РІШЕННЯ

іменем України

14 листопада 2025 року місто Сколе

Сколівський районний суд Львівської області у складі головуючого судді Микитина Володимира Ярославовича

сторони та інші учасники справи:

позивачка ОСОБА_1 ;

третя особа, який не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивачки ОСОБА_2 ;

відповідач ОСОБА_3 ;

зміст позовних вимог про стягнення аліментів на повнолітнього сина, який продовжує навчання;

розглянувши дану цивільну справу у приміщенні суду, що по вул. Д. Галицького, 8, у м. Сколе Стрийського району Львівської області, за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та інших її учасників, без проведення судового засідання, на підставі наявних у ній матеріалів, -

в с т а н о в и в:

Стислий виклад позицій сторін та інших учасників справи.

Позивачка ОСОБА_1 18.09.2025 року через канцелярію подала у Сколівський районний суд Львівської області позовну заяву, що була зареєстрована в діловодстві за вх. № 6269, в якій просить ухвалити рішення про стягнення на її користь з відповідача ОСОБА_3 аліментів на їх повнолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який продовжує навчання, у твердій грошовій сумі у розмірі 6 000 грн., щомісячно, починаючи стягнення з 18.09.2025 року, і до закінчення зазначеним сином навчання, але не більше, як до досягнення ним 23 років.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що за час перебування у шлюбі у сторін у справі ІНФОРМАЦІЯ_2 народився син ОСОБА_2 .. Рішенням Сколівського районного суду Львівської області від 20.08.2012 року за єдиним унікальним номером судової справи 2-769/11 та номером провадження 2/1320/80/2012, ухвалено розірвати шлю між сторонами, а малолітнього на той час сина ОСОБА_2 залишено проживати із позивачкою ОСОБА_1 як його матір`ю. Рішенням Сколівського районного суду Львівської області від 18.10.2018 року за єдиним унікальним номером справи 453/987/18 та номером провадження 2/453/481/18, ухвалено стягувати з відповідача ОСОБА_3 на користь позивачки ОСОБА_1 аліменти на їх на той час малолітнього сина ОСОБА_2 у твердій грошовій сумі у розмірі 1 200 грн., щомісячно, починаючи стягнення з 15.08.2018 року, і до досягнення сином повноліття. Син сторін у справі ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 досяг повноліття та у зв`язку з цим виплата аліментів на його утримання відповідачем ОСОБА_3 припинилась. Однак, син сторін у справі ОСОБА_2 з 01.092024 року навчається Дрогобицькій духовній семінарії і в даний час є студентом ІІ курсу, термін навчання 6 років, закінчення терміну навчання 30.06.2030 року, форма навчання стаціонар, оплата за навчання на основі пожертви (стипендії не отримує). Син сторін у справі ОСОБА_2 на даний час має задеклароване місце реєстрації разом із позивачкою ОСОБА_1 , фактично проживає в семінарії. Позивачка ОСОБА_1 вказує, що отримує лише невелику заробітну за місцем праці, інших доходів не має, а весь тягар по утриманні їх з відповідачем ОСОБА_3 сина ОСОБА_2 , опісля досягнення цим сином повноліття та припинення стягнення на цього сина аліментів, лежить виключно на ній, у зв`язку з чим позивачка ОСОБА_1 вимушена звернутись до суду з зазначеною позовною заявою. Разом з тим, відповідач ОСОБА_3 є працездатним, він здійснює міжнародні транспортні перевезення та увесь свій заробіток витрачає на власні потреби, не допомагає ані позивачці ОСОБА_1 , ані їх вже повнолітньому сину ОСОБА_2 , який навчається. Відповідач ОСОБА_3 має достатньо коштів і можливість надавати грошову допомогу їх з позивачкою ОСОБА_1 синові ОСОБА_2 , який навчається, однак добровільно цього не робить. Угоди про добровільну сплату аліментів на повнолітнього сина ОСОБА_2 , який продовжує навчання, між сторонами у цій справі не досягнуто, - підсумовує свій позов ОСОБА_1 ..

