Справа № 364/344/25
Провадження № 2/364/227/25
03.11.2025 Володарський районний суд Київської області у складі:
головуючого судді Макаренко Л. А.,
при секретарі судового засідання Голуб А.Л.,
представника Позивача Григоренко А.О. (в режимі відеоконференції),
представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_1 ОСОБА_2 ,
представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3 ОСОБА_4 (в режимі відеоконференції),
інші учасники справи не з`явились,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду Володарського районного суду Київської області в селищі Володарка Білоцерківського району Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до приватного нотаріуса Білоцерківського районного нотаріального округу Клочка Олександра Петровича; треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_1 ; ОСОБА_3 ; ОСОБА_6 , про визнання незаконною та скасування постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії,
До Володарського районного суду Київської області 28.04.2025 надійшов зазначений позов ОСОБА_5 до приватного нотаріуса Клочка О.П., треті особи (первісно): ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , про визнання незаконною та скасування постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії, в якому Позивач просить суд: визнати незаконною та скасувати постанову названого нотаріуса від 07.04.2025 про відмову у вчиненні нотаріальної дії.
На обґрунтування заявленої позовної вимоги представник Позивача адвокат Григоренко А.О. (ордер на надання правничої допомоги від 25.04.2025 серії АІ № 1880534, т. 1, а.с. 43) у позовній заяві зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько Позивача ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; до нотаріуса (Відповідача) із заявами про прийняття спадщини після названого спадкодавця звернулись його дружина ОСОБА_8 та його діти ОСОБА_6 і ОСОБА_5 , на підставі яких Відповідачем заведено відповідну спадкову справу за № 2/2020 (номер спадкової справи у Спадковому реєстрі 65343807). За заповітом, посвідченим Відповідачем 04.09.2017, спадкодавець заповів дружині ОСОБА_8 60 % частки у заснованому ним Фермерському господарстві «Гайок» (далі ФГ «Гайок») та згаданим дітям по 20 % частки статутного (складеного) капіталу цього ФГ «Гайок» кожному; а в разі смерті ОСОБА_8 до відкриття спадщини, неприйняття спадщини або відмови її від спадщини чи усунення від права спадкування призначена їй частка (60 %) у статутному капіталі ФГ «Гайок» призначатиметься дітям в рівних частках кожному.
15.01.2020 Відповідачем призначено ОСОБА_8 управителем спадщини, про що видане відповідне свідоцтво. Проте ІНФОРМАЦІЯ_3 вона померла, Відповідачем 24.12.2024 заведено спадкову справу за № 35/2024 (номер спадкової справи у Спадковому реєстрі 73477707); із заявами про прийняття її спадщини звернулись її рідний брат ОСОБА_1 та племінник ОСОБА_3 (треті особи у справі).
Надалі 07.04.2025 у межах першої з названих спадкових справ за № 2/2020 до майна померлого ОСОБА_7 . Позивачем ( ОСОБА_5 ) було подано заяву Відповідачеві (приватному нотаріусу Клочку О.П.) про видачу свідоцтва про право на спадщину на 50 % частки у статутному капіталі ФГ «Гайок»; таку саму заяву цього ж дня подано іншим спадкоємцем ОСОБА_6 , виходячи з положень Статуту ФГ «Гайок», затвердженого за життя покійним головою цього фермерського господарства (спадкодавцем) 08.04.2019, якими визначено порядок спадкування майна засновника таким чином: дружині ОСОБА_8 60 % усього складного капіталу засновник ФГ «Гайок» та дітям ОСОБА_5 і ОСОБА_6 по 20 % кожному; після смерті дружини ОСОБА_8 їй частка (60 %) повинна передатися у спадщину тільки названим дітям засновника у рівних частках кожному; відчуження та розподіл спадкового майна дружиною засновника іншим будь-яким особам, окрім дітей засновника, не допускається.
За результатами розгляду зазначеної заяви Позивача Відповідачем винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії з видачі їй свідоцтва про право на спадщину, що мотивована: наявністю заповіту у спадковій справі № 2/2020 до майна померлого ОСОБА_7 , яким спадкодавець розподілив частки в статутному (складеному) капіталі ФГ «Гайок» іншим чином ніж зазначено в заявах спадкоємців ОСОБА_5 і ОСОБА_6 ; наявністю спадкової справи № 35/2024 до майна померлої ОСОБА_8 та спадкоємців, які прийняли спадщину після неї, а також те, що строк для прийняття спадщини в межах цієї спадкової справи, ще не закінчився; однозначністю вчинення/проведення нотаріальної та реєстраційної дії щодо змін до відомостей про юридичну особу щодо складу засновників юридичної особи.
