№ 2/183/2432/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 листопада 2025 року Самарівський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючої судді Сороки О.В.,

секретаря судових засідань Григорьєвої В.С.,

розглянувши, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділ у натурі частки із нерухомого майна що перебуває у спільній частковій власності, припинення права спільної часткової власності, визнання права власності,

за участю:

представника позивача адвоката Кузя О.М., -

в с т а н о в и в:

У грудні 2024 року ОСОБА_1 , через свого представника адвоката Кузя О.М., звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просив:

- виділити ОСОБА_1 частину земельної ділянки, площею 2,8150 га, із земельної ділянки кадастровий номер :02:016:0096, загальною площею 5,6300 га, що розташована на території Попасненської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, та визнати за ним право власності на земельну ділянку, що утворилася у результаті її розподілу площею 2,8150 га;

- припинити права спільної часткової власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на земельну ділянку загальною площею 5,630 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :02:016:0096, загальною площею 5,6300 га, що розташована на території Попасненської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначає, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 18.09.2021 року, виданого приватним нотаріусом Новомосковського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Шевченко Г.В., він є власником частини земельної ділянки кадастровий номер :02:016:0096, загальною площею 5,6300 га, що розташована на території Попасненської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Інша 1/2 частина зазначеної земельної ділянки перейшла у власність ОСОБА_2 , однак останній не отримав своє свідоцтво про право на спадщину.

Враховуючи те, що домовленість щодо виділу в натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності, сторонами до теперішнього часу не досягнуто, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав, у відповідності до норм чинного законодавства.

У відзиві на позов відповідач просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на те, що ним тільки здійснюються необхідні дії, пов`язані зі вступом у спадщину, а тому вважає, що позивач передчасно звернувся до суду з цим позовом, позов, на його думку, пред`явлено до неналежної особи (а.с. 40-41).

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 05 лютого 2025 року відкрито провадження, справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження (а.с.27).

Ухвалою суду від 05 серпня 2025 року витребувано докази по справі за клопотанням представника позивача (а.с. 56).

Ухвалою суду від 18 вересня 2025 року закінчено підготовче судове провадження та призначено справу до розгляду у загальному порядку з дослідженням доказів (а.с.90).

Позиція сторін в судовому засіданні.

Представник позивача Кузь О.М. позовні вимоги підтримав, просив задовольни їх в повному обсязі, просив визнати за позивачем право власності на земельну ділянку, що позначена експертом зеленим кольором, і межує із земельною ділянкою ОСОБА_4 .

Відповідач в судове засідання не з`явився та не повідомив про причини своєї неявки, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, заяви про розгляд справи у його відсутності не подав.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши подані докази дійшов до наступного висновку.

Вивчивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд встановив таке.

Правовий режим спільної власності визначається нормами Цивільного кодексу України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування і розпорядження спільною власністю здійснюється за згодою всіх її власників, а за відсутності згоди спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток, співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права.

Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України власнику майна належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь - які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Відповідно до ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Згідно зі ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Співвласникам, як і кожному окремому власнику речі, належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, що належить їм на праві спільної часткової власності.

Отже, право спільної часткової власності - це право двох і більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися, розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле.

Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно в цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними процентами від цілого чи у дробовому вираженні.

Відповідно до ст.ст. 358, 364 ЦК України кожен із співвласників спільної власності має право на виділ у натурі частки, що є у спільній власності.

Відповідно до ч. 3 ст. 364 ЦК України у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

Співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Частинами 4, 5 статті 89 Земельного кодексу України передбачено, що співвласники земельної ділянки, яка перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ, або виділ, або виділення з неї окремої частки. Поділ земельної ділянки , яка є у спільній сумісній власності з виділенням частки співвласника може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом.

Відповідні роз`яснення містить положення п. 5 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22 грудня 1995 року №20.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 18.09.2021 року, виданого приватним нотаріусом Новомосковського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Шевченко Г.В., позивач є власником частини земельної ділянки кадастровий номер :02:016:0096, загальною площею 5,6300 га, що розташована на території Попасненської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 23).

Матеріали спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_3 , містять відомості про прийняття відповідачем ОСОБА_2 спадщини за заповітом у виді земельної ділянки кадастровий номер :02:016:0096, загальною площею 5,6300 га, що розташована на території Попасненської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, даних про видачу свідоцтва про право на спадщину на його ім`я на момент розгляду справи, матеріли справи не містять (а.с. 59-81).

У постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1443цс16 сформульовано висновок про те, що визначальним для виділу частки або поділу нерухомого майна в натурі, яке перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування майном, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу майна відповідно до часток співвласників. Якщо в результаті поділу (виділу) співвласнику передається частина нерухомого майна, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на це майно.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 травня 2021 року у справі N 501/2148/17 (провадження N 61-22087св19) зроблено висновок, що "відповідно до статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними.

У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Виходячи з аналізу змісту наведених норм права, поняття "поділ" та "виділ" не є тотожними. При поділі майно, що знаходиться в спільній частковій власності, поділяється між усіма співвласниками, і правовідносини спільної часткової власності припиняються. При виділі частки правовідносини спільної часткової власності, як правило, зберігаються, а припиняються лише для співвласника, частка якого виділяється. Винятком з цього правила є ситуація, коли майно належить на праві спільної часткової власності двом співвласникам, - тоді має місце поділ спільного майна. Тобто, поділ спільного майна відрізняється від виділу частки співвласника або припинення його права на частку в спільному майні однією суттєвою ознакою - у разі поділу майна право спільної часткової власності на нього припиняється".

