ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2025 року

м. Черкаси

Справа № 712/6100/25
Провадження № 22-ц/821/1742/25
Категорія: 331030000

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Василенко Л. І.,

суддів: Карпенко О. В., Новікова О. М.,

секретаря - Куккушкіної А. О.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 ,

заінтересовані особи: Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), Міністерство оборони України, Військова частина НОМЕР_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 10 липня 2025 року у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , заінтересовані особи: Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), Міністерство оборони України, Військова частина НОМЕР_1 про оголошення померлим ОСОБА_3 ,

в с т а н о в и в :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2025 року представник ОСОБА_1 , яка діяла в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 адвокат Макеєв В. Ф. звернувся до суду з заявою, в якій просив суд оголосити померлим ОСОБА_3 , 1970 року народження, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , за обставин безпосередньої участі у бойових діях під час захисту Батьківщини внаслідок збройної агресії російської федерації проти України. Днем смерті ОСОБА_3 просив вважати день його вірогідної смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 під час забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації проти України у населеному пункті Маріуполь Донецької області.

Заяву мотивував тим, що 24.07.2003 між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у Черкаському міському відділі реєстрації актів громадського стану зареєстровано шлюб, актовий запис № 924.

Від даного шлюбу мають сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 12.04.2017 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 розірвано.

ОСОБА_3 був мобілізований до лав Збройних Сил України та з 27.03.2022 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .

Вказував, що відповідно до повідомлення від 08.09.2022 № 54 ІНФОРМАЦІЯ_3 сповістив матір ОСОБА_3 про те, що її син 31.03.2022 зник безвісти під час виконання службових обов`язків.

Листом від 02.04.2025 № 7/3в/ НОМЕР_2 командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 було повідомлено, що за фактом зникнення безвісти ОСОБА_3 проводилася службова перевірка, за результатами якої офіцера другої служби військової частини НОМЕР_1 старшого лейтенанта ОСОБА_3 визнано безвісти зниклим.

Зазначав, що починаючи з 30.03.2022 по день звернення до суду з даною заявою колишній чоловік ОСОБА_1 жодного разу їй або їх спільній дитині не зателефонував, не написав листа, не повідомляв іншим способом про місце свого перебування. Всі інші способи встановити його місце знаходження результатів не дали.

Факт смерті ОСОБА_3 підтверджується свідченнями його побратима ОСОБА_4 , який разом із ОСОБА_3 31.03.2022 замінили на позиції своїх побратимів в одній із багатоповерхівок м. Маріуполя та зайняли оборону. В подальшому був танковий обстріл, після чого ОСОБА_3 було важко поранено, а через декілька хвилин, за свідченням ОСОБА_4 , ОСОБА_3 помер.

Вказував, що бойові дії у м. Маріуполі тривали з 24.02.2022 до 20.05.2022, а отже, шестимісячний строк для звернення до суду має відраховуватися із цієї дати.

Зазначав, що встановлення факту смерті необхідно ОСОБА_1 для отримання свідоцтва про смерть в органах державної реєстрації актів цивільного стану України, для реалізації прав її неповнолітнього сина, у тому числі для подальшого звернення до соціальних служб, пенсійного фонду, оформлення допомоги та відповідних пільг для їх спільного із ОСОБА_3 сина.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 10.07.2025 заяву ОСОБА_1 задоволено. Оголошено ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця міста Черкаси, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , - померлим за обставин безпосередньої участі у бойових діях під час захисту Батьківщини внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України.

Датою смерті вважати ІНФОРМАЦІЯ_2 , місцем смерті населений пункт м. Маріуполь, Донецька область, Україна.

Задовольняючи заяву ОСОБА_1 , суд дійшов висновку, що матеріалами справи підтверджується наявність підстав для оголошення ОСОБА_3 померлим у зв`язку з існуванням обґрунтованого припущення щодо його смерті, тобто констатації високого ступеня ймовірності смерті в населеному пункті Маріуполь Донецької області під час виконання бойового завдання.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Не погоджуючись із рішенням суду, Міністерство оборони України подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду від 10.07.2025 та прийняти нову постанову, якою у задоволені заяви ОСОБА_1 відмовити.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською федерацією, затвердженого наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 28.02.2025 № 376 датою початку бойових дій у м. Маріуполь Маріупольської міської територіальної громади є 24.02.2022, датою завершення бойових дій 20.05.2022. З 21.05.2022 місто Маріуполь належить до територій тимчасово окупованих російською федерацією.

