Провадження № 22-ц/812/1789/25
ПОСТАНОВА

Іменем України

10 листопада 2025 року м. Миколаїв

справа № 485/725/25

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого Коломієць В.В.

суддів Самчишиної Н.В., Серебрякової Т.В.,

із секретарем судового засідання Повертайленко Ю.В.,

переглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Корабельний відділ державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), про припинення стягнення аліментів та скасування заборгованості по аліментам, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , поданою представником адвокатом Трофименко Андрієм Олександровичем на ухвалу Снігурівського районного суду Миколаївської області від 28 травня 2025 року та рішення цього ж суду від 30 липня 2025 року, ухвалені під головуванням судді Соловйова О.В., повні судові рішення складено у зазначені дні,

У С Т А Н О В И В:

У квітні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 (після укладання шлюбу ОСОБА_2 ) про припинення стягнення аліментів та скасування заборгованості по аліментам.

Позивач зазначав, що судовим наказом Жовтневого районного суду Миколаївської області від 26 грудня 2017 року з нього стягнуто аліменти на утримання дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/2 частини заробітку (доходу) платника аліментів, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісяця, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 12 грудня 2017 року і до досягнення дітьми повноліття. 16 березня 2018 року Корабельним відділом державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) відкрито виконавче провадження № 55995210 з примусового виконання даного судового наказу. 02 червня 2024 року в зв`язку з досягненням повноліття ОСОБА_7 стягнення на неї аліментів було припинено.

Рішенням Заводського районного суду м.Миколаєва від 12 листопада 2024 року, з урахуванням ухвали від 29 січня 2025 року про виправлення описки, у справі № 487/6255/24 задоволено позов ОСОБА_8 про визнання його батьком дитини - ОСОБА_6 та зобов`язано Снігурівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Баштанському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) внести зміни до актового запису №97 від 16 липня 2015 року про народження дитини ОСОБА_6 , змінивши в графі "батько" - " ОСОБА_1 " на " ОСОБА_8 ", у графі "прізвище" - " ОСОБА_9 " на " ОСОБА_10 ", у графі "по батькові" - " ОСОБА_11 " на " ОСОБА_12 ".

Враховуючи те, що він не є біологічним батьком ОСОБА_6 та відомості про нього як батька виключені з актового запису про народження дитини, позивач вважає, що він втратив обов`язок з утримання малолітньої дитини, батьком якої він не є.

На підставі викладеного ОСОБА_1 просив припинити нарахування та стягнення з нього аліментів на утримання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за судовим наказом Жовтневого районного суду Миколаївської області від 26 грудня 2017 року, виданим у справі № 477/2532/17 27 лютого 2018 року, та звільнити його від сплати заборгованості за аліментами на утримання ОСОБА_6 (з 22 лютого 2025 року - ОСОБА_13 ) за вказаним судовим наказом, яка станом на 01 квітня 2025 року становить 23077 грн 00 коп.

27 травня 2025 року представник відповідачки ОСОБА_2 - адвокат Трофименко А.О. подав суду клопотання про зупинення провадження у справі на підставі п.2 ч.1 ст. 251 ЦПК України оскільки відповідачка на теперішній час проходить службу у Збройних Силах України.

Ухвалою Снігурівського районного суду Миколаївської області від 28 травня 2025 року у задоволенні вказаного клопотання було відмовлено.

У відзиві на позовну заяву представник відповідача - адвокат Трофименко А.О. просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що він звертався до суду з клопотанням про зупинення провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України, однак всупереч вимогам ЦПК України у його задоволенні судом було відмовлено.

Рішенням Снігурівського районного суду Миколаївської області від 30 липня 2025 року позов задоволено. Припинено нарахування та стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання малолітньої дитини ОСОБА_6 (з 22 лютого 2025 року ОСОБА_13 ), ІНФОРМАЦІЯ_3 , за судовим наказом Жовтневого районного суду Миколаївської області від 26 грудня 2017 року у справі № 477/2532/17, провадження № 2-н/477/242/17, виданого 27 лютого 2018 року. Звільнено ОСОБА_1 від сплати заборгованості за аліментами на утримання малолітньої дитини ОСОБА_6 (з 22 лютого 2025 року ОСОБА_13 ), ІНФОРМАЦІЯ_3 , які стягуються за судовим наказом Жовтневого районного суду Миколаївської області від 26 грудня 2017 року у справі № 477/2532/17, провадження № 2-н/477/242/17, виданого Жовтневим районним судом Миколаївської області 27 лютого 2018 року, яка станом на 01 квітня 2025 року становить 23077,00 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1937 грн 92 коп. судового збору.

