Провадження № 22-з/801/145/25
Головуючий у суді 1-ї інстанції
Доповідач:Сало Т. Б.
УХВАЛА

11 листопада 2025 рокуСправа № 127/12866/16-цм. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Сала Т.Б., суддів: Голоти Л.О., Міхасішина І.В., секретар Луцишин О.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про роз`яснення постанови Вінницького апеляційного суду від 09 вересня 2025 року в цивільній справі за поданням приватного виконавця Тимощука Володимира Вікторовича про встановлення порядку виконання виконавчого листа та надання дозволу на звернення стягнення на нерухоме майно,

встановив:

У червні 2025 року приватний виконавець Тимощук В.В. звернувся до суду із поданням, в якому просив:

- встановити порядок виконання виконавчого листа №127/12866/16-ц від 23 лютого 2017 року Вінницького міського суду Вінницької області;

- надати дозвіл приватному виконавцю виконавчого округу Вінницької області Тимощуку В.В. на звернення стягнення на нерухоме майно боржника ОСОБА_1 , а саме на будинок АДРЕСА_1 , в якому зареєстрована неповнолітня дитина ОСОБА_2 ..

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 23 липня 2025 року подання приватного виконавця про встановлення порядку виконання виконавчого листа та надання дозволу на звернення стягнення на нерухоме майно залишено без задоволення.

Не погодившись із вказаною ухвалою, АТ «ОТП Банк» звернулося до суду із апеляційною скаргою, в якій просило скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити подання у повному обсязі.

Постановою Вінницького апеляційного суду від 09 вересня 2025 року задоволено апеляційну скаргу АТ «ОТП Банк».

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 23 липня 2025 року скасовано та постановлено нове судове рішення, яким подання приватного виконавця Тимощука В.В. задоволено.

Встановлено порядок виконання виконавчого листа Вінницького міського суду Вінницької області №127/12866/16-ц від 23 лютого 2017 року шляхом надання дозволу приватному виконавцю виконавчого округу Вінницької області Тимощуку В.В. на звернення стягнення на нерухоме майно боржника ОСОБА_1 , а саме на будинок АДРЕСА_1 , в якій зареєстрована неповнолітня дитина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

21 жовтня 2025 року від ОСОБА_1 надійшла заява, в якій вона просить роз`яснити постанову Вінницького апеляційного суду від 09 вересня 2025 року у даній справі в контексті її виконання з огляду на пункт 5-2 розділу VI «Прикінцеві положення Закону України «Про іпотеку».

У заяві зазначено, що у вказаній постанові відсутня згадка про п.5-2 розділу VI «Прикінцеві положення Закону України «Про іпотеку». Згідно з Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» (зі змінами), затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-ІХ «Про затвердження Указу Президента України Про введення воєнного стану в Україні», на території України діє воєнний стан у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України. Відповідно до Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15 березня 2022 року №2120-ІХ у звя`зку з військовою агресією російської федерації проти України розділ VI «Прикінцеві положення Закону України «Про іпотеку» доповнено пунктом 5-2 такого змісту: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування щодо нерухомого майна (нерухомості), що належить фізичним особам та перебуває в іпотеці за споживчими кредитами, зупиняється дія статті 37 (у частині реалізації права іпотекодержателя на набуття права власності на предмет іпотеки), статті 38 (у частині реалізації права іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки), статті 40 (у частині виселення мешканців із житлових будинків та приміщень, переданих в іпотеку, щодо яких є судове рішення про звернення стягнення на такі об`єкти), статей 41, 47 (у частині реалізації предмета іпотеки на електронних торгах) цього Закону». Спірний будинок є предметом іпотеки. Відповідно до п. 2 кредитного договору №CNL-В00/162/2007 від 20 серпня 2007 року кредит виданий на споживчі цілі. У зв`язку із зазначеним дія статей 41, 47 Закону України «Про іпотеку» на даний час не може бути реалізована. Верховний Суд у різних справах, які виникають з подібних або схожих правовідносин неодноразово звертав увагу на правильність зупинення виконання тих чи інших рішень, постанов про звернення стягнення на іпотечне майно, про виселення з іпотечного майна на період дії в Україні воєнного стану та на тридцятиденний строк після його припинення або скасування, про що зазначалося у резолютивній частині рішення суду. Разом з тим, у постанові Вінницького апеляційного суду від 09 вересня 2025 року по даній справі дане питання не висвітлювалось. А тому боржник вважає, що існує неясність судового рішення в цій частині і таке судове рішення на підставі ст. 271 ЦПК України підлягає роз`ясненню.

