення до участі у справі співвідповідачів, заміна неналежного відповідача можливі лише при розгляді справи у суді першої інстанції за клопотанням самого позивача (ст. 51 ЦПК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Тлумачення змісту статті 51 ЦПК України свідчить, що належним відповідачем є особа, яка має відповідати за позовом.

Відповідач це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача.

Неналежний відповідач це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі належному відповідачеві.

Таким чином, по захист своїх порушених прав особа може звернутися до суду не у будь-який спосіб, а у той, що передбачений законом, правомірній вимозі відповідає обов`язок належного відповідача усунути порушення права.

Звертаючись до суду з позовом про скасування арешту майна ОСОБА_1 єдиним відповідачем зазначив Дергачівський відділ державної виконавчої служби у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

Однак, арешт на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , було накладено ухвалою суду від 20.12.2011 року у справі №2010/2-1359/11, у межах розгляду цивільної справи про стягнення суми за позовом за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 .

Таких осіб позивач не залучає до участі у справі взагалі, яке відношення вони мають до його власності його нерухомого майна у вигляді житлового будинку, на яке накладено арешт суду не відомо.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті чи для закриття провадження у справі. За результатами розгляду справи суд відмовляє у позові до неналежного відповідача та приймає рішення щодо суті заявлених до належного відповідача вимог (постанови Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 у справі № 523/9076/16-ц (пункт 40), від 12.12.2018 у справі № 372/51/16-ц ) пункт 31.10), від 30.01.2019 у справі № 552/6381/17 (пункт 39).

Пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову (постанова Верховного Суду від 29.08.2019 у справі № 642/6181/16-ц).

При цьому процесуальний статус відповідача і третьої особи за своїм змістом, процесуальними правами та обов`язками є різними.

Суддя звертає увагу, що залучення співвідповідача є виключним правом позивача, суд не може залучити його самостійно, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

За таких обставин позов задоволенню не підлягає.

Щодо судових витрат.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову на відповідача; у разі відмови в позові на позивача; у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на зазначене, та враховуючи, що у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено, понесені ним судові витрати у справі, які складаються із судового збору покладаються судом на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. 317, 319, 321, 391 ЦК України, ст. 12, 13, 76-81, 141, 247, 263-265 ЦПК України, суд,-

вирішив:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Дергачівського відділу державної виконавчої служби у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про зняття арешту з майна відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено безпосередньо до Харківського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення.

У разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи за вебадресою: https://dr.hr.court.gov.ua/sud2010/ на Офіційному вебпорталі судової влади України.

Реквізити учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 ;

Відповідач: Дергачівський відділ державної виконавчої служби у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, , місцезнаходження: 62302, Харківська область, Харківський район, м. Дергачі, вул. Садова, 10, e-mail: , має зареєстрований кабінет у підсистемі ЄСІТС Електронний Суд.

Суддя В. С. Овсянніков