Ухвалюючи рішення, суд виходив з того, що позовні вимоги про припинення стягнення аліментів та скасування заборгованості по аліментам є обґрунтованими, враховуючи виключення запису про батьківство позивача.

Додатковим рішенням Снігурівського районного суду Миколаївської області від 27 серпня 2025 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь на користь ОСОБА_1 10 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Не погодившись з рішенням суду від 30 липня 2025 року та ухвалою від 28 травня 2025 року представник ОСОБА_2 адвокат Трофименко А.О. - подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржувані судові рішення та постановити ухвалу, якою зупинити провадження у справі на підставі п.2 ч.1 ст. 251 ЦПК України до припинення перебування відповідача у складі Збройних Сил України.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі, враховуючи що ним на підтвердження знаходження відповідачки у лавах Збройних Сил України були надані копії відповідних документів, а саме: витяг з наказу, контракт на проходження служби, посвідчення офіцера, посвідчення учасника бойових дій. Судом першої інстанції не враховано, що відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України у суду є імперативний обов`язок, а не право зупинити провадження у справі в разі перебування сторони у складі Збройних Сил України або інших військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення АТО. За такого формулювання процесуального закону суд обмежений у методах для вирішення балансу інтересів при зупиненні провадження в сімейних справах, де однією зі сторін є військовослужбовець. Закон зазначає, що не допускається зупинення провадження у певних категоріях справ, що стосуються інтересів дитини, або якщо відсутня сторона веде справу через представника (частини 2, 3 ст. 252 ЦПК України), однак ці положення не стосуються тих випадків, коли суд зобов`язаний зупинити провадження згідно з вимогами ст. 251 ЦПК України. Також судом першої інстанції при винесенні ухвали про відмову у задоволенні клопотання про зупинення розгляду справи відповідно до п.2 ст. 251 ЦПК України не взято до уваги факт невиконання позивачем обов`язку з сплати аліментів що підтверджується довідкою Корабельного відділу ДВС у м. Миколаїв Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса).

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 адвокат Одноор В.М. просила відмовити у задоволенні апеляційної скарги та стягнути з відповідача судові витрати, пов`язані з розглядом вказаної справи. Зазначала, що, як вбачається зі змісту процесуальних документів, які подавалися до суду першої та апеляційної інстанції представником відповідача, ні відповідач, ні представник відповідача не заперечують того факту, що позивач не є батьком ОСОБА_6 (з 22 лютого 2025 року ОСОБА_13 ) та у нього відсутній визначений законодавством обов`язок на сплату аліментів на вказану дитину. Також вказувала про відсутність доказів безпосередньої участі відповідачки у бойових діях на території, де ведуться активні бойові дії, та звертала увагу, що відповідно до ст. 58 ЦПК України стороні надано право брати участь у судовому процесі як особисто, так і через представника, а ст. 212 ЦПК України надано право учаснику справи брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду або у приміщенні іншого суду. За такого представник Зубченка С.О. вважає, що діюче законодавство не обмежувало право відповідача приймати участь у справі ні особисто, ні через представника за наявності такого бажання, в свою чергу, зупинення провадження у справі призвело б до подальшого порушення прав позивача.

Третя особа правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу не скористалась.

В судовому засіданні у суді апеляційної інстанції представник відповідачки адвокат Трофименко А.О. - підтримав доводи і вимоги апеляційної скарги.

Інші учасники справи до суду апеляційної інстанції не з`явилися, про дату, час і місце судового засідання належним чином повідомлені. Від представника ОСОБА_1 адвоката Одноор В.М. - надійшла заява про розгляд справи без її участі та без участі позивача.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що відповідно до судового наказу № 477/2532/17 (провадження № 2-н/477/242/17) від 26 грудня 2017 року, виданого Жовтневим районним судом Миколаївської області 27 лютого 2018 року, з позивача ОСОБА_1 підлягають стягненню на користь відповідачки аліменти на утримання дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/2 (одної другої) частини заробітку (доходу) платника аліментів, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісяця, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 12 грудня 2017 року і до досягнення дітьми повноліття (а.с. 6).

Вищезазначений судовий наказ перебуває на виконанні Корабельного відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) за відкритим виконавчим провадженням № 55995210 від 16 березня 2018 року, що підтверджується інформацією про виконавче провадження від 31 березня 2025 року (а.с. 8-11).

