Тернівський районний суд міста Кривого Рогу
Дніпропетровської області
справа № 215/1425/25
номер провадження 2/215/1488/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2025 року Тернівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області

у складі:

головуючого судді - Дудікова А.В.

при секретарі - Окуневич І.П.

згідно з вимогами ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксації судового засідання технічними засобами, розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області цивільну справу № 215/1425/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановив

Описова частина

У березні 2025 року через систему «Електронний суд» ТОВ «Споживчий центр» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Свої позовні вимоги представник позивача обґрунтовував тим, що 27.07.2024 між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір № 27.07.2024-100000049. Відповідно до умов договору позичальнику надано кредит у розмірі 11 000 грн, строком на 98 днів. Процентна ставка - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1,49% за 1 день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит. За цим договором кредитодавець зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти, комісію.

Позивач свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі. ОСОБА_1 свої зобов`язання за Договором належним чином не виконував, у зв`язку з чим станом на 01.11.2024 утворилася заборгованість у розмірі 32 560 грн, що складається із: заборгованості по тілу кредиту - 11 000 грн, заборгованість по процентам - 13 860 грн, комісії - 2 200 грн, неустойки - 5 500 грн, чим порушено права та інтереси ТОВ «Споживчий центр», тому позивач змушений звернутися до суд з даним позовом. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача сплачені при подачі позову судові витрати, а саме 2 422,40 грн судового збору.

Ухвалою суду від 05.03.2025 справу прийнято до провадження суддею Дудіковим А.В., визначено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 03.04.2025.

27.03.2025 представник відповідача, адвокат Редька І.М. через модуль підсистеми ЄСІТС «Електронний суд» направив до суду заяву про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

Також, 27.03.2025 через модуль підсистеми ЄСІТС «Електронний суд» від представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Редька М.Г. надійшов відзив на позовну заяву, де представник відповідача просить поновити строк на подання відзиву та вказує, що позивач не підтвердив належними та допустимими доказами факт укладення кредитного договору. Роздруківка електронного листування не може вважатись електронним документом (копією електронного документа) в розумінні положень ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг», тобто не може вважатися доказом, бо не містить електронного підпису, який є обов`язковим реквізитом електронного документа, оскільки у такому разі неможливо ідентифікувати відправника повідомлення і зміст такого документа не захищений від внесення правок і викривлення. Електронний документ, на підставі якого між сторонами виникають права та обов`язки, має відповідати положенням ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг». У свою чергу, зазначення у тексті договору особистих даних відповідача не підтверджує підписання останнім кредитного договору в електронній формі. Окрім того, роздруківка вищезазначених електронних документів не може вважатись електронним документом (копіями електронних документів) в розумінні ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг», відповідно до якої електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Доказів укладення такого договору, який за формою відповідає вимогам цивільного законодавства позивачем не надано. На підтвердження укладення кредитного договору між позивачем та відповідачем, позивачем подано до суду копію кредитного договору, графіку платежів, паспорту споживчого кредиту, нібито укладених дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи, шляхом надсилання позивачем на телефонний номер відповідача одноразового ідентифікатора для підписання даних документів та нібито підписано введенням відповідачем електронного підпису одноразовим ідентифікатором (одноразовим паролем), номер пароля А187 та Е187. Разом з тим, у вищезазначених документах навіть не зазначено комбінації цифр та літер, які нібито є одноразовим паролем-ідентифікатором, а до довідки про ідентифікацію відповідач ставиться скептично, так як вона видана позивачем, який є заінтересованою особою у справі. При цьому, позивачем не надано доказів того, що наявні в матеріалах справи копії вищезазначених документів створювалися у порядку, визначеному ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг» та що вони підписувалися електронним підписом одноразовим ідентифікатором уповноваженою на те особою (з можливістю ідентифікувати підписантів договору), який є обов`язковим реквізитом електронного документа. Отже, наявні в матеріалах справи копії кредитного договору, графіку та паспорту споживчого кредиту не можуть вважатись електронними документами (копією електронного документа), оскільки не відповідають вимогам ст.ст. 5, 7 ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг», та не є належними доказами укладення кредитного договору між відповідачем та позивачем.