28 жовтня 2025 року з суду першої інстанції на запит апеляційного суду для вирішення питання про роз`яснення судового рішення надійшла дана цивільна справа.

Дослідивши доводи заяви та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що заява не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

За змістом ч. 1 ст. 271 ЦПК України, за заявою учасників справи суд роз`яснює судове рішення, яке набрало законної сили, не змінюючи змісту судового рішення.

Як вбачається зі змісту заяви, ОСОБА_1 просить роз`яснити постанову Вінницького апеляційного суду від 09 вересня 2025 року у контексті її виконання з огляду на пункт 5-2 розділу VI «Прикінцеві положення Закону України «Про іпотеку», оскільки питання неможливості реалізації будинку, який є предметом іпотеки, не висвітлювалося у постанові. Відтак вважає, що існує неясність судового рішення у цій частині.

З матеріалів справи встановлено, що приватний виконавець Тимощук В.В. звернувся до суду із поданням про встановлення порядку виконання виконавчого листа Вінницького міського суду Вінницької області №127/12866/16-ц від 23 лютого 2017 року у зв`язку з неможливістю виконання рішення суду.

Суд першої інстанції, дослідивши наявні у матеріалах справи докази дійшов висновку про відмову у наданні приватному виконавцю Тимощуку В.В. дозволу на звернення стягнення на нерухоме майно боржника ОСОБА_1 , оскільки судом не встановлено, що неповнолітня ОСОБА_2 може мати у користуванні будь-яке інше нерухоме майно, окрім як спірний житловий будинок. Примусова реалізація майна може потягти за собою зменшення та/або обмеження щодо користування вказаним житловим приміщенням в повному обсязі, може призвести до фактичного виселення із житла неповнолітньої дитини, тобто порушить права та інтереси неповнолітньої дитини.

Не погодившись із ухвалою суду першої інстанції від 23 липня 2025 року про відмову у задоволенні вказаного вище подання приватного виконавця, останній оскаржив її в апеляційному порядку.

Підставами для апеляційного оскарження стало те, що суд не забезпечив виконання рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 09 грудня 2016 року про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 , чим нівелював значимість та обов`язковість як самої судової процедури, яку пройшло АТ «ОТП Банк», так і основних принципів права. Іншого способу виконати рішення, окрім як звернути стягнення на належний ОСОБА_1 будинок, не існує. Мотиви, з яких виходив суд першої інстанції, не ґрунтуються на нормах права та суперечать висновкам Верховного Суду. Судом не враховано висновки Верховного Суду, висловлені у постановах від 15 лютого 2023 року у справі №2-537/11 та від 19 березня 2025 року у справі №2-2408/11. Судом не було враховано: ступінь споріднення між дитиною та боржником; час, з якого дитина зареєстрована в спірному приміщенні; чи дотриманий порядок реєстрації та вселення у спірне приміщення; чи є спірне приміщення єдиним місцем постійного проживання; чи наявне інше приміщення у дитини чи її батьків, яке може використовуватися як постійне місце проживання. Застосування ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей», а також ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства», є помилковим. Судом залишено поза увагою пояснення представника позивача щодо того, що дитина має право користування житловим будинком АДРЕСА_2 , у якому зареєстроване місце проживання її матері.

У ч. 1 ст. 367 ЦПК України зазначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 360 ЦПК України, учасники справи мають право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, встановленого судом апеляційної інстанції в ухвалі про відкриття апеляційного провадження.

Відзив на апеляційну скаргу має містити, зокрема, обґрунтування заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги, у разі необхідності - клопотання особи, яка подає відзив на апеляційну скаргу.