Скаржник зазначив, шо під час воєнних дій, збройних конфліктів загибель або зникнення осіб відбувається в умовах невизначеності, на територіях де тривають активні бойові дії, або в тимчасово окупованих регіонах, що ускладнює вирішення питання розшуку фізичної особи. Територія в районі населеного пункту Маріуполь не була звільнена, на ній не проводились евакуаційні та оперативно-розшукові заходи, а також слідчі дії правоохоронних органів України.

Вказує, що заява про оголошення ОСОБА_3 померлим є передчасною.

Відзив на апеляційну скаргу

25.09.2025 через підсистему «Електронний суд» на адресу апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від представника ОСОБА_1 адвоката Макеєва В. Ф., в якому просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги Міністерства оборони України.

У відзиві зазначається, що речення друге ч. 2 ст. 46 ЦК України не конкретизує обставини, за яких суд може застосувати скорочений шестимісячний строк замість дворічного, зазначеного у реченні першому цієї статті. Водночас суд може послатися на шестимісячний строк у разі наявності істотних підстав для припущення, що фізична особа загинула внаслідок воєнних дій, збройного конфлікту, і без обґрунтованих підстав очікувати, що з часом обставини зміняться або з`являться нові дані щодо місцезнаходження цієї особи.

Вказує, що Велика Палата Верховного Суду наголошує на тому, що у ч. 2 ст. 46 ЦК України йдеться про воєнні дії, збройний конфлікт, а не про воєнний стан.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Відповідно до копії Свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Соснівському районі міста Черкаси Черкаського міського управління юстиції від 26.01.2011, актовий запис № 116, батьками ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_3 та ОСОБА_1 (а.с. 10).

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 12.04.2017 у справі № 712/3250/17 шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , зареєстрований 24.07.2003 у Черкаському міському відділі реєстрації актів громадського стану, актовий запис № 924 розірвано (а.с. 9).

Відповідно до повідомлення начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 № 54 від 08.09.2022, яке адресоване ОСОБА_6 , старший лейтенант ОСОБА_3 , 1970 року народження, призваний на військову службу 27.03.2022 ІНФОРМАЦІЯ_6 , 31 березня 2022 року зник безвісти при виконанні службових обов`язків (а.с. 12).

ОСОБА_3 проходив службу у військовій частині НОМЕР_1 .

У витязі із доповідної записки про результати службової перевірки зазначено, що з бойового донесення від 01.04.2022 № 11т/бд/цсз було встановлено, що 31.03.2022 в районі міста Маріуполь ОСОБА_3 переміщувався між будинками і отримав несумісне з життям кульове поранення. Службову перевірку вважати завершеною (а.с. 76).

Згідно із витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 02.05.2025 № 51 ДСК, на підставі бойового донесення від 01.04.2022 № 11т/бд/цсз, вважається таким, що зник безвісти офіцер другої служби військової частини НОМЕР_1 старший лейтенант ОСОБА_3 , з 31 березня 2022 року (а.с. 13).

Відповідно до листа ДП «Український національний центр розбудови миру» Міністерства розвитку громад та територій України від 21.05.2025 № 08-14/18932 відомості в реєстрі Національного інформаційного бюро про перебування ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в полоні відсутні. Інформація від держави-агресора через Центральне агентство з розшуку Міжнародного Комітету Червоного Хреста про ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 відсутня (а.с. 41).

