Справа № 344/9433/25
Провадження № 22-ц/4808/1496/25
Головуючий у 1 інстанції Пастернак І. А.
Суддя-доповідач Луганська
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Луганської В.М.

суддів Баркова В.М., Мальцевої Є.Є.

учасники справи

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «ЕЙС»

відповідач - ОСОБА_1 ,розглянувши в порядку спрощеного провадження (без повідомлення учасників справи відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України) справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 30 липня 2025 року, ухвалене судом у складі судді Пастернак І.А.,

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

У травні 2025 року ТОВ «Фінансова Компанія «ЕЙС» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 28.04.2024 року первісний кредитор ТОВ «Макс Кредит» та ОСОБА_1 уклали кредитний договір, відповідно до умов якого позичальнику надано грошові кошти у розмірі 8000 грн, позичальник зобов`язується сплатити кредитодавцю проценти, комісію за надання кредиту в сумі 800,00 грн, порядок сплати яких визначено умовами кредитного договору.

Кредитний договір укладений в електронному вигляді шляхом підписання кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію».

25.11.2024року між первісним кредитором та позивачем укладено договір факторингу № 25112024-МК/Ейс, відповідно до умов якого позивачеві відступлено право грошової вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором.

Відповідач належним чином не виконав свого зобов`язання щодо повернення коштів, у зв`язку з чим виникла заборгованість у розмірі 28 427,12 грн.

Позивач просив стягнути з ОСОБА_3 на користь ТОВ «ФК «ЕЙС» заборгованість за кредитним договором №00-9745721 від 28.04.2024 року в розмірі 28427, 12 грн, з яких 8000 грн заборгованість за тілом кредиту, 20 427,12 грн заборгованість за відсотками, стягнути судовий збір, а також витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7000 грн.

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 30 липня 2025 року позов ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено.

Стягнуто із ОСОБА_3 в користь ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» заборгованість за кредитним договором № 00-9745721 від 28.04.2024 року у розмірі 28427,12 грн, витрати по сплаті судового збору в розмірі 2422,40 грн, та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 4 000 грн.

Не погодившись з вказаним рішенням суду ОСОБА_3 , в інтересах якої діє Боднарчук А.М., звернулась з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Івано-Франківського міського суду від 30 липня 2025 року та ухвалити нове рішення, яким частково задовольнити позов. Стягнути з ОСОБА_3 на користь ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» заборгованість за договором кредитної лінії №00-9745721 від 28.04.2024 року у сумі 16000,00 грн, з яких заборгованість за тілом кредиту 8000,00 грн, заборгованість за відсотками 8000,00 грн, витрати на професійну правничу допомогу у сумі 2000,00 грн.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що судом першої інстанції залишено поза увагою те, щокредитний договір було укладено сторонами 28.04.2024 року, а тому мають бути застосовані норми законодавства, чинні на дату його укладення.

Відповідно до ч.5 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%. Вказана норма була введена в дію Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22.11.2023 № 498-IX та набрала чинності 24.12.2023 року.

Вказує, що судом неправильно застосовано пункт 17 Прикінцевих і перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» перехідний період у 240 днів із дозволеною ставкою: 120 днів 2,5%, 120 днів 1,5%, поширюється лише на договори, укладені до набрання Законом чинності, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання Законом чинності. Про це зазначено у ч.2 розділу II Прикінцевих і перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг». Кредитний договір укладено 28.04.2024 року, після внесення змін до Закону України «Про споживче кредитування», а тому умова договору щодо встановлення денної процентної ставки на рівні 1,5% є нікчемною, в силу положень ч. 5 ст. 8 та ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Щодо ж до розміру заявлених до стягнення з відповідача процентів, звертає увагу суду на те, що відповідно до пункту 5 частини 3 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації у разі невиконання ним зобов`язань за договором.

Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого позивачем, відповідачкою частково погашено заборгованість, у зв`язку з чим сума заборгованості за основним зобов`язанням має складати 7200 грн, а не 8000 грн, як про це вказує суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні.

Посилається на те, що положення п. 1.6. Договору № 00-9745721 від 28.04.2024 про сплату комісії за надання кредиту є нікчемними в силу ст.228 ЦК України, а тому нарахована комісія в розмірі 800,00 грн не може бути включена у вартість кредиту.

Вважає завищеними витрати на професійну правничу допомогу, заявлені позивачем.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Фінансова Компанія «Ейс» зазначило, що відповідно до ч.5 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%, тому враховуючи часткове внесення відповідачкою коштів на погашення кредитної заборгованості загальна сума заборгованості має складати 21 753,60 грн (8 000,00 грн за тілом кредиту, 13 753,60 грн відсотків за користування кредитом). У зв`язку з чим позивач подає заяву про зменшення розміру позовних вимог.