Позивач вважає цю постанову Відповідача (нотаріуса) необґрунтованою, винесеною з порушенням законодавства та такою, що порушує право Позивача, зокрема, з огляду на те, що: ІНФОРМАЦІЯ_4 померлий батько Позивача зробив розпорядження щодо належної йому частки у статутному капіталі ФГ «Гайок» після смерті його дружини на користь його дітей; надалі 08.09.2019 було затверджено нову редакцію ФГ «Гайок», де деталізовано і підтверджено волю спадкодавця розпорядження належної йому частки на користь його дітей; висловлена воля спадкодавця в Статуті ФГ «Гайок» щодо порядку спадкування статутного капіталу названого Господарства на користь його дітей, на думку Позивача, може вважатись заповідальним розпорядженням за аналогією із заповідальним розпорядженням щодо банківського вкладу; померла дружина спадкодавця ОСОБА_8 була обізнана із затвердженою у 2019 році редакцією Статуту ФГ «Гайок» як член цього Господарства, проте за життя її не оскаржувала; крім того Позивачку після смерті батька було призначено управителем спадкового майна, вона з братом беруть активну участь у діяльності ФГ «Гайок», а ОСОБА_1 та ОСОБА_3 не мають жодного відношення до сім`ї Позивача та її брата, а тому не мають підстав для спадкування належних батькові Позивача та її брата майнових прав і майна.
Після виконання вимог частин шостої восьмої статті 187 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) ухвалою суду від 30.04.2025 відкрито провадження у зазначеній справі; вирішено питання про розгляд справи в порядку загального позовного провадження; встановлено Відповідачеві строк для подання відзиву з викладенням заперечення проти позову; призначено підготовче судове засідання на 21.05.2025, відкладене на 11.06.2025 за клопотанням представника Позивача, надалі на 24.06.2025 у зв`язку із залученням третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, а також витребуванням доказів, далі на 01.08.2025 за клопотанням представника третьої особи ОСОБА_9 , потім на 29.08.2025 через тимчасову непрацездатність судді.
Ухвалою суду від 29.08.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 23.09.2025, відкладений через першу неявку Відповідача на 14.10.2025, в судовому засіданні 14.10.2025 оголошено перерву до 03.11.2025 для підготовки до судових дебатів і для уточнення судових витрат учасників справи.
У судові засіданні з розгляду справи по суті 23.09.2025, 14.10.2025 і 03.11.2025 Позивач ОСОБА_5 не з`явилась, про дату, час і місце розгляду справи належно повідомлена, що підтверджено матеріалами справи. До суду 11.06.2025 її представником було подано заву про направлення кореспонденції на поштове відділення у селищі Володарка «до запитання»; з матеріалами справи знайомилась особисто згідно з поданою нею 19.06.2025 заявою (т. 1, а.с. 168).
Представник Позивача адвокат Григоренко А.О. у судових засіданнях 14.10.2025 і 03.11.2025 підтримав позов, просив задовольнити позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві (наведені вище). Щодо судових витрат просив відмовити у задоволенні клопотання представника Третьої особи Ковальчука Р.М. через недоведеність понесення таких, про що 03.11.2025 подав до суду відповідне письмове клопотання (т. 3, а.с. 29-32).
Відповідач у жодне судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи належно повідомлений особисто, що підтверджено його розписками (т. 2, а.с. 168, 237), про причини неявки суд не повідомляв; клопотань (заяв) про відкладення судових засідань, а так само відзиву із запереченнями проти позову суду також не подавав.
Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та залучений ухвалою суду від 11.06.2025 ОСОБА_6 у судові засідання також не з`являлись, про дату, час і місце розгляду справи належно повідомлені, що підтверджено матеріалами справи; останнім 17.06.2025 подано до суду заяву з проханням про направлення кореспонденції на поштове відділення у селищі Володарка «до запитання» (т. 1, а.с. 164).
Представник Третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_3 адвокат Ковальчук Р.М. (ордер про надання правничої допомоги від 14.05.2025 № б/н, т. 1, а.с. 105) у судових засіданнях 14.10.2025 і 03.11.2025 заперечив проти задоволення позову з підстав, викладених у його письмових поясненнях, поданих до суду 25.08.2025 (т. 2, а.с. 169-176), посилаючись, зокрема, на те, що 60 % частки статутного капіталу ФГ «Гайок», що спадкодавцем були заповідані дружині ОСОБА_8 , прийнято нею при житті, від спадщини вона не відмовлялась, а тому успадковувати корпоративні права після її смерті мають її спадкоємці ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , якими подано відповідні заяви про прийняття спадщини. Додатково, в судовому засіданні представник ОСОБА_4 звернув увагу, що на спірну спадщину на тепер претендують Позивач ОСОБА_5 , її брат ОСОБА_6 та спадкоємці ОСОБА_8 ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , а відтак між названими спадкоємцями, якими подано заяви про прийняття спадщини, є спір щодо спадкового майна. Тому просив відмовити у позові, а також просив судові витрати покласти на Позивача у розмірі 25 000 грн. згідно з орієнтовним розрахунком витрат (т. 2, а.с. 169-176) та клопотанням, поданим 29.10.2025 (т. 3, а.с. 19-28).