Оцінюючи надані позивачем докази в їх сукупності, вбачається, що позивачем не надано доказів, відповідно до положень ст. 76-79 ЦПК України, які б підтверджували факт отримання відповідачем коштів за зазначеним вище кредитним договором в розмірі, заявленому позивачем (копії квитанції, меморіального ордеру тощо). Акцентую увагу суду на тому, що доказами, що підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Виписка по картковому рахунку може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту, яка повинна досліджуватися судами у сукупності з іншими доказами. Отже доказ, який підтверджує заборгованість клієнта, є виписка з банківського рахунку. Разом з тим, у наданих до позовної заяви матеріалах відсутні виписки з особового рахунку відповідача, а тому вважаємо, що позивач не довів належними та допустимими доказами факт того, що відповідач дійсно отримав грошові кошти за кредитним договором, а також наявність у відповідача заборгованості у розмірі, що вказаний у розрахунку. Розрахунок заборгованості, на який посилається позивач, не є первинними документами, які підтверджують отримання кредиту/позики, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані позивачем в позовній заяві, а отже не є належним доказом існування боргу.

Крім того, 22.11.2023 прийнято ЗУ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-ІХ (далі - Закон №3498-ІХ), яким внесені зміни до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» (пп. 6 п. 5 Розділу І Закону № 3498-ІХ) та доповнено пунктом 17 розділ IV Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про споживче кредитування» (пп.13 п.5 Розділу І Закону № 3498-ІХ) Так, відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону, максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. При цьому, у Кредитному договорі розмір денної процентної ставки становить 1,49 % у межах строку дії Кредитного договору, що є вищим за встановлений максимальний розмір денної процентної ставки та взагалі є незаконним. Відповідно до п. 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону № 3498- ІХ дія пункту 5 розділу I цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом. Враховуючи те, що Закон №3498-ІХ в частині норми ч. 5 ст. 8 ЗУ «Про споживче кредитування» фактично пом`якшує відповідальність фізичної особи (зменшення розміру процентної ставки за Кредитним договором), то відповідно вказаний Закон №3498-ІХ в даному разі має зворотну дію в часі і Позивач має право на застосування вказаних положень законодавства щодо визнання п. 1.5. та п.1.7. Кредитного договору недійсними.

Окрім того, посилався на те, що відповідач в справі ОСОБА_1 з 06.12.2022 перебуває на військовій службі, тобто був мобілізований до Збройних Сил України.

У зв`язку з вищезазначеним просив у задоволенні позову відмовити у повному обсязі та стягнути з ТОВ «Споживчий центр» на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 10 000 грн.

02.04.2025 через модуль підсистеми ЄСІТС «Електронний суд» на адресу суду надійшло клопотання представника позивача про витребування від АТ КБ «ПРИВАТБАНК» доказів.