При укладенні кредитного договору № 00-9745721 від 28.04.2024 року позичальник погодився з умовами, визначеними в пункту 1.5 цього договору, та зобов`язався сплатити кредитодавцю одноразово комісію у розмірі 10,00% від суми кредиту, а тому вимоги щодо комісії є обґрунтованими.

Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Отже, розгляд цивільної справи з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім справ зазначених в ч. 4 ст. 274 ЦПК України, у суді апеляційної інстанції у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи є загальним правилом, визначеним у ЦПК України.

Із матеріалів справи вбачається, що ціна позову в даній справі становить 28427,12 грн і є менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тому справа відноситься до категорії малозначної справи в силу вимог закону.

Згідно ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час та місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи.

Інформація про призначення даної справи до розгляду у апеляційному суді без повідомлення учасників справи завчасно розміщена на офіційному вебпорталі судової влади України.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Задовольняючи позовні вимоги ТОВ «ФК «Ейс», суд виходив з того, що 28.04.2024 року між ТОВ «Фінансова компанія «Макс Кредит» та ОСОБА_3 укладено договір про споживчий кредит №121685, відповідно до умов якого товариство надало відповідачу грошові кошти у розмірі 8000, 00 грн, а відповідач зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом в порядку та строки, визначені договором. Кредитний договір укладений у електронній формі.

ТОВ «ФК «Ейс» набуло право вимоги до ОСОБА_3 за укладеним кредитним договором у загальній сумі 28427, 12 грн, з яких заборгованість за тілом кредиту 8000 грн; заборгованість за процентами 20 427,12 грн.

Щодо вимоги про стягнення відсотків за користування кредитом суд першої інстанції з урахуванням положень пункту 17 розділу IV Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», дійшов висновку , що заборгованість за процентами складає 20427, 12 грн.

Також суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу та стягнення з відповідачки на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 4000 грн.

Переглядаючи справу, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, 28.04.2024 року між ТОВ «Макс Кредит» та ОСОБА_3 укладено договір кредитної лінії №00-9745721, який підписаний електронним підписом позичальника шляхом використання одноразового ідентифікатора 40053.

Відповідно до пунктів 1.2 кредитного договору сума кредитного ліміту складає 8000,00 грн.

Строк кредитування складає 360 календарних днів; дата остаточного повернення кредиту 23квітня 2025 року ( п.1.3 договору).

Відповідно до пункту 1.5 кредитного договору стандартна процента ставка складає 1,47% від суми кредиту за кожний день користування кредитом, застосовується у межах строку дії кредитної лінії, зазначеного в пункті 1.3. цього договору (за виключенням строку кредитування, коли позичальник має право на використання зниженої процентної ставки). Знижена процентна ставка становить 1 % від суми кредиту за кожен день користування кредитом, надається позичальнику в якості заохочення та діє виключно за умови сплати процентів не пізніше наступного дня за першою Періодичною датою оплати процентів, визначеною пункті 1.3.1. цього Договору. Знижена процентна ставка застосовується виключно протягом 15 днів користування кредитом поспіль, починаючи з першого дня користування Кредитом (дати видачі кредиту) протягом Строку кредитування, зазначеного в пункті 1.3. цього Договору.

Згідно пункту 1.6. кредитного договору кредитодавець одноразово нараховує комісію за надання кредиту у розмірі 10,00% від суми кредиту, що складає 800,00 грн, яку позичальник зобов`язаний сплатити на умовах, визначених пунктом 3.4 цього договору.

Детальні терміни повернення кредиту та сплати процентів, визначені в графіку платежів, що є додатком №1 до цього договору.

Відповідно до довідки про ідентифікацію підтверджено, що клієнт ОСОБА_3 ідентифікований ТОВ «Макс Кредит».

Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором №00-9745721 від 28.04.2024 заборгованість ОСОБА_3 станом на 25 листопада 2024 року за тілом кредиту складає 7200,00 грн, заборгованість за процентами становить 20 427,12 грн,

Відповідно до договору факторингу №25112024-МК/Ейс від 25.11.2024 року укладеного між ТОВ ФК «ЕЙС» та ТОВ «Макс Кредит» та Реєстру боржників до вказаного договору факторингу до позивача перейшло право вимоги за кредитним договором №00-9745721 від 28.04.2024 року у загальній сумі за тілом та відсотками 28 427,12 грн, з яких 8000 грн тіло кредиту, 20427,12 грн заборгованість за відсотками, та 3200 штрафні санкції.

Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч.2 ст.15 ЦК України).

Так, за ст.11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Договір, в тому числі і договір кредиту, є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).

Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Законом України «Про електронну комерцію» передбачено порядок укладення договорів в мережі, процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.

Так, електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у Постанові від 23 березня 2020 року по справі № 404/502/18, відповідно до якого: будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).

Отже, кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

У справі, яка переглядається, встановлено, що 28 квітня 2024 року між ТОВ «Макс Кредит» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір №00-9745721 в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на веб-сайті в мережі інтернет та підписання кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Ця обставина не заперечується відповідачем.

Згідно умов кредитного договору відповідач отримав кредит у розмірі 8000 грн, строком на 360 днів, з стандартною процентною ставкою 1, 47% в день.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач набув право вимоги за кредитним договором №00-9745721.

Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором №00-9745721 від 28.04.2024 заборгованість ОСОБА_3 станом на 25 листопада 2024 року за тілом кредиту складає 7200,00 грн, заборгованість за процентами становить 20 427,12 грн.

Суд першої інстанції не перевірив розрахунок заборгованості, який було надано позивачем та не звернув увагу, що відповідачкою було здійснено часткові платежі на погашення заборгованості.

Як вбачається з розрахунку заборгованості 16 травня 2025 року ОСОБА_3 внесла чергову суму коштів згідно графіку платежів до кредитного договору в розмірі 1270,4 грн, чим погасила проценти за користування кредитними коштами на день сплати в розмірі 470,40 грн та тіло кредиту у розмірі 800 грн.

З урахуванням викладеного, заборгованість за основною сумою (тілом кредиту), яка підлягає стягненню з відповідачки складає 7200, 00 грн.

Щодо стягнення відсотків за користування кредитом, колегія суддів зазначає наступне.

За умовами кредитного договору, стандартна процентна ставка складає 1,47 % від суми кредиту за кожен день користування кредитом, застосовується в межах строк дії кредитної лінії, зазначеного в п.1.3 цього договору (за виключенням строку кредитування, коли позичальник має право на використання зниженої процентної ставки).

Знижена процента ставка становить 1% від суми кредиту за кожен день користування кредитом, надається позичальнику в якості заохочення та діє виключно за умови сплати процентів не пізніше наступного дня за першою періодичною датою оплати процентів, визначеною в п.1.3.1. цього Договору.

З розрахунку заборгованості вбачається, що первісний кредитор нараховував відсотки у розмірі 1% до 13.05.2024 року. Після внесення платежу 16.05.2024 року відповідачкою у розмірі 1270, 40 грн кредитором нараховувалися відсотки у розмірі 1, 47% в день.

Відповідно до частини 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Договір про споживчий кредит, укладений з порушенням вимог частини першої цієї статті, є нікчемним.

Стаття 8 Закону України «Про споживче кредитування», якою передбачено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %, була доповнена частиною п`ятою згідно із Законом № 3498-IX від 22.11.2023 року..

Закон України від 22 листопада 2023 року № 3498-ХІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» набрав чинності 24 грудня 2023 року.

Пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %.

Перехідні положення законопроекту застосовуються, у разі якщо потрібно врегулювати відносини, пов`язані з переходом від існуючого правового регулювання до бажаного, того, яке має запроваджуватися з прийняттям нового закону. При цьому перехідні положення повинні узгоджуватися з приписами прикінцевих положень, що стосуються особливостей набрання чинності законом чи окремими його нормами. Норми тимчасового та локального характеру, якщо вони присутні в законі, також включаються до перехідних положень законопроекту.

Частиною 2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що дія пункту 5 розділу І цього Закону (яким, зокрема, доповнено пунктом 17 розділ IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування») поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.

Це узгоджуються із абзацом 2 частини 1 статті 39 Закону України «Про правотворчу діяльність» (нормативно-правовими актами, що застосовувалися до набрання чинності прийнятим (виданим) нормативно-правовим актом, встановлювався інший порядок регулювання відповідних суспільних відносин).

Частиною 2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що дія пункту 5 розділу І цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.

Договір кредитної лінії № 00-9745721 був укладений 28 квітня 2024 року, тобто, після внесення змін до Закону України «Про споживче кредитування», а тому строк дії пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону «Про споживче кредитування» не поширюється на вказаний кредитний договір.

Суд першої інстанції помилкового застосував до даних правовідносинпункт 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» та не перевірив розрахунок заборгованості по процентам відповідно до вимог ст.8 Закону України «Про споживче кредитування». В цій частині доводи апеляційної скарги є слушними.