Представник Третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_1 адвокат Мірошниченко В.М. (ордер про надання правничої допомоги від 13.12.202, довіреність від 20.08.2025, т. 2, а.с. 178-180) у судових засіданнях 14.10.2025 і 03.11.2025 також заперечив проти задоволення позову з підстав, викладених у письмових поясненнях, поданих до суду 29.08.2025 (т. 2, а.с. 182-188) іншим представником ОСОБА_1 адвокатом Леоновим К.Ю. (ордер про надання правничої допомоги серії АІ від 18.05.2025 № 1899726, т. 1, а.с.66), посилаючись на те, що дружина спадкодавця ОСОБА_8 прийняла спадщину, вона не відмовлялась від неї; право на спадщину належить їй згідно із заповітом від 04.09.2017, щодо визнання якого недійсним Позивач 07.07.2020 зверталась із позовом до ОСОБА_8 за її життя, але вже 09.09.2020 подала заяву про залишення цього позову без розгляду. Тож Позивач освічена про зміст заповіту, їй достеменно відомо, що ОСОБА_8 не померла до моменту відкриття спадщини після ОСОБА_7 , не відмовлялась від спадщини, навпаки подала заяву про прийняття спадщини, а також не була позбавлена права на спадкування. Додатково в судовому засіданні представник Мірошниченко В.М. звернув увагу, що фактично сторона Позивача запроваджує третій, не передбачений законом вид спадкування за аналогією закону за розпорядженням спадкодавця, викладеним у статуті фермерського господарства. Проте для застосування аналогією із заповідальним розпорядженням щодо банківського вкладу, на думку представника, відсутні правові підстави, адже ці правовідносини щодо заповідального розпорядження відносно банківського вкладу стосується лише коштів фізичної особи (тобто різний суб`єктний склад). Тому просив відмовити у позові, судові витрати покласти на Позивача.
За загальним правилом частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. При цьому згідно з частиною четвертою статті 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Вирішуючи питання щодо можливості розгляду справи за відсутності Позивача та Третьої особи ОСОБА_6 , якими було подано заяви про направлення їм кореспонденції на поштове відділення «до запитання», суд виходить з того, що судові повістки, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається судом до електронного кабінету відповідного учасника справи, а в разі його відсутності разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення або кур`єром за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи, у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається, зокрема, фізичним особам, які не мають статусу підприємців, за зареєстрованою у встановленому законом порядку адресою їх місця проживання чи місця перебування відповідно до вимог статей 128-130 ЦПК України, Порядку надсилання судових повісток, повідомлень і викликів учасникам судового процесу в електронній формі, затвердженого наказом Державної судової адміністрації України від 23.01.2023 № 28.
Вручення судових повісток та, за наявності процесуальних документів, здійснюється у порядку, визначеному Правилами надання послуг поштового зв`язку, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 № 270 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 10.10.2023 № 1071 з подальшими змінами). Так, зокрема, згідно з вимогами пункту 82 названих Правил рекомендовані листи з позначкою «Судова повістка», адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою вручаються особисто адресату (одержувачу), а в разі його відсутності будь-кому з повнолітніх членів його сім`ї, який проживає разом з адресатом (одержувачем). У разі відсутності адресата (одержувача), будь-кого з повнолітніх членів його сім`ї за зазначеною на рекомендованому листі адресою працівник об`єкта поштового зв`язку інформує адресата (одержувача) за наявним номером телефону та/або вкладає до абонентської поштової скриньки повідомлення про надходження рекомендованого листа з позначкою «Судова повістка». Якщо протягом трьох робочих днів після такого інформування адресат (одержувач) не з`явився для одержання рекомендованого (реєстрованого) листа з позначкою «Судова повістка», працівник об`єкта поштового зв`язку робить позначку «адресат відсутній за зазначеною адресою» і не пізніше ніж протягом наступного робочого дня повертає такий лист до суду.
Таким чином, направлення процесуальної кореспонденції до поштового відділення «до запитання» не передбачено чинним законодавством України та суперечить встановленому законом порядку і строкам направлення/вручення судових повісток.
Також суд, беручи до уваги і враховуючи позиції Верховного Суду (стаття 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів») та Європейського суду з прав людини (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), зазначає , що згідно з практикою ЄСПЛ право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням… Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (зокрема, рішення від 28.05.1985 у справі «Ашінгдан проти Сполученого Королівства», рішення від 20.05.2010 у справі «Пелевін проти України»). У рішенні ЄСПЛ від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України» (заява № 3236/03), а так само й в інших справах ЄСПЛ наголошував, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.
З огляду на це, повторну неявку Відповідача до суду, його обізнаність про розгляд справи, а також обізнаність інших учасників справи про розгляд справи, зокрема тих, якими подані були заяви про направлення їм кореспонденції «до запитання», враховуючи одночасне існування умов, перелічених у частині першій статті 280 ЦПК України, визнавши достатніми наявні в справі матеріали для встановлення прав і взаємовідносин сторін, суд за згодою сторони Позивача, висловлено її представником у судовому засіданні 14.10.2025, вбачає за можливе розглянути справу за відсутності Відповідача у порядку заочного провадження з дотриманням встановлених законом вимог і постановити заочне рішення.
Відповідно до положень статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
В ухвалі суду від 30.04.2025 про відкриття провадження у цій справі судом роз`яснено засади цивільного судочинства, зокрема положення статті 12 ЦПК України про те, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Суд, заслухавши пояснення присутніх у судовому засіданні представника Позивача та представників Третіх осіб ОСОБА_1 і Дем`яненка С.В., розглянувши матеріали справи і оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні (стаття 89 ЦПК України), вирішуючи справу, виходить з такого.