Третя особа, який не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивачки ОСОБА_1 ОСОБА_2 , своїм правом подати суду у запропоновані строк та порядку письмові пояснення на позовну заяву ОСОБА_1 , з його участю як третьої особи, який не заявляє самостійних вимог щодо предмету позову на її стороні, до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на повнолітнього сина, який продовжує навчання, не скористався.

Відповідач ОСОБА_3 через свою уповноважену представницю адвокатку Дмитрович Н.В. у запропоновані судом строк та порядку, а саме 09.10.2025 року, засобами поштового зв`язку скерував у Сколівський районний суд Львівської області відзив на позовну заяву ОСОБА_1 , за участю як третьої особи, який не заявляє самостійних вимог щодо предмету позову на її стороні ОСОБА_2 , до нього, про стягнення аліментів на повнолітнього сина, який продовжує навчання, що надійшов 14.10.2025 року та був зареєстрований у діловодстві за вх. № 6984, за змістом якого просить ухвалити рішення про стягнення з нього на користь позивачки ОСОБА_1 аліментів на їх повнолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який продовжує навчання, у твердій грошовій сумі у розмірі 3 000 грн., щомісячно, починаючи стягнення з 18.09.2025 року, і до закінчення зазначеним сином навчання, але не більше, як до досягнення ним 23 років, оскільки саме такий розмір аліментів буде для нього посильним та не призведе до негативних наслідків, пов`язаних з невиконанням судового рішення у майбутньому. Таку свою позицію відповідач ОСОБА_3 обґрунтовує зокрема тим, що оплата за навчання їх з позивачкою ОСОБА_1 повнолітнього сина ОСОБА_2 у Дрогобицькій духовній семінарії здійснюється за рахунок пожертви, яка, своєю чергою, є різновидом договору дарування, а, загалом, - доброю справою, що може бути цільовою (на конкретні потреби). При цьому, син сторін у справі ОСОБА_2 проживає у семінарії, а відповідно до відкритих джерел інформації, що розміщена на офіційному сайті семінарії, навчання в такому закладі тісно пов`язане з молитвою та працею. Таким чином, витрати на навчання повнолітнього сина сторін у справі ОСОБА_2 у семінарії є мінімальними та такими, що не пов`язані з його утриманням. Вказує також, що як до досягнення сином ОСОБА_2 повноліття, так і після цього, він додатково переказував на картковий рахунок останнього грошові кошти у гривнях та у польських злотих, розмір котрих, після досягнення останнім повноліття, становить орієнтовно 3 000 грн. щомісячно, що відповідає прожитковому мінімуму громадян в Україні, та, на переконання відповідача ОСОБА_3 , є більш, ніж достатнім. Окрім того, на утриманні відповідача ОСОБА_3 є його непрацездатна матір ОСОБА_4 ..