ІНФОРМАЦІЯ_5 дитина ОСОБА_14 досягла повноліття та аліменти на неї перестали стягуватися.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 12 листопада 2024 року у справі № 487/6255/24 (провадження № 2/487/2491/24) задоволено позов ОСОБА_8 заявленого до позивача у даній справі ОСОБА_1 про визнання батьківства. Визнано ОСОБА_8 батьком дитини ОСОБА_6 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 , та зобов`язано Снігурівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Баштанському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) внести зміни до актового запису про народження дитини ОСОБА_6 , змінивши в графі "батько" - " ОСОБА_1 " на " ОСОБА_8 ", у графі "прізвище" - " ОСОБА_9 " на " ОСОБА_10 ", у графі "по батькові" - " ОСОБА_11 " на " ОСОБА_12 ". Рішення Заводського районного суду м.Миколаєва від 12 листопада 2024 року набрало законної сили 13 грудня 2024 року (а.с. 12-14).

Ухвалою Заводського районного суду м.Миколаєва від 29 січня 2025 року по справі № 487/6255/24 виправлено описку, допущену в рішенні суду від 11 грудня 2024 року, ухваленого у справі за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_1 про визнання батьківства. Ухвалено вважати правильним по тексту судового рішення актовий запис про народження дитини ОСОБА_6 № 97, замість неправильно вказаного - №7. Ухвала Заводського районного суду м.Миколаєва від 29 січня 2025 року набрала законної сили 14 лютого 2025 року (а.с. 15).

Згідно повідомлення Снігурівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Баштанському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 01 березня 2025 року №177/23.4-31 до актового запису № 97 від 16 липня 2015 року про народження ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_6 внесено зміни відповідно до зобов`язань, зазначених в резолютивній частині рішення про визнання батьківства, а також виключено ОСОБА_1 із запису про батька.

Встановивши такі обставини, суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що існують підстави для припинення стягнення з позивача аліментів на ОСОБА_6 та скасування заборгованості по аліментам, нарахованим на її утримання.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 18 СК України (далі - СК України), передбачено, що одним із способів захисту сімейних прав та інтересів є зокрема припинення правовідношення, а також його анулювання.

Положеннями розділу ІІІ СК України визначено права та обов`язки матері, батька і дитини. Згідно з цими положеннями факт походження дитини від певної особи є підставою для виникнення у цієї особи обов`язків щодо дитини, які передбачені вказаним вище розділом ІІІ СК України, у тому числі обов`язків щодо утримання дитини.

Згідно з ч. 1 ст. 122 СК України, дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 136 СК України, особа, яка записана батьком дитини має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини.

Частиною 2 статті 136 СК України встановлено, що у разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження.

Зі змісту ст. 80 СК України слідує, що зобов`язання утримувати дитину до досягнення нею повноліття мають саме батьки.

У відповідності до приписів ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Сплата аліментів за судовим наказом чи рішенням суду є одним зі способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

За загальним змістом цих норм обов`язок утримання дитини батьком дитини виникає лише з підстав походження дитини саме від цього батька або на підставі акта про визнання особи батьком. В особи, яка не визнана батьком дитини, такого обов`язку не виникає.

Згідно з ч. 2 ст. 188 СК України батьки можуть бути звільнені від обов`язку утримувати дитину тільки за рішенням суду.

За правилами ч. 4 ст. 223 ЦПК України передбачено, що якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Положеннями ч. 2 ст. 197 СК України передбачено, що за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд.

Лише за наявності обставин, що мають істотне значення, платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати заборгованості за ними на підставі судового рішення.

Позивач посилався як на обставину, яка має істотне значення для звільнення його від сплати аліментів, на те, що судовим рішенням виключено з актового запису про народження дитини відомості про нього як батька дитини.

За правилами ч. 4 ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Аліментний обов`язок позивача був заснований на факті батьківства, а виключення відомостей про батька з актового запису про народження дитини у зв`язку з тим, що позивач не є біологічним батьком дитини, підтверджує, що позивач не є (і, відповідно, ніколи не був) батьком дитини.

Наслідком ухвалення судом рішення про виключення з актового запису про народження дитини відомостей про позивача як батька дитини є, зокрема, відсутність у позивача від самого початку існування спірних правовідносин обов`язку утримання дитину, адже за змістом положень статті 180 СК України обов`язок утримання дитини несуть лише її батьки.