За життя ОСОБА_7 склав заповіт, посвідчений Відповідачем приватним нотаріусом Клочком О.П. 04.09.2017, зареєстровано в реєстрі за № 486 (т. 1, а.с. 19-20; т. 2, а.с. 23-24), яким зробив такі розпорядження щодо належного йому майна:
1) щодо належного йому житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що розташований в АДРЕСА_1 , з усім без винятку майном, яке в ньому знаходиться, спадкоємцем призначено дружину ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ;
При цьому у зазначеному заповіті від 04.09.2017 спадкодавцем ОСОБА_7 встановлено умову, що у разі смерті ОСОБА_8 до відкриття спадщини, або неприйняття нею спадщини, або відмови від спадщини чи усунення її від права спадкування, спадкоємцями призначеної їй 60 % частки у статутному капіталі ФГ «Гайок» призначаються син ОСОБА_6 і дочка ОСОБА_5 у рівних частках кожному.
Разом з тим, у розділі 13 Статуту ФГ «Гайок» у редакції, затвердженій 08.04.2019, копія якого додана до позовної заяви (т. 1, а.с. 21-31), також визначено порядок спадкування майна цього фермерського господарство, належного спадкодавцеві ОСОБА_7 , що передбачає розподіл часток у статутному капіталі ідентичний тому, що передбачає наведений вище заповіт, а саме: 60 % дружині ОСОБА_8 та по 20 % дітям ОСОБА_5 і ОСОБА_5 .
Проте Статут має суттєву за змістом відмінність у викладенні умови розподілу 60 % частки у разі смерті дружини спадкодавця, а саме: після смерті дружини засновника ОСОБА_8 її частка у складеному капіталі ФГ «Гайок» (60 %) повинна передатися у спадщину тільки дітям засновника ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у рівних частках кожному; відчуження і розподіл спадкового майна фермерського господарства дружиною засновника іншим будь-яким особам, окрім названих дітей засновника, не допускається; засновник фермерського господарства має право передати своє майно (складений капітал) господарства в спадщину, у тому числі шляхом складення заповіту, посвідченого нотаріально, але при умовах викладених Статутом Господарства (пункт 13.3 Статуту).
Як вбачається з витребуваної ухвалою суду від 11.06.2025 копії спадкової справи після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 спадкодавця ОСОБА_7 за № 2/2020 (номер у Спадковому реєстрі 65343807, т. 1 а.с. 205, т. 2 а.с. 1-104) у встановлений законом шестимісячний строк 14.01.2020 до Відповідача (приватного нотаріуса Клочка О.П.) із заявами про прийняття спадщини після померлого спадкодавця ОСОБА_7 у порядку спадкування за заповітом, за законом, за заповідальним розпорядженням звернулись:
його дружина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується наявною в названій спадковій справі її заявою про прийняття спадщини від 14.01.2020 (т. 2, а.с. 2); родинний зв`язок із спадкодавцем ОСОБА_7 підтверджено наявною в спадковій справі копією свідоцтва про одруження ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , серія НОМЕР_2 , виданого повторно 25.08.2004 Відділом реєстрації актів цивільного стану Володарського районного управління юстиції Київської області, актовий запис № 01 від 14.01.1995 (т. 2, а.с. 6);
його син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , що підтверджується наявною в названій спадковій справі його заявою про прийняття спадщини від 14.01.2020 (т. 2, а.с. 7); родинний зв`язок із спадкодавцем ОСОБА_7 підтверджено наявною в спадковій справі копією свідоцтва про народження ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , батьки ОСОБА_7 та ОСОБА_11 , серія НОМЕР_3 , виданого 02.02.1979 Дніпровським ЗАГС м. Києва, актовий запис № 369 від 02.02.1979 (т. 2, а.с. 9);
його дочка ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , що підтверджується наявною в названій спадковій справі її заявою про прийняття спадщини від 14.01.2020 (т. 2, а.с. 10); родинний зв`язок із спадкодавцем ОСОБА_7 підтверджено наявною в спадковій справі копією свідоцтва про народження ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , батьки ОСОБА_7 та ОСОБА_11 , серія НОМЕР_4 , виданого 04.12.1980 Дніпровським ЗАГС м. Києва, актовий запис № 4023 від 04.12.1980 (т. 2, а.с. 13).
15.01.2020 приватним нотаріусом Клочком О.П. (Відповідачем) у межах названої вище спадкової справи № 2/2020 призначено з числа спадкоємців та одночасно члена ФГ «Гайок» Бевзу Зінаїду Іванівну управителем спадщини майновими правами названого фермерського господарства, про що видано відповідне свідоцтво, зареєстровано в реєстрі за № 17 (т. 2, а.с. 47).
16.05.2022 приватним нотаріусом Клочком О.П. (Відповідачем) у цій спадковій справі № 2/2020 ОСОБА_8 було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом спадкодавця ОСОБА_7 від 04.09.2017 відносно житлового будинку з відповідними господарськими будівлями та спорудами, що розташований в АДРЕСА_1 (т. 2, а.с. 79).