У поданому на апеляційну скаргу відзиві ОСОБА_1 просила відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін. Мотиви відзиву на апеляційну скаргу зводилися до наступного: порушено порядок надання органом опіки та піклування згоди на реалізацію майна, оскільки за такою згодою приватний виконавець звертався ще у 2021 році; дитина була зареєстрована за місцем проживання її батьків ще до звернення банку до суду із позовом про стягнення заборгованості і її згоди на це не вимагалося; батьки дитини не мають у власності іншої житлової нерухомості, а житло за місцем реєстрації матері дитини не є придатним для проживання дитини і така не є її власником.

За змістом п.п. в, ґ) п. 3 ч. 1 ст. 382 ЦПК України, постанова суду апеляційної інстанції складається з мотивувальної частини із зазначенням мотивів прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу; висновків за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції.

Апеляційний суд, дослідивши матеріали справи та взявши до уваги позицію учасників справи, викладену в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу, дійшов висновку про наявність підстав для задоволення подання та встановлення порядку виконання виконавчого листа Вінницького міського суду Вінницької області від 23 лютого 2017 року у справі №127/12866/16-ц шляхом надання приватному виконавцю виконавчого округу Вінницької області Тимощуку В.В. дозволу на звернення стягнення на нерухоме майно боржника ОСОБА_1 , а саме на будинок АДРЕСА_1 , в якій зареєстрована неповнолітня дитина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У пункті 5-2 розділу VI «Прикінцеві положення Закону України «Про іпотеку», на який посилається ОСОБА_1 у своїй заяві, зазначено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування щодо нерухомого майна (нерухомості), що належить фізичним особам та перебуває в іпотеці за споживчими кредитами, зупиняється дія статті 37 (у частині реалізації права іпотекодержателя на набуття права власності на предмет іпотеки), статті 38 (у частині реалізації права іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки), статті 40 (у частині виселення мешканців із житлових будинків та приміщень, переданих в іпотеку, щодо яких є судове рішення про звернення стягнення на такі об`єкти), статей 41, 47 (у частині реалізації предмета іпотеки на електронних торгах) цього Закону.

Разом з тим, зі змісту постанови Вінницького апеляційного суду від 09 вересня 2025 року слідує, що вказане питання не досліджувалося апеляційним судом.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», роз`яснення рішення суду, а не ухвали, можливе тоді, коли воно не містить недоліків, що можуть бути усунені лише ухваленням додаткового рішення, а є незрозумілим, що ускладнює його реалізацію. Зазначене питання розглядається судом, що ухвалив рішення, і в ухвалі суд викладає більш повно та ясно ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не вносячи змін у суть рішення і не торкаючись питань, які не були предметом судового розгляду.

Якщо фактично порушено питання про зміну рішення або внесення в нього нових даних, у тому числі й роз`яснення мотивів ухваленого рішення, суд ухвалою відмовляє в роз`ясненні рішення.

Виходячи із системного тлумачення положень чинного законодавства, роз`яснено може бути рішення суду у разі, якщо без такого роз`яснення його важко виконати, оскільки існує значна ймовірність неправильного його виконання внаслідок неясності резолютивної частини рішення. Тобто, роз`яснення рішення суду - це засіб виправлення недоліків судового акта, який полягає в усуненні неясності судового акта і викладенні рішення суду у більш ясній і зрозумілій формі.

Беручи до уваги обґрунтування (мотиви) заяви про роз`яснення судового рішення, апеляційний суд вважає, що постанова апеляційного суду не підлягає роз`ясненню, оскільки суд не може вносити зміни у суть рішення і торкатися питань, які не були предметом судового розгляду.

Суть роз`яснення судового рішення полягає в тому, що суд не повинен давати відповідь на нові питання та вирішувати невирішені вимоги, він лише має роз`яснити положення ухваленого ним рішення, які нечітко ним сформульовані, що позбавляє можливості його реалізації.

Заявником не зазначено, яка саме частина постанови Вінницького апеляційного суду від 09 вересня 2025 року викладена нечітко та незрозуміло, і фактично вона просить надати пояснення по суті ухваленого судового рішення.

Керуючись ст. 271, 381 ЦПК України,

постановив:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про роз`яснення постанови Вінницького апеляційного суду від 09 вересня 2025 року у даній справі - відмовити.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст ухвали складено 13 листопада 2025 року.

Головуючий Т.Б. Сало

Судді Л.О. Голота

І.В. Міхасішин