03.04.2025 через модуль підсистеми ЄСІТС «Електронний суд» від представника позивача ТОВ «Споживчий центр» Павленко Д.О. надійшла відповідь на відзив, де представник позивача зазначає, що між ТОВ «Споживчий центр» та відповідачем було укладено кредитний договір шляхом: 1) отримання/ознайомлення відповідача з Пропозицією про укладення кредитного договору (оферта) (кредитної лінії); 2) подання відповідачем Заявки кредитного договору №27.07.2024-100000049 (кредитної лінії) від 27.07.2024; 3) надсилання відповідачем відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) кредитного договору №27.07.2024-100000049 (кредитної лінії). Таким чином, було укладено кредитний договір №27.07.2024-100000049 від 27.07.2024 у електронній формі, що відповідно до норм чинного законодавства прирівнюється до письмової. Підписання договору та ідентифікації вказує, що стороною позивача (Кредитодавця) документи, що складають кредитний договір підписувались електронним підписом. Стороною відповідача документи, що складають кредитний договір, підписувались за допомогою одноразового ідентифікатора, який було надіслано у sms-повідомленні на номер, вказаний останнім, як фінансовий - . Саме його було використано відповідачем для підписання кредитного договору від 27.07.2024. Сторона відповідача зазначає даний номер телефону у відзиві як такий, що належить відповідачу. Позивач надає суду Log File з чіткою хронологією дій учасників електронної комерції при укладенні електронного договору в інформаційно-комунікаційній системі позивача - веб-сайті позивача sgroshi.com.ua. Поряд з цим, без реєстрації та здійснення входу на веб-сайт товариства за допомогою логіна і пароля особистого кабінету та без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, кредитний договір не був би укладений, що повністю узгоджується з правовою позицією Верховного Суду в постановах від 07 жовтня 2020 року у справі №127/33824/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 10 червня 2021 року у справі №234/7159/20, від 12 серпня 2022 року у справі №234/7297/20, від 09 лютого 2023 року у справі №640/7029/19. Відтак, між відповідачем та позивачем було досягнуто згоди щодо усіх істотних умов правочину (кредитного договору), та підписано відповідачем одноразовим ідентифікатором, що підтверджується належними доказами. Вказані обставини відповідач не спростував належними та допустимими доказами.

Щодо видачі коштів відповідачу зазначає, що видача кредитних коштів відповідачу підтверджується листом ТОВ «УПР» № 8-2102 від 21.02.2025. Отже, позивачем було перераховано кошти на картковий рахунок відповідача, номер якого зазначено ним у кредитному договорі (заявці), за допомогою інтернет еквайрингу iPay. Таким чином, ТОВ «Споживчий центр» виконало свої зобов`язання за кредитним договором №27.07.2024-100000049 від 27.07.2024 в повному обсязі, надавши відповідачу кредит відповідно до умов укладеного кредитного договору. Сторона позивача вважає безпідставними доводи відзиву про не надання позивачем виписи по рахунку, як первинного бухгалтерського документу. Виписка по рахунку клієнта, належить до інформації, що є банківською таємницею, порядок розкриття якої визначений Законом.

Оскільки ТОВ «Споживчий центр» не є банківською установою, а має статус фінансової установи, яка здійснює господарську діяльність з надання фінансових послуг, зокрема надання кредитів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, без відкриття рахунку, тому не може надати первинні банківські документи, а відтак наданий суду позивачем розрахунок є належним та допустимим доказом заборгованості та її розміру у справі. Крім того, будь-яких претензій щодо невиконання позивачем свого обов`язку по наданню коштів протягом дії договору відповідач не заявляв.

Також вказує, що п. 11 кредитного договору передбачена комісія у розмірі 550 грн, пов`язана із наданням послуги, а саме: перерахування кредитодавцем коштів на рахунок, вказаний позичальником, з використанням стороннього сервісу інтернет-еквайрингу. Також п. 12 кредитного договору передбачена комісія за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 550 грн у кожному з 3 чергових періодів, наступних за першим черговим періодом, сплачується згідно Графіку платежів. Своїм підписом на договорі відповідач підтвердив, що ознайомлений з усіма умовами, в тому числі й порядком та строками повернення кредиту та сплати процентів, розуміє та зобов`язується їх виконувати. За відсутності доказів оскарження відповідачем умов договору щодо встановлення комісії, відсутні підстави для відмови у стягненні вказаного платежу з відповідача. Просить позовні вимоги задовольнити.

03.04.2025 розгляд справи відкладено на 07.05.2025, у зв`язку з клопотанням представника позивач.