Позивачка ОСОБА_1 у запропоновані судом строк та порядку, а саме 16.10.2025 року, через канцелярію подала у Сколівський районний суд Львівської області відповідь на відзив на позовну заяву, що була зареєстрована в діловодстві за вх. № 7170, в якій наділі просить ухвалити рішення про стягнення на її користь з відповідача ОСОБА_3 аліментів на їх повнолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який продовжує навчання, у твердій грошовій сумі у розмірі 6 000 грн., щомісячно, починаючи стягнення з 18.09.2025 року, і до закінчення зазначеним сином навчання, але не більше, як до досягнення ним 23 років. На спростування позиції відповідача ОСОБА_3 , викладеної ним у названому відзиві, звертає увагу суду на те, що держава не фінансує духовну освіту, а Дрогобицька духовна семінарія, як і інші духовні заклади в Україні, функціонують завдяки пожертвам за навчання, котрі власне і є платою за навчання як за освітню послугу. Так, пожертва за навчання повнолітнього сина сторін у справі ОСОБА_2 за 2024 рік становила 650 доларів США, а за 2025 рік 730 доларів США, й ці кошти були внесені за навчання вказаного сина саме позивачкою ОСОБА_1 .. Щодо тверджень відповідача ОСОБА_3 про перекази на картковий рахунок їх сина ОСОБА_2 коштів у польських злотих, то жодних платежів з відповідними сумами не поступало й це при цьому, що реальний розмір витрат сина-студента на місяць складає орієнтовно 13 500 грн., з яких: 1 500 грн. витрати на проїзд двічі на місяць; 2 000 грн. витрати на навчальне приладдя; 8 000 грн. щотижневі передачі перекусів, солодощів, вітамінів, тощо; 2 000 грн. засоби гігієни, одяг, у тому числі обрядовий. Усе це аж ніяк не відповідає прожитковому мінімуму для осіб працездатного віку. До того ж, позивачці ОСОБА_1 незрозумілою залишається та обставина, чому відповідач ОСОБА_3 як батько прирікає сина на існування за визначеним державою прожитковим мінімумом, сам при цьому проживаючи явно поза межами 3 000 грн. на місяць та маючи можливість допомогти сину.

Відповідач ОСОБА_3 через свою уповноважену представницю адвокатку Дмитрович Н.В. у запропоновані судом строк та порядку, а саме 27.10.2025 року, через систему «Електронний суд» подав у Сколівський районний суд Львівської області заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву ОСОБА_1 , за участю як третьої особи, який не заявляє самостійних вимог щодо предмету позову на її стороні ОСОБА_2 , до нього, про стягнення аліментів на повнолітнього сина, який продовжує навчання, за змістом яких надалі просить ухвалити рішення про стягнення з нього на користь позивачки ОСОБА_1 аліментів на їх повнолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який продовжує навчання, у твердій грошовій сумі у розмірі 3 000 грн., щомісячно, починаючи стягнення з 18.09.2025 року, і до закінчення зазначеним сином навчання, але не більше, як до досягнення ним 23 років. На спростування позиції позивачки ОСОБА_1 , викладеної нею у названій відповіді на відзив на позовну заяву, вчергове звертає увагу суду на те, що навчання у Дрогобицькій духовній семінарії є безкоштовним, а договору з вказаною семінарією про навчання, у котрому була б обумовлена вартість такого навчання, позивачкою ОСОБА_1 суду не представлено. Наведений позивачкою ОСОБА_1 розмір щомісячних витрат на їх вже повнолітнього сина ОСОБА_2 у сумі 13 500 грн. нею нічим не підтверджується. При цьому, вартість проїзду вказаного сина двічі на місяць з навчального закладу додому і назад на практиці є майже втричі меншою за заявлену позивачкою ОСОБА_1 .. Додатково наголошує на тому, що на даний час він є безробітним та живе лише з тимчасових заробітків закордоном, а тому не може надавати кошти на повнолітнього сина ОСОБА_2 , який безкоштовно навчається, у тому розмірі, котрий хоче позивачка ОСОБА_1 , й такий розмір аліментів буде для нього непосильним.

Інших передбачених ЦПК України заяв по суті справи від її сторін та інших учасників до Сколівського районного суду Львівської області не надходило.

Заяви та клопотання учасників справи.

Позивачка ОСОБА_1 до наданої нею 16.10.2025 року відповіді на відзив на позовну заяву долучила розписку від 06.10.2025 року, котра підтверджує ту обставину, що вона виконала вимоги ухвали судді Сколівського районного суду Львівської області Микитина В.Я. від 22.09.2025 року про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у цивільній справі, стосовно вручення залученій за ініціативою суду у цій справі третій особі без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивачки ОСОБА_1 ОСОБА_2 копії позовної заяви з додатками до неї.

Будь-яких інших заяв та/чи клопотань від сторін та інших учасників цієї справи, котрі б залишалися не вирішеними у визначеному чинним ЦПК України порядку, у тому числі й про розгляд цієї справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін та інших її учасників, до Сколівського районного суду Львівської області не надходило.