Згідно з ч. 1 статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

У частинах першій та другій статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Таким чином, п. 1.5.1 Договору кредитної лінії № 00-9745721 від 28.04.2024 року укладеного між сторонами, щодо встановлення денної процентної ставки у розмірах 1,47 % з врахуванням положень ч. 5 ст.12, ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» є нікчемною.

Як вбачається із розрахунку заборгованості наданим ТОВ «Макс кредит» відповідачка 11.05.2024 року сплатила суму в розмірі 1120,00 грн.

У відзиві на апеляційну скаргу, позивач зазначив, що вказаною сумою було погашено заборгованість за процентами, ця обставина не заперечується відповідачкою.

16.05.2024 року відповідачка сплатила 1270, 40 грн, з якої частина в сумі 470, 40 грн зараховано на погашення заборгованості за відсотками, а решта суми 800,00 грн в рахунок погашення тіла кредиту.

Як зазначалося вище, станом на 16.05.2024 року заборгованість основної суми кредиту складає 7200, 00 грн.

Таким чином, заборгованість відповідача по несплачених відсотках за договором кредитної лінії № 00-9745721, укладеного 28 квітня 2024 року, становить 13824, 00 грн (72 грн *192 дн за період з 17.05.2024 по 25.11.2024).

Щодо посилання скаржника стосовно процентної ставки у розмірі 9917, 33 %, яка передбачена паспортом споживчого кредитування, несправедливого розміру відсотків у розумінні ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», зменшення розміру відсотків до 8000, 00 грн, та застосування правової позиції викладеної Верховним Судом у постанові від 12 лютого 2025 року у справі №679/1103/23, колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається із матеріалів справи між ТОВ «Макс Кредит» та ОСОБА_3 було укладено паспорт споживчого кредиту, згідно якого реальна річна процентна ставка, відсотків річних складає 9917, 33%. Інформація яка міститися у паспорті споживчого кредиту є актуальною до 01 травня 2024 року.

Колегія суддів звертає увагу, що Паспорт споживчого кредиту від 28.04.2024 року не може бути прийнято до уваги, оскільки зі змісту цього паспорту вбачається, що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому Паспорті споживчого кредиту, та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів тощо. У розділі 4 вказаного Паспорту зазначено, що реальна річна процентна ставка обчислена на основі припущення, що процентна ставка та інші платежі за послуги кредитодавця залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит. Крім того, в розділі 7 вказаного Паспорту зазначено, що наведена у ньому інформація зберігає чинність та є актуальною до 01 травня 2024 року. Отже, зазначений Паспорт споживчого кредиту містить узагальнену інформацію про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту та передує укладенню кредитного договору з позичальником.

Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту та його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки у паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту. Зазначене відповідає правовим висновкам Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, викладеним у постанові від 23 травня 2022 року в справі №393/126/20.

З урахуванням викладеного, паспорт споживчого кредиту від 28.04.2024 року не є підтвердженням факту укладання між сторонами кредитного договору та його істотних умов, а тому посилання скаржника на несправедливі умови відсотків, які встановлені у паспорті споживчого кредиту не заслуговують на увагу.

Істотні умови кредитування первісний кредитодавцець та відповідач визначили у договорі кредитної лінії №00-97457221 від 28.04.2024 року та пунктом 1.5.1 визначили стандартну процентну ставку 1, 47% за кожний день. Як зазначалося вище, умови кредитного договору в цій частині не відповідають ст.8 Закону України «Про споживче кредитування», та підлягають перерахуванню відповідно до ч.5 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування».

Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Закон України «Про споживче кредитування» визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері.

Колегія суддів вважає, що до даних правовідносин підлягає застосуванню спеціальний закон, який визначає засади споживчого кредитування, а саме Закон України «Про споживче кредитування». Колегія суддів не враховує у даній справі правовий висновок, який викладено у постанові Верховного Суду від 12 лютого2025 року у справі №679/1103/23, оскільки у даній постанові зроблено висновок про застосування п.5 ч.3 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» до правовідносин, які склалися між кредитодавцем та позичальником до набрання чинності Законом України від 22 листопада 2023 року № 3498-ХІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», а тому відсутні підстави для зменшення розміру відсотків.

Колегія суддів не дає оцінки правомірності нарахування комісії по кредитному договору, оскільки як вбачається із тексту позовної заяви, позивач не заявляв вимог про стягнення комісії і це не було предметом судового розгляду.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі статтею 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки, суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи, неправильно застосував норми матеріального права, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_3 слід задовольнити частково, рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 30 липня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги ТОВ «Фінансова Компанія «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова Компанія «ЕЙС» заборгованість за кредитним договором № 00-9745721 від 28.04.2024 року у розмірі 21024 грн, з яких заборгованість за тілом кредиту 7200 грн, заборгованість за відсотками 13824 грн.