Крім того, в матеріалах спадкової справи № 2/2020 померлого ОСОБА_7 містяться копії ухвал Володарського районного суду Київської області у цивільній справі № 364/593/20 (т. 2, а.с. 48-53), з яких вбачається, що 07.07.2020 ОСОБА_5 (Позивач у цій справі) звернулась до суду з позовом про визнання недійсним заповіту, складеного 04.09.2017 батьком Позивача ОСОБА_7 . Ухвалою суду від 24.07.2020 було відкрито провадження в справі, проте ухвалою суду від 25.09.2020 позовну заяву ОСОБА_5 залишено без розгляду за її заявою. Названі ухвали суду набрали законної сили згідно з даними Єдиного державного реєстру судових рішень.
Матеріали зазначеної спадкової справи, а так само матеріали цієї судової справи не містять даних (доказів) щодо визнання недійсним згаданого вище заповіту спадкодавця ОСОБА_7 , складеного 04.09.2017. Відтак, цей заповіт на час розгляду справи є дійсним.
За життя ОСОБА_8 заповіту не складала, що вбачається з витребуваної ухвалою суду від 11.06.2025 копії спадкової справи після померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_8 за № 35/2024 (номер у Спадковому реєстрі 73477707, т. 1 а.с. 205, т. 2 а.с. 1-104).
Як видно з матеріалів спадкової справи № 35/2024 у встановлений законом шестимісячний строк до Відповідача (приватного нотаріуса Клочка О.П.) із заявами про прийняття спадщини після померлої спадкодавиці ОСОБА_8 у порядку спадкування за законом звернулись:
ІНФОРМАЦІЯ_8 її рідний брат ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 (Третя особа у цій справі), що підтверджується наявною в названій спадковій справі його заявою про прийняття спадщини від 24.12.2024 (т. 1, а.с. 208); його родинний зв`язок із спадкодавцем ОСОБА_8 підтверджено наявними в спадковій справі копією свідоцтва про народження ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , батьки ОСОБА_12 і ОСОБА_13 , серія НОМЕР_6 , виданого 14.06.1956 Шарківською сільською радою Рокитнянського району Київської області, актовий запис № 14 від 14.06.1956 (т. 1, а.с. 212) та копією свідоцтва про народження ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , батьки названі вище ОСОБА_12 і ОСОБА_13 , серія ІV ЯР № 078483, виданого 25.02.1959 Шарківською сільською радою Рокитнянського району Київської області, актовий запис № 4 від 25.02.1959 (т. 1, а.с. 213);
Інших заяв від будь-яких інших спадкоємців, зокрема, за законом матеріали спадкової справи № 35/2024 після померлої ОСОБА_8 не містять.
Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_8 , яка, як зазначалось, була призначена управителем спадщини після померлого ОСОБА_7 (майновими правами ФГ «Гайок») Позивач ОСОБА_5 04.12.2024 звернулась до приватного нотаріуса Клочка О.П. призначити її управителем цього майна, яка була задоволена нотаріусом і названого дня ОСОБА_5 видано свідоцтво (т. 2, а.с. 96).
У подальшому 07.04.2025 (до спливу шестимісячного строку для прийняття спадщини після померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_8 ) Позивач ОСОБА_5 у межах спадкової справи № 2/2020 до майна померлого ОСОБА_7 подала заяву Відповідачеві приватному нотаріусу Клочку О.П. про видачу свідоцтва про право на спадщину на 50 % частки у статутному капіталі ФГ «Гайок» (т. 2, а.с. 97). Аналогічна заява цього ж дня була подана спадкоємцем ОСОБА_6 (т. 2, а.с. 100).
Постановою приватного нотаріуса Клочка О.П. (Відповідач) від 07.04.2025 № 49/02-31 ОСОБА_5 та ОСОБА_6 було відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на 50 % частки в статутному (складеному) капіталі ФГ «Гайок», ідентифікаційний код юридичної особи 31757039, на підставі пункту 9 статті 49 Закону України «По нотаріат» в інших випадках, передбачених законом (т. 1, а.с. 38-41; т. 2, а.с. 103-104). Мотивуючи таке рішення, Відповідач в оскаржуваній постанові зазначив, що свідоцтво про право на спадщину «лише» спадкоємцям ОСОБА_5 та ОСОБА_6 «на даний час» не може бути видане, оскільки:
у спадковій справі № 2/2020 до майна померлого ОСОБА_7 наявний заповіт, за яким спадкодавець розподілив частки в статутному (складеному) капіталі ФГ «Гайок» іншим чином ніж зазначено в заявах спадкоємців ОСОБА_5 і ОСОБА_6 ;
наявна спадкова справа № 35/2024 до майна померлої ОСОБА_8 та наявні спадкоємці, які прийняли спадщину після неї, а строк для прийняття спадщини в межах цієї спадкової справи ще не закінчився;
однозначно вчиняються/проводяться нотаріальні та реєстраційні дії щодо змін до відомостей про юридичну особу щодо складу засновників юридичної особи ФГ «Гайок».