Вчинені судом процесуальні дії у справі та постановлені ухвали.

Оскільки відповідачем у вищевказаній позовній заяві зазначена фізична особа, який не має статусу підприємця, то суддею Сколівського районного суду Львівської області Микитиним В.Я., у відповідності до положень ч. 8 ст. 187 ЦПК України, з метою визначення підсудності, 22.09.2025 року було вжито заходів для отримання інформації з Єдиного державного демографічного реєстру про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи відповідача ОСОБА_3 . Так, згідно сформованої засобами підсистеми ЄСІТС «Електронний суд» з Єдиного державного демографічного реєстру відповіді № 1801630 від 22.09.2025 року, відповідач ОСОБА_3 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Відтак, ухвалою судді Сколівського районного суду Львівської області Микитина В.Я. від 22.09.2025 року, після отримання судом інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача ОСОБА_3 , який не має статусу підприємця, з-поміж іншого, вищевказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Залучено до участі у розгляді цієї справи третю особу, який не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивачки ОСОБА_1 ОСОБА_2 .. Розгляд справи призначено у порядку спрощеного позовного провадження, у межах визначеного ст. 275 ЦПК України строку, тобто не більше шістдесяти днів з дня відкриття у ній провадження, у приміщенні Сколівського районного суду Львівської області, що за адресою: вул. Д. Галицького, 8, м. Сколе, Стрийський район, Львівська область, без проведення судового засідання, за наявними у цій справі матеріалами.

Інші процесуальні дії у цій справі Сколівським районним судом Львівської області не вчинялись, а ухвали не постановлялись.

Розглянувши наявні у суду матеріали справи та давши їм належу оцінку, суд вважає за необхідне зазначити таке.

Як закріплено у ч. 4 ст. 10 ЦПК України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка є невід`ємною частиною національного законодавства держави Україна, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Принцип справедливості судового розгляду в окремих рішеннях Європейського Суду з прав людини трактується як належне відправлення правосуддя, право на доступ до правосуддя, рівність сторін, змагальний характер судового розгляду справи, обґрунтованість судового розгляду тощо.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

За змістом ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників (ч. 1 ст. 82 ЦПК України).

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У свою чергую, критерії належності, допустимості, достовірності та достатності доказі регламентовані статтями 77-80 ЦПК України.

Згідно частин 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Дотримуючись положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, а також виходячи із наведених вище норм процесуального законодавства, суд, перевіряючи за пред`явленими позовними вимогами сімейного характеру порушення прав позивачки ОСОБА_1 та/чи третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні цієї позивачки ОСОБА_2 , й причетність до такого порушення прав на час навчання зазначеного повнолітнього сина відповідача ОСОБА_3 , встановив наступне.

Фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин із оцінкою відповідних доказів.

Судом встановлено, що рішенням Сколівського районного суду Львівської області від 20.08.2012 року за єдиним унікальним номером справи 2-769/11 та номером провадження 2/1320/80/2012, котре 31.08.2012 року набрало законної сили (копія міститься у справі, а. с. 7), ухвалено розірвати шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , зареєстрований 05.11.2005 року відділом РАЦС Сколівського РУЮ Львівської області, актовий запис про шлюб № 39. Змінено після розірвання шлюбу прізвище ОСОБА_6 на « ОСОБА_7 ». Малолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишено проживати з матір`ю ОСОБА_1 ..

За змістом виконавчого листа (копія міститься у справі, а. с. 8), виданого 28.11.2018 року на підставі та на виконання рішення Сколівського районного суду Львівської області від 18.10.2018 року за єдиним унікальним номером судової справи 453/987/18 та номером провадження 2/453/481/18, збільшено розмір аліментів та ухвалено стягувати з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , аліменти на сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 1 200 грн., щомісячно, починаючи стягнення з 15.08.2018 року, і до досягнення дитиною повноліття.