Допитаний в суді першої інстанції під час судового розгляду як свідок ОСОБА_4 повідомив, що познайомився із ОСОБА_7 у м. Київ, звідки вони як добровольці були направлені до м. Маріуполь. Їх прикомандирували до військової частини НОМЕР_1 . Під час одного з бойових завдань перебували разом із ОСОБА_3 та ще одним бійцем із позивним « ІНФОРМАЦІЯ_7 » у квартирі багатоповерхового будинку. Після обстрілу танком будівлю зруйновано. ОСОБА_4 завалило уламками стіни, але він вижив. ОСОБА_3 після обстрілу подавав ознаки життя, але невдовзі помер. Свідок особисто перевірив пульс і дихання, однак констатував їх відсутність. Свідок впевнено підтвердив загибель ОСОБА_3 за вказаних обставин.

Мотивувальна частина

Позиція Черкаського апеляційного суду

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Учасники справи про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення ОСОБА_1 та її представника адвоката Макеєва В. Ф., переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Мотиви, з яких виходить Черкаський апеляційний суд, та застосовані норми права

За приписами ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції від 10.07.2025 відповідає.

Відповідно до ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (ч. 1 ст. 293 ЦПК України).

Пунктом 3 ч. 2 ст. 293 ЦПК України установлено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою.

Відповідно до ч. 1 ст. 46 ЦК України фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, - протягом шести місяців, а за можливості вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру - протягом одного місяця після завершення роботи спеціальної комісії, утвореної внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

Статтею 47 ЦК України визначено, що правові наслідки оголошення фізичної особи померлою прирівнюються до правових наслідків, які настають у разі смерті.

У відповідності до п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» громадянин може бути оголошений в судовому порядку померлим у разі встановлення обставин, на підставі яких суд робить вірогідне припущення про смерть громадянина.

На цьому також наголошено, зокрема, у постанові Верховного Суду від 31 травня 2023 року у справі № 177/11/20.

Згідно з ч. 1 ст. 306 ЦПК України у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку.

У постановах від 26 квітня 2023 року у справі № 337/3725/22, від 29 березня 2023 року у справі № 753/8033/22 Верховний Суд дійшов висновків, що підставою для встановлення факту смерті є підтверджені доказами обставини, які свідчать про смерть громадянина в певний час і за певних обставин. Доказами, що підтверджують факт смерті особи в умовах воєнного стану або на тимчасово окупованій території України, можуть бути, зокрема: письмові докази; речові докази, у тому числі звуко- і відеозаписи; висновки експертів; копії лікарського свідоцтва/довідки про смерть; показання свідків, що можуть підтвердити ті обставини, на які посилається заявник; довідки з військкомату або від командира військової частини (у випадку загибелі військовослужбовців); заяви до правоохоронних органів про зникнення особи, в тому числі при обставинах, що загрожували їй смертю.

Вочевидь вказаний перелік доказів не є вичерпним та може бути конкретизований у кожній справі залежно від встановлених у ній обставин.

Подібні висновки висловлені у постанові Верховного Суду від 25 жовтня 2023 року справі № 607/1612/23 (провадження № 61-6323св23).

Разом із тим, суд повинен мати достатні належні та допустимі докази для встановлення обставин, на підставі яких можливо зробити вірогідне припущення про смерть громадянина. Відсутність безумовних доказів або суперечність у доказах на підтвердження обставин, що надаються заявником та/або заінтересованими особами, унеможливлює оголошення особи померлою.

Подібний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 461/424/15-ц, від 07 липня 2021 року у справі № 390/1443/19-ц, від 08.02.2024 у справі № 148/1207/22.

З матеріалів справи вбачається, що заявниця в заяві вказує, що метою оголошення померлим ОСОБА_3 є отримання свідоцтва про смерть та оформлення відповідних виплат і пільг для їх спільного з ОСОБА_3 сина.

Звертаючись до суду із заявою, представник ОСОБА_1 адвокат Макеєв В. Ф. вказував, що факт смерті ОСОБА_3 підтверджується свідченнями його побратима ОСОБА_4 .