Оцінку іншим письмовим доказам (документам), наявним в матеріалах судової справи та в матеріалах зазначених вище спадкових справ, зокрема, щодо складу спадкового майна спадкоємців ОСОБА_16 і ОСОБА_8 , реєстрації цілісного майнового комплексу фермерського господарства тощо, суд не надає як таким, що не належать до предмету доказування (частини перша, друга статті 77 ЦПК України).
За визначенням статті 1216 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Відповідно до статей 1217, 1220 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; часом відкриття спадщини відповідно є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.
До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).
Згідно з приписами частин першої, другої, п`ятої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її; не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті (частина перша статті 1223 ЦК України); заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин (стаття 1235 ЦК України).
Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово; кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 ЦК України (частини перша, друга статті 1258 ЦК України).
Частиною першою статті 1269 ЦК України визначено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.
Статтею 1270 ЦК України встановлено строк у шість місяців для прийняття спадщини, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він продовжується до трьох місяців.
Відповідно до пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
Питання видачі свідоцтва про право на спадщину та винесення постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії регулюються Законом України «Про нотаріат», а також Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 (з подальшими змінами, далі Порядок № 296/5).
Так, відповідно до положень статті 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством, на ім`я всіх спадкоємців або за їх бажанням кожному з них окремо. Свідоцтво про право на спадщину видається після спливу строку для прийняття спадщини. Видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, строком не обмежена.
Нормами Порядку № 296/5 передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається на підставі заяви спадкоємців, які прийняли спадщину, після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини (пункт 4.11); при оформленні спадщини за заповітом нотаріус має надати правову оцінку заповіту, перевірити його реєстрацію у Спадковому реєстрі та чинність на момент смерті заповідача; якщо для оформлення спадщини надано кілька заповітів спадкодавця, нотаріус повинен надати їм правову оцінку, керуючись положеннями статті 1254 ЦК України (пункти 5.1, 5.2). Також пунктом 4.15 Порядку № 296/5 передбачено можливість відкладення видачі свідоцтва про право на спадщину.
З огляду на викладене суд вважає правомірною оскаржувану постанову приватного нотаріуса Клочка О.П. (Відповідач) від 07.04.2025 № 49/02-31 про відмову, зокрема, ОСОБА_5 (Позивачеві) у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом «на даний час» (тобто на час подання Позивачем заяви про видачу такого свідоцтва), враховуючи наявність іншої спадкової справи щодо спірного майна та наявні спадкоємців, які прийняли цю спадщину, а строк для прийняття спадщини в межах цієї спадкової справи не закінчився, що відповідає наведеним вище вимогам Закону України «Про нотаріат» та Порядку № 296/5.
Щодо позиції сторони Позивача про видачу свідоцтва про спадщину на підставі нової редакції статуту ФГ «Гайок», яка затверджена після складення заповіту та яка містить інше волевиявлення засновника цього фермерського господарства щодо спадкування його майна, із застосуванням аналогії із заповідальним розпорядженням щодо банківського вкладу (стаття 1228 ЦК України), суд виходить з такого.
Відповідно до положень статті 1228 ЦК України вкладник має право розпорядитися правом на вклад у банку (фінансовій установі) на випадок своєї смерті, склавши заповіт або зробивши відповідне розпорядження банку (фінансовій установі).
Згідно з частиною першою статті 8 ЦК України якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону).
Аналогічно частина дев`ята статті 10 ЦПК України передбачає застосування судом закону, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), якщо спірні відносини не врегульовані законом.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19 виснувала, що для подібності правовідносин важливо встановити критерії її визначення. Термін «подібні правовідносини» може означати як ті, що мають лише певні спільні риси з іншими, так і ті, що є тотожними з ними, тобто такими самими, як інші. Таку спільність або тотожність рис слід визначати відповідно до елементів правовідносин. Із загальної теорії права відомо, що цими елементами є їх суб`єкти, об`єкти та юридичний зміст, яким є взаємні права й обов`язки цих суб`єктів. Отже, для цілей застосування приписів процесуального закону, в яких вжитий термін «подібні правовідносини», таку подібність слід оцінювати за змістовим, суб`єктним та об`єктним критеріями. З-поміж цих критеріїв змістовий (оцінювання спірних правовідносин за характером урегульованих нормами права та договорами прав і обов`язків учасників) є основним, а два інші додатковими. Суб`єктний і об`єктний критерії матимуть значення у випадках, якщо для застосування норми права, яка поширюється на спірні правовідносини, необхідним є специфічний суб`єктний склад саме цих правовідносин (як-от участь банку або іншої фінансової установи) та/чи їх специфічний об`єкт.
З огляду на це та специфічний суб`єктний склад правовідносин, передбачених у статті 1228 ЦК України (банк або фінансова установа), суд не вбачає підстав для встановлення подібності правовідносин із спадкуванням за заповітом.
Крім того, підстави для застосування у даному випадку аналогії закону відсутні і з огляду на те, що спірні правовідносини не є такими, що не врегульовані законом.
Так, правові, економічні та соціальні засади створення та діяльності фермерських господарств визначені спеціальним законом Законом України «Про фермерське господарство».