Судом встановлено й те, що сини сторін у справі ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 досяг повноліття.

Відповідно до Витягу з Реєстру Сколівської територіальної громади, номер витягу: 2025/011782243, дата та час формування витягу: 19.08.2025 року, 09:03 год. (копія міститься у справі, а. с. 9), задекларованим місцем вже повнолітнього сина сторін у справі ОСОБА_2 , починаючи з 25.07.2018 року, є АДРЕСА_2 .

Відповідно до Витягу з Реєстру Сколівської територіальної громади, номер витягу: 2025/011785221, дата та час формування витягу: 19.08.2025 року, 09:25 год. (копія міститься у справі, а. с. 6), задекларованим місцем позивачки ОСОБА_1 , починаючи з 25.07.2018 року, є АДРЕСА_2 .

Відповідно до довідки Дрогобицької духовної семінарії від 01.09.2025 року за вих. № 2025/1599 (копія міститься у справі, а. с. 10), ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 01.09.2024 року навчається у названому навчальному закладі і в даний час є студентом ІІ курсу. Термін навчання 6 років. Навчання закінчується 30.06.2030 року. Форма навчання стаціонарна. Оплата за навчання на основі пожертви (стипендії не отримує). Семінарист проживає в семінарії без реєстрації. Наказ про зарахування на І курс № 223 від 09.07.2024 року Божого. Навчальний заклад закритого типу, не має державної акредитації, зареєстрований в Державному органі України у справах релігії під № 1074 від 30.10.2003 року Божого.

Відповідно до квитанцій до прибуткового касового ордера від 02.10.2024 року та від 29.09.2025 року (копії містяться у справі, а. с. 54, 55), від семінариста ОСОБА_2 прийнято пожертви за навчання за І та за ІІ курси у розмірі 650 доларів США та 730 доларів США відповідно.

За змістом Індивідуальних відомостей про застраховану особу, отриманих з Реєстру застрахованих осіб ДРЗДСС ПФ України 06.10.2025 року (копія міститься у справі, а. с. 56), дохід позивачки ОСОБА_1 за 2025 рік становить 260 708 грн. 49 коп..

Даних про дохід відповідача ОСОБА_3 матеріали цієї справи не містять.

До відзиву на позовну заяву відповідачем ОСОБА_3 долучено квитанції польською мовою без засвідченого у встановленому порядку їх перекладу на українську мову (копії містяться у справі, а. с. 25-42), котрими він підтверджує свою позицію щодо здійснення із своїх власних заощаджень переказів на картковий рахунок їх з позивачкою ОСОБА_1 вже повнолітнього сина ОСОБА_2 2 157 польських злотих та 1 583 польських злотих.

Як вбачається з акта № 1393357 про встановлення фактичного місця проживання від 06.10.2025 року (копія міститься у справі, а. с. 46), відповідач ОСОБА_3 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , разом із матір`ю ОСОБА_4 , яка фактично проживає за вказаною адресою. Відповідач ОСОБА_3 із своєю сім`єю проживає за межами України.

Пенсійним посвідченням № НОМЕР_1 від01.11.2023 року на бланку серії НОМЕР_2 (копія міститься у справі, а. с. 45) стверджується, що матір відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , є пенсіонеркою за віком.

Релевантні джерела права, застосовані судом при ухваленні рішення.

Встановлені судом сімейні правовідносини щодо способу виконання батьками обов`язку утримувати дітей, зокрема й після досягнення ними повноліття на час навчання, регулюються Конституцією України, Сімейним кодексом України (надалі СК України) та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, протоколами до неї, іншими актами законодавства.

Так, згідно із ст. 51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняється державою.

Статтею 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають із вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.

Згідно з ч. 2 ст. 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року, батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (ч. 8 та 9 ст. 7 СК України).

Чинний СК України ґрунтується на принципі рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. Зокрема, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (ч. 1 та ч. 2 ст. 141 СК України).