Частиною першою статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Колегія суддів вважає, що є підстави для перерозподілу судових витрат пропорційно розміру задоволених вимог.

За подання позовної заяви позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2422,40 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №11889 від 26.05.2025 (а.с.58),

При зверненні з апеляційною скаргою відповідачкою сплачено судовий збір у розмірі 3633,60 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №1.314445943.1 від 18.09.2025 року ( а.с. 111).

Позов ТОВ «Фінансова компанія ТОВ «ЕЙС» задоволено судом на 73,9 %, то із відповідачки на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору пропорційно задоволеним позовним вимогам у сумі що становить 1790,15 грн (73, 9 % від 2422,40 грн).

З ТОВ «Фінансова компанія ТОВ «ЕЙС» на користь ОСОБА_3 підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору, понесені останньою при зверненні до суду з апеляційною скаргою 948,36 грн (26,1% від 3633,6 грн).

Згідно з ч.10 ст.141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Враховуючи положення ч.10 ст.141 ЦПК України, остаточно підлягають стягненню з ОСОБА_3 на користь ТОВ «ЕЙС» різниця суми судового збору в сумі 841, 79 грн.

Щодо витрат на правничу допомогу колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до частин першої-третьої статті 137ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірними із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4ст. 137 ЦПК України).

З аналізу частини третьої статті 141ЦПК України можна виокремити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи (висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2022 року у справі № 357/380/20, провадження № 14-20цс22).

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5ст. 137 ЦПК України).

Отже, в силу приписів наведених вище норм для вирішення питання про розподіл судових витрат суд має враховувати складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір(позиція викладена Верховним Судом у додаткових постановах від 20.05.2019 у справі №916/2102/17, від 25.06.2019 у справі №909/371/18, у постановах від 05.06.2019 у справі №922/928/18, від 30.07.2019 у справі №911/739/15 та від 01.08.2019 у справі №915/237/18).

В позовній заяві позивач просив стягнути з відповідачки витрати на оплату послуг з професійної правничої допомоги адвоката у розмірі 7000 грн.

До позовної заяви позивачем додано копію договору про надання правничої допомоги № 07/04/2025 від 07 квітня 2025 року, протокол погодження вартості послуг до договору про надання правничої допомоги №07/04/25-02 від 07.04.2025 року, додаткову угоду №30 до договору про надання правничої допомоги №07/04/25-02 від 07.04.2025 року від 07.04.2025 року, акт прийому-передачі наданих послуг від 15.05.2025 року,

З акту прийому-передачі наданих послуг згідно договору № 07/04/25-02 від 07.04.2025 вбачається, що відповідно до умов договору адвокат надав наступні послуги: складання позовної заяви - вартість послуги 5000 грн, вивчення матеріалів цивільної справи - 1000 грн, складання адвокатського запиту щодо отримання інформації - 1000 грн.

Матеріалами справи підтверджується обсяг наданих адвокатом правничих послуг по справі.

До суду першої інстанції відповідачкою було подано заперечення щодо співмірності витрат на правничу допомогу, понесених позивачем, пославшись на неспівмірність вартості виконаних робіт з огляду на малозначність справи.

Надавши оцінку доказам щодо понесених витрат позивачем на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції, врахувавши заперечення відповідачки, складність справи, а також необхідність дотримання критерію розумності та справедливості, колегія суддів приходить до висновку про зменшення витрат на правничу допомогу, які підлягають стягненню на користь відповідачки до 3000,00 грн.

З урахуванням принципу пропорційності з ОСОБА_3 підлягають стягненню на користь ТОВ «ФК «ЕЙС» витрати на правничу допомогу в розмірі 2217 грн (73,9% від 3000 грн).

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє Боднарчук Андрій Богданович, задовольнити частково.

Рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 30 липня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «ЕЙС», , місце знаходження м. Київ, Харківське шосе, буд.19, офіс 2005 заборгованість за кредитним договором № 00-9745721 від 28.04.2024 року у розмірі 21024 грн, з яких заборгованість за тілом кредиту - 7200 грн, заборгованість за відсотками -13824 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «ЕЙС» судові витрати по сплаті судового збору в суді першої інстанції та апеляційної інстанції у розмірі 841,79 грн та витрати на правничу допомогу в суді першої інстанції у розмірі 2217 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 11 листопада 2025 року.

Головуючий В.М. Луганська

Судді: В.М.Барков

Є.Є. Мальцева