Відповідно до частини першої статті 23 названого Закону успадкування фермерського господарства (цілісного майнового комплексу або його частини) здійснюється відповідно до закону. А частиною другою цієї статті Закону визначено особливості спадкування фермерського господарства двома або більше спадкоємцями (земельна ділянка поділу не підлягає, якщо в результаті її поділу утвориться хоча б одна земельна ділянка менше мінімального розміру, встановленого для даного регіону).
У зв`язку з цим слід додатково звернути увагу на те, що статут, зокрема, фермерського господарства, господарського товариства не може суперечити вимогам закону (зокрема, постанова Верховного Суду від 16.02.2022 у справі № 922/1122/21).
До того ж формулювання волевиявлення спадкодавця засновника ФГ «Гайок» у його статуті викладена таким чином, що порушуватиме права нового власника (спадкоємиці ОСОБА_8 ) на розпорядження цією власністю, обмежуючи її права як власника на відчуження, складення заповіту тощо, а також права її спадкоємців за законом (чи заповітом) як ймовірних майбутніх власників. Адже відповідно до статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно з приписами статті 321 ЦК України право власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 названого Кодексу.
Насамкінець суд вважає необхідним надати оцінку визначення стороною Позивача складу учасників справи, зокрема, щодо наявності підстав для пред`явлення даного позову до приватного нотаріуса як Відповідача, яким було відмовлено у видачі свідоцтва про спадщину.
Так, Верховний Суд у постанові від 19.01.2021 у справі № 227/5540/18 виснував, що нотаріус є публічною особою, якій державою надано повноваження щодо посвідчення прав і фактів, які мають юридичне значення, та вчинення інших нотаріальних цій з метою надання їм юридичної вірогідності. Вчиняючи нотаріальні дії, нотаріус діє неупереджено, він не може діяти в інтересах жодної з осіб учасника нотаріальної дії. Нотаріус не стає учасником цивільних правовідносин між цими особами, а отже, не може порушувати цивільні права, які є змістом цих відносин. Відсутня і процесуальна заінтересованість нотаріуса в предметі спору та реалізації прийнятого рішення. Тому якщо право позивача оспорюється іншими учасниками конкретних цивільних правовідносин, які вважають, що вчинення чи невчинення певної нотаріальної дії вплине на їх права та обов`язки, такий спір підлягає вирішенню саме між особою, яка безпосередньо брала участь у нотаріальному процесі, та особою, яка оспорює права, що виникають на підставі вчиненої нотаріальної дії.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2020 у справі № 438/610/14-ц зазначено, що закріплене у статті 50 Закону України «Про нотаріат» право на оскарження нотаріальної дії може бути реалізоване у тому випадку, якщо звернення з такою вимогою може привести до відновлення порушеного права або інтересу безвідносно до дослідження правомірності дій інших осіб.
Аналогічний підхід застосовано й у постанові Верховного Суду від 18.01.2023 у справі № 711/3792/21.
З огляду на це та враховуючи наявність спору щодо спірного спадкового майна між Позивачем та Третіми особами ОСОБА_1 і ОСОБА_3 , які є спадкоємцями за законом після ОСОБА_8 , як встановлено судом і наведено було вище, а також беручи до уваги наявність у провадженні Володарського районного суду Київської області іншої цивільної справи № 364/406/25 за позовом ОСОБА_5 до згаданих ОСОБА_1 і ОСОБА_3 про усунення від права на спадкування, що обговорювалось у підготовчому судовому засіданні відносно наявності підстав для зупинення даного провадження, тому суд вважає, що даний позов пред`явлений ОСОБА_5 до неналежного відповідача (нотаріуса).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 у справі № 523/9076/16-ц зроблено висновок, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.
Якщо позивач не заявляє клопотання про залучення інших співвідповідачів у справах, в яких наявна обов`язкова співучасть, тобто коли неможливо вирішити питання про обов`язки відповідача, одночасно не вирішивши питання про обов`язки особи, не залученої до участі у справі як співвідповідача, суд відмовляє у задоволенні позову (постанова Верховного Суду від 26.01.2022 у справі № 457/726/17).
Таким чином, пред`явлення позову до неналежного відповідача (неналежного складу відповідачів) є самостійною підставою для відмови в позові. Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного суду від 07.05.2025 у справі № 761/2397/21.
Зважаючи на усе викладене, суд дійшов до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову ОСОБА_5 до приватного нотаріуса Клочка О.П., треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , про визнання незаконною та скасування постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії як такого, що пред`явлена до неналежного Відповідача, та через законність, на переконання суду, оскаржуваної постанови.
Крім того, на підставі імперативних приписів частини першої, пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України з Позивача слід стягнути на користь третьої особи ОСОБА_1 судові витрати, пов`язані з витребуванням доказів згідно з ухвалою суду від 11.06.2025 та рахунком від 26.06.2025 № 1 (т. 2 а.с. 134), у розмірі 4 080,00 грн.
Вирішуючи питання щодо стягнення з Позивача на корись третьої особи ОСОБА_3 судові витрати на професійну правничу допомогу, суд виходить з такого.
Так, 29.10.2025 представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_3 ОСОБА_4 (ордер на надання правничої допомоги серії АВ № 1202462, т. 1 а.с. 61, т. 3 а.с. 22) подав до суду клопотання про стягнення з Позивача ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 витрати на правову допомогу у розмірі 25 000,00 грн., що відповідає попередньому (орієнтовному) розрахунку суми судових витрат, викладеному у його письмових поясненнях, поданих до суду 25.08.2025 (т. 2, а.с. 169-176).