Частиною 2 ст. 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до ст. 53 Конституції України, кожен має право на освіту. Повна загальна середня освіта є обов`язковою. Держава забезпечує доступність і безоплатність дошкільної, повної загальної середньої, професійно-технічної, вищої освіти в державних і комунальних навчальних закладах; розвиток дошкільної, повної загальної середньої, позашкільної, професійно-технічної, вищої і післядипломної освіти, різних форм навчання; надання державних стипендій та пільг учням і студентам. Громадяни мають право безоплатно здобути вищу освіту в державних і комунальних навчальних закладах на конкурсній основі.

Право особи на освіту може реалізовуватися шляхом її здобуття на різних рівнях освіти, у різних формах і різних видів, у тому числі шляхом здобуття дошкільної, повної загальної середньої, позашкільної, професійної (професійно-технічної), фахової передвищої, вищої освіти та освіти дорослих (ч. 3 ст. 3 Закону України «Про освіту»).

Належить зазначити, що духовні семінарії є закладами вищої освіти, що готують теологів та майбутніх священнослужителів.

Батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати (ст. 198 СК України).

Відповідно до ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Суд наголошує, що стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.

Згідно зі ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

У ч. 1 ст. 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

У пункті 2 постанови Пленумом Верховного Суду України від 15.05.2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років, продовження ними навчання, потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі та можливість надавати таку допомогу.

Верховним Судом України у своїй постанові від 24.02.2016 року за єдиним унікальним номером судової справи 6-1296цс15, від зроблених висновків у котрій не відступив й Верховний Суд, вказано про те, що правовідносини обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). У визначенні розміру аліментів слід враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Таким чином, у випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, правила ст. 185 СК України не застосовуються, а зазначені правовідносини регулюються ст. 199 цього Кодексу.

У постанові Верховного Суду від 23.01.2019 року за єдиним унікальним номером судової справи 346/103/17, суд касаційної інстанції, зокрема, погодився з висновками судів попередніх інстанцій про те, що дитина сторін навчається на денній (стаціонарній) формі, у зв`язку з чим не в змозі офіційно працювати та отримувати доходи, а отже потребує матеріальної допомоги на своє утримання на час навчання.

Узагальнена оцінка доводів та аргументів за результатами розгляду цієї справи.

Аналіз наведених джерел права дає підстави для висновку, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) існування потреби у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).

При цьому, суд звертає увагу на те, що відповідно до норм чинного СК України батьки мають рівні права та обов`язки щодо своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання та зобов`язані утримувати повнолітніх дітей до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Обов`язок піклуватися та матеріально забезпечувати повнолітнього сина, який навчається, не може бути перекладено винятково на одного з його батьків, хоча й суд не виключає таку обставину за об`єктивної неможливості в силу певних обставин іншого з батьків надавати таку матеріальну допомогу (важка хвороба, каліцтво, інші життєві обставини).

Зібраними у цій справі доказами встановлено, що повнолітній син сторін у справі ОСОБА_2 на час вирішення цієї справи не досяг 23-річного віку, при цьому він навчається у Дрогобицькій духовній семінарії, котра має статус юридичної особи (код у ), є учбовим закладом Української Греко-Католицької Церкви, зареєстрованим в Державному органі України у справах релігії під № 1074 від 30.10.2003 року. Семінарист ОСОБА_2 навчається на денній (стаціонарній) формі навчання, у зв`язку з чим позбавлений можливості працювати та самостійно себе забезпечувати, а, відтак, потребує матеріальної допомоги для забезпечення елементарних фізичних потреб у повноцінному харчуванні, лікуванні, оздоровленні, відпочинку та навчанні. Тобто, повнолітній чин сторін у справі семінарист ОСОБА_2 об`єктивно потребує матеріальної допомоги на своє утримання на час навчання, оскільки сама по собі денна (стаціонарна) форма навчання позбавляє його можливості працювати та утримувати себе самостійно і, за таких умов, він надалі потребує матеріальної допомоги від своїх батьків сторін у справі.