11.04.2025 через модуль підсистеми ЄСІТС «Електронний суд» на адресу суду надійшла заява представника позивача, згідно з якою позивач, враховуючи перебування відповідача на військовій службі, зменшив розмір позовних вимог та просить стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Споживчий центр» заборгованість за кредитним договором №27.07.2024-100000049 від 01.05.2024 у розмірі 12 200 грн, яка складається із заборгованості: 11 000 грн за тілом кредиту; 1 200 грн комісії, просить стягнути з відповідача сплачені при подачі позову судові витрати у розмірі 2 422,40 грн судового збору.

Ухвалою суду, яку суд постановив в судовому засіданні 07.05.2025 без оформлення окремого документа, заяву позивача про зменшення позовних вимог прийнято до розгляду.

07.05.2025 по справі оголошено перерву на 11.06.2025, для виклику представника позивача.

22.05.2025 через модуль підсистеми ЄСІТС «Електронний суд» представник позивача подав на адресу суду заяву про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

11.06.2025 справу знято з розгляду у зв`язку із відпусткою судді, розгляд справи призначено на 11.09.2025.

10.09.2025 через модуль підсистеми ЄСІТС «Електронний суд» на адресу суду надійшли додаткові пояснення від представника відповідача, в яких зазначено, що у позивача відсутні підстави для стягнення з відповідача штрафу у розмірі 5 500 грн, у зв`язку з тим, що з урахуванням введеного воєнного стану 24.02.2022, нарахування штрафу в порядку визначеному ст. 625 ЦК України, є безпідставним. Крім того, вказує, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем, якого мобілізовано 06.12.2022, та перебуває на службі у Збройних силах України, у зв`язку з чим звільнений від сплати процентів, штрафів, пені за кредитними зобов`язаннями.

11.09.2025 представник позивач подав на адресу суду клопотання про зменшення витрат на оплату правової допомоги, в якому зазначає, що витрати на правничу допомогу у розмірі 10 000 грн є необгрунтованими та значно завищеними, непропорційними до предмета та ціни позов, враховуючи малозначність справи. Просив зменшити загальний розмір витрат на правничу допомогу відповідача до 3 000 грн та здійснити розподіл судових витрат на правничу допомогу пропорційно до задоволених позовних вимог.

11.09.2025 справу знято з розгляду у зв`язку із відпусткою судді, розгляд справи призначено на 18.09.2025.

16.09.2025 через модуль підсистеми ЄСІТС «Електронний суд» на адресу суду надійшла заява від представника відповідача, в якій останній просить розгляд справи призначений на 18.09.2025 за його відсутності на відсутності відповідача.

Ухвалою суду від 18.09.2025 задоволено клопотання позивач про витребування доказів. Розгляд справи відкладено на 29.10.2025.

10.10.2025 на адресу суду від АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на виконання ухвали суду надійшов лист №20.1.0.0.0/7-250926/57143-БТ та виписка по рахунку.

Представник позивача у судове засідання призначене на 29.10.2025 не з`явився, 23.10.2025 через модуль підсистеми ЄСІТС «Електронний суд» надіслав на адресу суду заяву, в якій просив проводити розгляд справи за його відсутності (а.с. 153).

Відповідач та його представник адвокат Редька М.Г., у судове засідання призначене на 29.10.2025 не з`явилися, представник відповідача 29.10.2025 через модуль підсистеми ЄСІТС «Електронний суд» подав на адресу суду заяву, в якій просив проводити розгляд справи за його відсутності (а.с. 154).

Мотивувальна частина

Мотиви, якими керується суд першої інстанції та застосовані норми права

Беручи до уваги те, що особи, які беруть участь у справі, використали надане їм ч. 3 ст. 211 ЦПК України, право заявляти клопотання про розгляд справи за їх відсутності, відтак суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, тому проводить його в даному судовому засіданні за відсутності таких осіб, не здійснюючи фіксування процесу технічними засобами, що узгоджується з приписами ст. 247 ЦПК України.

Згідно з ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться.

Щодо поновлення строку на подання відзиву на позовну заяву та долучення його до матеріалів справи, суд зазначає наступне.