Отже, виключення запису про батьківство позивача є обставиною, що є підставою для звільнення його від сплати аліментів.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі №511/219/18, від 21 липня 2021 року у справі №477/1165/20.

З огляду на викладене, суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив вимоги позивача про припинення нарахування та стягнення з нього аліментів на утримання малолітньої дитини ОСОБА_6 та звільнив його від сплати заборгованості за аліментами на утримання малолітньої дитини ОСОБА_6 , яка станом на 01 квітня 2025 року становить 23 077 грн.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи і вимогам закону, а наданим доказам суд дав належну правову оцінку відповідно до статті 89 ЦПК України.

Доводів щодо неправильності таких висновків суду першої інстанції апеляційна скарга не містить.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд зобов`язаний був зупинити провадження у справі відповідно до положень пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України, оскільки відповідач перебуває у лавах Збройних Сил України, колегія суддів відхиляє з огляду на нижчевикладене.

Зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення судом вчинення процесуальних дій під час судового розгляду із визначених у законі об`єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи і щодо яких неможливо передбачити їх усунення.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Отже, процесуальний закон пов`язує необхідність зупинення провадження у справі з фактом перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про Збройні Сили України" Збройні Сили України - це військове формування, на яке відповідно до Конституції України покладаються оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності.

Військова служба у Збройних Силах України та інших військових формуваннях, утворених відповідно до законів України, є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком осіб (за винятком випадків, визначених законом), пов`язаній із захистом України.

Воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень (стаття 1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану").

Воєнний стан введено в Україні з 24 лютого 2022 року.

Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру (пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (частина перша статті 44 ЦПК України).

До основних засад судочинства частиною третьої статті 2 ЦПК України віднесено розумність строків розгляду справи судом, пропорційність, диспозитивність, змагальність сторін.

Виходячи зі змісту статті 12, частини третьої статті 13 ЦПК України кожна сторона реалізує свої процесуальні права на власний розсуд з метою досягнення бажаного процесуального результату.

Положення пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України мають своєю метою захист процесуальних прав учасника цивільного процесу, який перебуває у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції. Вони покликані забезпечити об`єктивний розгляд справи.

Провадження у справі підлягає зупиненню лише у випадку наявності обставин, які перешкоджають розгляду справи.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду: від 09 листопада 2022 року у справі № 753/19628/17, від 29 березня 2023 року у справі № 756/3462/20, провадження, від 15 серпня 2023 року у справі № 174/760/21, від 14 лютого 2024 року справа № 466/8799/22.

Європейський суд з прав людини зауважив, що розумність тривалості провадження повинна оцінюватись з урахуванням обставин справи та таких критеріїв як складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також важливості спору для заявника (FRYDLENDER v. FRANCE, № 30979/96, § 43, ЄСПЛ, від 20 червня 2000 року).

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Суд першої інстанції, відмовляючи у зупиненні провадження, належним чином оцінив надані представником відповідача докази та правильно зазначив, що у матеріалах справи відсутні докази безпосередньої участі відповідачки у бойових діях на території, де ведуться активні бойові дії, що виключає можливість відповідачці прибувати у судові засідання. Також суд правильно врахував, що інтереси відповідачки у справі представляв адвокат Трофименко А.О, який самостійно підписував клопотання, подане до суду першої інстанції про зупинення провадження у справі, відзив на позовну заяву, брав участь в судових засіданнях, що свідчить про можливість реалізації відповідачкою своїх процесуальних прав, передбачених законом. Крім того, суд першої інстанції вірно зазначив про наявність у відповідачки права приймати участь в судових засіданнях в режимі відеоконференції.

Отже апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

З огляду на результати апеляційного перегляду справи відсутні підстави для відшкодування сплаченого апелянтом судового збору.

Додаткове рішення Снігурівського районного суду Миколаївської області від 27 серпня 2025 року в апеляційному порядку не було оскаржено, а тому відповідно до приписів ч. 1 ст. 367 ЦПК України апеляційним судом не переглядалось.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , подану представником адвокатом Трофименко Андрієм Олександровичем, залишити без задоволення,

Ухвалу Снігурівського районного суду Миколаївської області від 28 травня 2025 року та рішення цього ж суду від 30 липня 2025 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий В.В.Коломієць

Судді: Н.В. Самчишина

Т.В. Серебрякова

Повне судове рішення складено 17 листопада 2025 року