Щодо твердження відповідача ОСОБА_3 про те, що навчання у Дрогобицькій духовній семінарії тісно пов`язане не лише з навчанням та молитвою, але й з працею, про що безпосередньо йдеться на офіційному сайті зазначеної установи, то такі твердження хоча й відповідають дійсності, однак відповідач ОСОБА_3 , стверджуючи у такий спосіб про можливість їх з позивачкою ОСОБА_1 повнолітнього сина-студента самостійно себе утримувати, не врахував тієї обставини, що праця семінаристів не є оплачуваною та не приносить їй жодних матеріальних благ. Так, на офіційному сайті зазначеної установи вказано: «Поряд із навчанням кожен із студентів має певні служіння. Це праця в студії іконопису; у редакції семінарійного часопису «Слово»; готування релігійних радіопередач, що транслюються місцевою телерадіокомпанією «Алсет» о 19.00 год. у вівторок та четвер. Інші семінаристи працюють у благодійному фонді «Карітас» з дітьми із проблемних сімей. ОСОБА_8 студентів мають служіння в сиротинцях, де катехизують дітей, допомогають їм, намагаються дати хоч трішки ласки і ОСОБА_9 для малечі, яка вже встигла зазнати стільки болю і розчарувань, обділення батьківською любов`ю. Разом із служінням «поза стінами» студенти працюють, виконують різну фізичну працю, яка є необхідною для життя семінарії.». Відповідно, наведені твердження відповідача ОСОБА_3 суд у відповідному контексті відхиляє.

Щодо твердження відповідача ОСОБА_3 про те, що плата за навчання сина у Дрогобицькій духовній семінарії відбувається за рахунок пожертви, то суд наголошує, що позивачка ОСОБА_1 , звертаючись у суд із даним позовом, не обґрунтовує його потребою в оплаті навчання сина та вартістю такого навчання, а тому у наведеній частині суд не вважає за необхідне перевіряти зазначену обставину та надавати їй вмотивовану оцінку, однак беззаперечним залишається той факт, що відповідач ОСОБА_3 участі в оплаті навчання сина не приймає й відповідне навантаження на свій бюджет не несе.

Щодо твердження відповідача ОСОБА_3 про перекази на картковий рахунок сина як до, так і після досягнення ним повноліття, грошових коштів у польських злотих, то такі, враховуючи заперечення наведеної обставини позивачкою ОСОБА_1 , суд позбавлений можливості перевірити, оскілки відповідачем ОСОБА_3 долучено фінансові документи іноземною мовою без засвідченого у встановленому порядку їх офіційного перекладу на українську мову, й це при тому, що їх зміст є важливим для встановлення наведеної обставини.

Таким чином, вирішуючи цей спір, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, керуючись принципом розумності і справедливості, враховуючи матеріальне становище позивачки ОСОБА_1 , котре вона підтвердила офіційно, та неподання відповідачем ОСОБА_3 належних й допустимих доказів щодо свого матеріального становища, у тому числі й низького, суд констатує, що обставин, які б унеможливлювали стягнення аліментів з відповідача ОСОБА_3 на період навчання нині повнолітнього сина ОСОБА_2 , в межах цієї справи не встановлено, окрім того, у матеріалах цієї справи немає також й належних й допустимих доказів на підтвердження незадовільного стану здоров`я відповідача ОСОБА_3 чи його непрацездатності, як і перебування в нього на утриманні неповнолітніх та/чи непрацездатних осіб, а тому, враховуючи також те, що повнолітній синсторін у справі ОСОБА_2 навчається на денній формі, та, відповідно, надалі потребує матеріальної допомоги, з врахуванням принципу законності, суд дійшов висновку, що відповідач ОСОБА_3 може та повинен надалі брати участь в утриманні свого сина на час його навчання.