Як вбачається з матеріалів справи суд першої інстанції в судовому засіданні допитав ОСОБА_4 в якості свідка, який повідомив, що познайомився із ОСОБА_7 у м. Київ, звідки вони як добровольці були направлені до м. Маріуполь. Їх прикомандирували до військової частини НОМЕР_1 . Під час одного з бойових завдань перебували разом із ОСОБА_3 та ще одним бійцем із позивним « ОСОБА_8 » у квартирі багатоповерхового будинку. Після обстрілу танком будівлю зруйновано. ОСОБА_3 після обстрілу подавав ознаки життя, але невдовзі помер. Свідок особисто перевірив пульс і дихання, однак констатував їх відсутність. Свідок ОСОБА_4 підтвердив загибель ОСОБА_3 за вказаних обставин.

Відповідно до матеріалів службової перевірки, які наявні в матеріалах справи, вбачається, що ОСОБА_3 в районі м. Маріуполь отримав несумісне з життям кульове поранення та відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 02.05.2025 № 51 ДСК, на підставі бойового донесення від 01.04.2022 № 11т/бд/цсз, вважається таким, що зник безвісти з 31 березня 2022 року.

За змістом ч. 2 ст. 46 ЦК України фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій. З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців.

Приписи ч. 2 ст. 46 ЦК України пов`язують оголошення фізичної особи померлою у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, а не у зв`язку з воєнним станом як таким.

За змістом ст. 1 ЗУ «Про оборону України» від 06.12.1991 № 1932-XII:

- воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень;

- бойові дії - форма застосування з`єднань, військових частин, підрозділів (інших сил і засобів) Збройних Сил України, інших складових сил оборони для вирішення бойових (спеціальних) завдань в операціях або самостійно під час відсічі збройної агресії проти України або ліквідації (нейтралізації) збройного конфлікту, виконання інших завдань із застосуванням будь-яких видів зброї (озброєння);

- воєнні дії - організоване застосування сил оборони та сил безпеки для виконання завдань з оборони України;

- район воєнних (бойових) дій - визначена рішенням Головнокомандувача Збройних Сил України частина сухопутної території України, повітряного або/та водного простору, на якій впродовж певного часу ведуться або/та можуть вестися воєнні (бойові) дії.

Частина 2 ст. 46 ЦК України послуговується категоріями «воєнні дії» і «збройний конфлікт», а не «воєнний стан». Тому немає підстав пов`язувати початок перебігу строків, зазначених у ч. 2 ст. 46 ЦК України, із введенням, припиненням або скасуванням воєнного стану в Україні.

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2024 року у справі 755/11021/22 (провадження № 14-94цс24).

У постанові від 11 грудня 2024 року у справі 755/11021/22 (провадження № 14-94цс24) Велика Палата Верховного Суду виснувала, що шість місяців, які визначені в реченні другому частини другої статті 46 ЦК України, мають відраховуватися від дня закінчення активних бойових дій на місці (на території) ймовірної загибелі фізичної особи, що дозволятиме надати правову охорону людям, які постраждали від війни та у яких у зв`язку з вірогідною смертю зниклої фізичної особи виникають певні цивільні права та правомірні інтереси, і забезпечуватиме правову справедливість.

Також не можна відраховувати шестимісячний строк, передбачений ч. 2 ст. 46 ЦК України, від дати ймовірної загибелі фізичної особи на території ведення активних бойових дій, оскільки внаслідок триваючих активних бойових дій ситуація на певній території може бути невизначеною та непередбачуваною. Зокрема, зв`язок із особою може перерватися з різних причин, особа може бути змушена змінити місце постійного проживання, перебування або потрапити в полон, що ускладнює встановлення обставин її зникнення. В умовах воєнних дій, збройного конфлікту часто бракує достовірної інформації, що унеможливлює навіть гіпотетичне визначення дати ймовірної загибелі, а відтак і об`єктивне обчислення строків для оголошення особи померлою.

Шестимісячний строк, який у цьому випадку обраховується з дня закінчення активних бойових дій, виконує функцію своєрідного запобіжника, спрямованого на захист прав та інтересів фізичної особи, яка може перебувати в невідомому місці або тимчасово не мати змоги вийти на зв`язок з різних причин, пов`язаних з обставинами воєнних дій, збройного конфлікту. Така правова гарантія запобігає передчасному оголошенню особи померлою, враховуючи, що в умовах війни можуть бути численні фактори, які заважають встановленню фактичного місця перебування людини. Цей строк забезпечує можливість з`ясування додаткових обставин або отримання нової інформації про зниклу особу, що сприяє уникненню помилкових судових рішень, які могли б призвести до негативних правових наслідків для самої особи, її родичів і суспільства загалом.