Таким чином, на відміну від поділу спільної часткової власності, за якого власність припиняється для всіх її учасників, у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна право спільної часткової власності на це майно припиняється лише для того співвласника, частка якого виділяється із спільної власності. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

У частині першій статті 86 ЗК України передбачено, що земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність).

Відповідно до частин першої, третьої статті 88 ЗК України володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки із складу земельної ділянки як окремо, так і разом з іншими учасниками, які вимагають виділення, а у разі неможливості виділення частки - вимагати відповідної компенсації.

Для виділу частки із спільного нерухомого майна повинна бути технічна можливість. Насамперед це означає, що частка яка виділяється повинна бути реально окремим об`єктом нерухомого майна. При цьому частка яка залишається у іншого власника (власників) має також бути окремим об`єктом нерухомого майна в розумінні ст. 181 ЦК України. Тобто, з певної точки зору, при будь-якому виділі частки з нерухомості, завжди відбувається поділ цієї нерухомості на два самостійних об`єкта.

Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права щодо спільного майна пропорційно своєї частки в ньому, то здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), суд повинен передати співвласнику частину нерухомого майна, яке відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо, без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню майна.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з висновком земельно-технічного дослідження № 73 від 18 жовтня 2024 року, проведеного судовим експертом Федоровим Д.Ф., на замовлення позивача, існує технічна можливість виділення позивачеві спірної земельної ділянки в окремий об`єкт нерухомого майна. Експертом було запропоновано один варіант розподілу земельної ділянки площею 5,630 га, кадастровий номер :02:016:0096, який визначено відповідно до вимог будівельно-технічних норм наступним чином:

-перший співвласник: по КЛ - 571,15 м по незабудованій земельній ділянці, по ЛД по кадастровій межі з :02:016:0102, по ДГ по кадастровій межі з :02:016:0094, по ГК по кадастровій межі з :02:017:0001, визначений зеленим кольором у відповідному додатку, площею 2,8150;

-другий співвласник: по КЛ - КЛ 571,15 м по незабудованій земельній ділянці, по ЛЕ по кадастровій межі з :02:016:0102, по ЛЕ по кадастровій межі :02:016:0102, по АЕ по кадастровій межі з :02:016:0103, по АБ по кадастровій межі з з :02:016:0097, по БВ по кадастровій межі з :02:017:0098, по ГК по кадастровій межі з :02:017:0001, визначений зеленим жовтим кольором у відповідному додатку, площею 2,8150 (а.с.93-108).

З експертного дослідження слідує, що в результаті виділення позивачам часток в натурі, частка відповідача в праві власності не зменшується та не змінюється порядок користування нею.

Позивачем у позові запропонований єдиний варіант розподілу земельної ділянки за кадастровим номером :02:016:0096, він просить виділити йому в натурі земельну ділянку площею 2,8150 га, визначений в експертному дослідженні зеленим кольором.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст.16 ЦК України одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права, що в рівній мірі означає як наявність права, так і його відсутність або й відсутність обов`язків.

Запропонований представником позивача та позивачем варіант поділу земельної ділянки відповідає розміру часток кожного співвласника у нерухомому майні.

За таких обставини, суд вважає, що позов слід задовольнити, виділити ОСОБА_1 в натурі частку в розмірі частини із спільної часткової власності його та ОСОБА_2 , частину земельної ділянки, кадастровий номер :02:016:0096, загальною площею 5,6300 га, яка розташована на території Губиниської селищної ради (колишньої Попасненської сільської ради) Самарівського району Дніпропетровської області згідно схеми-плану земельної ділянки. Припинити права спільної часткової власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на земельну ділянку загальною площею 5,630 га на вищевказану земельну ділянку та визнати право власності на цю частину земельної ділянки за позивачем.

Судові витрати слід розподілити відповідно до ст. 141 ЦПК України.

На підставі викладеного, відповідно до ст. 364 ЦК України, ст.ст. 4, 12, 13, 76-83, 141, 223, 247, 259, 263, 264, 265, 280-285 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділ у натурі частки із нерухомого майна що перебуває у спільній частковій власності, припинення права спільної часткової власності, визнання права власності, - задовольнити.

Виділити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) в натурі частку в розмірі 1/2 частини земельної ділянки, кадастровий номер :02:016:0096, загальною площею 5,6300 га, яка розташована на території Губиниської селищної ради (колишньої Попасненської сільської ради) Самарівського району Дніпропетровської області, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, а саме: виділити земельну ділянку загальною площею 2,8150 га (в тому числі по КЛ - 571,15 м по незабудованій земельній ділянці, по ЛД по кадастровій межі з :02:016:0102, по ДГ по кадастровій межі з :02:016:0094, по ГК по кадастровій межі з :02:017:0001, визначений зеленим кольором у відповідному додатку, до висновку експерта № 73 від 18.10.2024 року, та визнати за ним право власності на земельну ділянку, що утворилася у результаті розподілу.

Припинити права спільної часткової власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на земельну ділянку з кадастровим номером:02:016:0096, загальною площею 5,6300 га, яка розташована на території Губиниської селищної ради (колишньої Попасненської сільської ради) Самарівського району Дніпропетровської області.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 2082 гривні 93 копійки (дві тисячі вісімдесят дві гривні 93 копійки).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України

Позивач: ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

.

Суддя Сорока О.В.