При цьому, суд відхиляє як необґрунтовані твердження відповідача ОСОБА_3 про наявність на його утриманні матері-пенсіонерки за віком ОСОБА_4 , оскільки сам по собі факт її задекларованого місця реєстрації в Україні разом з відповідачем ОСОБА_3 , враховуючи його тривале постійне проживання із сім`єю закордоном, ще не свідчить про її постійне утримання вказаним відповідачем, а іншими доводами утримання відповідачем ОСОБА_3 своєї непрацездатної матері не підтверджено.

Поряд з тим, враховуючи, що позивачкою ОСОБА_1 не у повній мірі підтверджено належними засобами доказування наведений нею розмір щомісячних витрат на їх з відповідачем ОСОБА_3 вже повнолітнього сина ОСОБА_2 у сумі 13 500 грн., як і відповідачем ОСОБА_3 такий розмір щомісячних витрат на вказаного сина не у повні мірі спростовано, тому позовні вимоги належить задовольнити частково і, на переконання суду, виходячи з тих доказів, які наявні у справі та досліджені безпосередньо, достатнім буде стягувати з відповідача ОСОБА_3 аліменти на вказаного сина, який продовжує навчання, на час його навчання, у визначений позивачкою ОСОБА_1 спосіб, тобто у твердій грошовій сумі, однак у меншому розмірі, а саме в сумі 4 000 грн..

Водночас, суд вважає за необхідне роз`яснити сторонам у справі, що у відповідності до приписів статей 192, 201 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Суд враховує, що, як неодноразово вказував Європейський Суд з прав людини у своїх рішеннях, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення від 09 грудня 1994 року у справі «Ruiz Toriya v. Spaine», серія A № 303-A, параграф 29-30).

Щодо розподілу судових витрат у справі.

Відповідно до ч. 1, пунктів 1, 4 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

В силу ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки позивачка ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору за пред`явлення позовної заяви до суду із вимогою майнового характеру (про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання) на пункту 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» та підставі ч. 1, 6 ст. 141 ЦПК України, підлягають до стягнення на користь держави з відповідача ОСОБА_3 , пропорційно до задоволених позовних вимог.

Доказів понесення сторонами у справі інших судових витрат, пов`язаних з її розглядом, матеріали цієї справи не містять.

Керуючись статтями 4-5, 10, 12-13, 77-81, 89-90, 95, 133, 141, 209-211, 247, 258-259, 263-265, 268, 274-275, 279 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , з участю третьої особи, який не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивачки ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на повнолітнього сина, який продовжує навчання, - задовольнити частково.

Стягувати з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , аліменти на повнолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який продовжує навчання, на час його навчання, у твердій грошовій сумі у розмірі 4 000 (чотири тисячі) грн., щомісячно, починаючи з 18.09.2025 року, і до закінчення ним навчання 30.06.2030 року, але не більше як до досягнення ним 23-ох років.

У задоволенні решти позовних вимог, - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави в особі Державної судової адміністрації України судовий збір за пред`явлення до нього ОСОБА_1 позовної вимоги про стягнення аліментів на повнолітнього сина, який продовжує навчання, у розмірі 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 коп..

Порядок виконання рішення суду.

Допустити негайне виконання рішення суду щодо стягнення аліментів на повнолітнього сина, який продовжує навчання, у межах суми платежу за один місяць.

Розмір аліментів, визначений у рішенні суду у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону.

Строк і порядок набрання рішенням суду законної сили та його оскарження.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 ЦПК України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

Повне найменування сторін та інших учасників справи.

Позивачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_3 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 ; адреса електронної пошти: відсутня; електронний кабінет у ЄСІТС: відсутній.

Третя особа, який не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивачки: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 ; адреса електронної пошти: відсутня; електронний кабінет у ЄСІТС: відсутній.

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_5 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 ; адреса електронної пошти: відсутня; електронний кабінет у ЄСІТС: відсутній.

Повне рішення суду складено: 14 листопада 2025 року.

Суддя Володимир МИКИТИН