Велика Палата Верховного Суду звертала увагу, що з урахуванням конкретних обставин справи суд може розпочати відлік шестимісячного строку для оголошення особи померлою від дня настання події, яка спричинила загибель фізичної особи, у разі якщо ця подія відбулася за межами території ведення активних бойових дій, проте є наслідком воєнних дій.

У такому випадку у разі подій (наприклад, авіаударів, ракетних обстрілів, терактів, підривів на мінах, загибелі під час евакуації чи гуманітарної місії) на територіях, які формально не є зоною активних бойових дій, але мають прямий зв`язок з воєнними діями, збройним конфліктом, суд має право розпочати відлік шестимісячного строку з моменту такої події. Якщо докази, як-от: відеоматеріали, документи або показання свідків тощо, дозволяють з високим ступенем вірогідності припустити ймовірну загибель особи, зволікання у визнанні фізичної особи померлою стає невиправданим і не відповідає принципу правової визначеності.

Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих рф спочатку був затверджений наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22 грудня 2022 року № 309 із змінами і доповненнями, а тепер - наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 28 лютого 2025 року № 376.

Так, м. Маріуполь Маріупольської міської територільної громади Донецької області з 24 лютого 2022 року по 20 травня 2022 року була територією бойових дій. З 21.05.2022 м. Маріуполь належить до територій тимчасово окупованих Російською Федерацією.

ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою 08.05.2025. На момент звернення заявниці до суду з такою заявою, так і на час постановлення судом першої інстанції рішення по суті сплинув шестимісячний строк, встановлений у ч. 2 ст. 46 ЦК України, а саме, як виснувала Велика Палата Верховного Суду в постанові від 11 грудня 2024 року у справі 755/11021/22, від дня закінчення бойових дій на території м. Маріуполь Маріупольської міської територіальної громади Донецької області.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що саме з 21.05.2022 має обраховуватися початок шестимісячного строку та, на думку колегії суддів, вірно встановив, що день вірогідної смерті ОСОБА_3 слід визначити 31.03.2022.

Частиною 3 ст. 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Проаналізувавши наявні докази у справі у їх сукупності та норми права, які регулюють дані правовідносини, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що заява ОСОБА_1 підлягала задоволенню.

При цьому, задоволення заяви має для ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 , юридичне значення, оскільки необхідне для отримання соціальних гарантій, згідно із чинним законодавством України.

Отже, доводи Міністерства оборони України про те, що строк шість місяців, передбачений ч. 2 статті 46 ЦК України, має рахуватись з моменту закінчення воєнних дій, колегія суддів визнає необґрунтованими, оскільки Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11 грудня 2024 року у справі 755/11021/22 виснувала, що шість місяців, які визначені в реченні другому частини другої статті 46 ЦК України, мають відраховуватися від дня закінчення активних бойових дій на місці (на території) ймовірної загибелі фізичної особи.

Будь-яких доказів чи даних на підтвердження того, що ОСОБА_3 на час розгляду даної заяви є живим, як скаржником, так і іншими заінтересованими особами, до суду не надано.

Відтак, інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не впливають на правильність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно встановив фактичні обставини справи, надавши належну оцінку дослідженим у судовому засіданні доказам, доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду по суті вирішення даного спору і не вказують на допущення судом першої інстанції порушень норм матеріального та/або процесуального права, які б були підставою для скасування чи зміни рішення.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

У відповідності ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Таким чином, переглядаючи справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги, за наявними в справі доказами, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим, апеляційна скарга Міністерства оборони України підлягає залишенню без задоволення.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України - залишити без задоволення.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 10 липня 2025 року- залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Повний текст постанови складено 14 листопада 2025 року.

Головуючий Л. І. Василенко

Судді: О. В. Карпенко

О. М. Новіков