На підтвердження зазначених судових витрат на професійну правничу допомогу до клопотання представником ОСОБА_4 долучено копію договору про надання правової допомоги від 14.05.2025 № б/н, укладеного між третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3 та адвокатом Ковальчуком Р.М. (т. 3 а.с. 26), а також Акт приймання-передачі наданих послуг від 27.10.2025 № 1, що підтверджує факт надання правничої (правової) допомоги адвокатом (виконання робіт, надання послуг) з детальним описом робіт (наданих послуг), витраченого часу, вартістю наданих послуг з урахуванням вартості години часу (т. 3 а.с. 27); при цьому цим актом передбачено здійснення оплати протягом 30 днів з дня його підписання. Підтвердження права Ковальчука Р.М. здійснювати адвокатську діяльність міститься в матеріалах справи (т. 1 а.с. 61). Також надано докази надсилання цього клопотання усім учасникам процесу (т. 3 а.с. 16-18, 21).
Представник Позивача ОСОБА_5 адвокат Григоренко А.О. 03.11.2025 подав до суду письмову заяву (т. 3 а.с. 29-32), в якій просив відмовити у задоволенні зазначеного клопотання представника ОСОБА_3 адвоката Ковальчука Р.М., оскільки останнім, як вказано у запереченні, не було надано доказів оплати гонорару адвоката, не надано детального опису (акту) робіт (наданих послуг), що робить неможливим застосування критерію співмірності (розумності розміру витрат).
Вирішуючи порушене питання суд виходить з того, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16).
У додатковій постанові від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц Велика Палата Верховного Суду також зазначила, що з аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. При цьому із запровадженням з 15.12.2017 змін до ЦПК України законодавцем принципово по-новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін.
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги/додатковій угоді до договору.
Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. У разі виникнення особливих за складністю доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.
Непогодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката.
Домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, у межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18).
Згідно з частинами третьою, четвертою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Верховний Суд у постанові від 06.11.2024 у справі № 547/581/21 констатував, що положення частин п`ятої, шостої статті 137 ЦПК України дає право суду, лише за клопотанням іншої сторони, тільки зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. При цьому обов`язок доведення неспівмірності таких витрат покладено на сторону, яка заявила таке клопотання, а не на суд.
За приписами статті 13 ЦПК України суд як арбітр, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, не може діяти на користь будь-якої із сторін, оскільки це не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства.
З огляду на наведене вище та враховуючи надані суду докази на підтвердження вартості професійної правничої допомоги з наведенням в Акті приймання-передачі опису наданих адвокатом послуг, беручи до уваги тривалість судового провадження, участь названого адвоката в усіх судових засіданнях, тому суд дійшов до висновку, що вимога про стягнення заявленого розміру судових витрат на правничу допомогу підлягає задоволенню.
Відтак, з Позивача на користь третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_3 слід стягнути судові витрати на правничу допомогу в розмірі 25 000,00 грн.
Відповідно до статей 1216-1218, 1222, 1223, 1233-1236, 1258, 1267-1270, 1296-1298 Цивільного кодексу України, статей 49, 50, 66-69 Закону України «Про нотаріат», статті 23 Закону України «Про фермерське господарство» та керуючись статтями 2-4, 12, 13, 133, 141, 258, 259, 263-265, 267, 268, 272, 273, 280-284, 289, 351-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд
У задоволенні позову ОСОБА_5 до приватного нотаріуса Білоцерківського районного нотаріального округу Клочка Олександра Петровича; треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_1 ; ОСОБА_3 ; ОСОБА_6 , про визнання незаконною та скасування постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії відмовити.
Стягнути з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_8 ), на користь третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_1 (адреса місця проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_9 ) судові витрати, пов`язані з витребуванням доказів, у розмірі 4 080 (чотири тисячі вісімдесят) грн. 00 коп.
Стягнути з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_8 ), на користь третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 (адреса місця проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_10 ) судові витрати на професійну правничу допомогу у загальному розмірі 25 000 (двадцять п`ять тисяч) грн. 00 коп.
Копії повного заочного рішення суду направити учасникам справи.
Заочне рішення суду може бути переглянуте Володарським районним судом Київської області за письмовою заявою Відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня проголошення цього заочного рішення; така заява про перегляд заочного рішення подається в письмовій формі та повинна відповідати вимогам статті 285 ЦПК України.
Заочне рішення суду може бути оскаржено Позивачем у загальному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, обчислюючи цей строк з дня складення повного судового рішення.
Заочне рішення суду набирає законної сили після закінчення зазначеного тридцятиденного строку, якщо протягом цього строку не було подано заяви про перегляд заочного рішення або апеляційної скарги, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Копія скороченого рішення суду (вступної та резолютивної частин) може бути видана присутнім у судовому засіданні учасникам справи за їх заявою негайно після проголошення рішення.
Повне рішення суду складено 13.11.2025.
Суддя Л. А. Макаренко