Як вбачається із відзиву на позовну заяву, підставою пропуску строку подачі відзиву на позовну заяву представник відповідача зазначає, що договір про надання правничої допомоги з ОСОБА_1 було укладено 26.03.2025, крім того він знаходиться у м. Києві, де протягом строку на подання відзиву були критичні проблеми з електропостачанням та повітряними тривогами, виникнення яких пов`язане із застосуванням зброї державою-агресором. Ухвалу про відкриття провадження він отримав 26.03.2025, шляхом приєднання до електронного кабінету ЄСІТС по даній справі.

Згідно зі ст. 126 ЦПК України, право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 127 ЦПК України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку,чи з ініціативи суду. Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подана заява, скарга, документи тощо), щодо якої пропущено строк. Пропуск строку, встановленого законом або судом учаснику справи для подання доказів, інших матеріалів чи вчинення певних дій, не звільняє такого учасника від обов`язку вчинити відповідну процесуальну дію. Про поновлення або продовження процесуального строку суд постановляє ухвалу.

Відповідач встановлений судом строк для подання відзиву пропустив, разом з тим представник відповідача просить його поновити.

Судом встановлено, що відзив на позовну заяву подано до початку розгляду справи по суті з долученням квитанції про направлення його позивачу, тобто вимоги ч. 4 ст. 178 ЦПК України дотримані.

Суд визнає зазначені представником відповідача причини пропуску встановленого строку для подання відзиву на позовну заяву поважними.

Крім цього, вирішуючи питання поновлення пропущеного строку для подання відзиву, суд ураховує основні засади цивільного судочинства, в тому числі, принципи пропорційності, змагальності, диспозитивності, які гарантують право кожного учасника процесу подати свої докази, відстоювати свою позицію перед судом.

Судом також прийнято до уваги, що при застосуванні процесуальних норм належить уникати надмірного формалізму, який у трактуванні процесуального законодавства визначається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За таких обставин, беручи до уваги наведені підстави для поновлення пропущеного строку, а також важливість подання кожною стороною процесу письмових заяв по суті справи, оскільки саме на підставі таких заяв та поданих доказів буде розглядатися справа по суті, ураховуючи, що відзив на позов з клопотанням про поновлення строку на його подання відповідає вимогам закоку, суд визнає причини пропуску встановленого строку поважними та вважає за необхідне поновити представнику відповідача строк для подання відзиву на позов.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що 27.07.2024 ТОВ «Споживчий центр» направило ОСОБА_1 пропозицію про укладення кредитного договору (кредитної лінії) (оферти), відповідно до якої ТОВ «Споживчий центр» пропонує укласти електронний кредитний договір (оферту) у порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», і не є ні договором приєднання/його частиною у розумінні ст. 634 ЦК України, ні публічним договором у розумінні ст. 633 ЦК України. Кожна сторінка Пропозиції підписана Місютою В.Г. з використанням електронного підпису - одноразового ідентифікатора «Е187» (а.с. 14-17).

Відповідно до пункту 2.2 пропозиції кредитний договір, який складається: з пропозиції про укладення кредитного договору (оферта), що розміщена на сайті Кредитодавця, заявки сформованої на сайті Кредитодавця після ідентифікації Позичальника, обрання ним конкретних умов та їх схвалення Кредитодавцем та відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепт), сформованої на сайті Кредитодавця, та підписаної Позичальником за допомогою одноразового ідентифікатора (кода), отриманого Позичальником в sms-повідомленні на номер телефону, вказаний при його ідентифікації на сайті.

Заявкою Кредитного договору № 27.07.2024-100000049 (Кредитної лінії) від 27.07.2024 передбачено: позичальник ОСОБА_1 , платіжний засіб позичальника: НОМЕР_1 ; кредит надається на наступних умовах: дата надання/видачі кредиту 27/07/2024, сума кредиту 11 000 грн, строком на 98 днів з дати його надання. Дата повернення кредиту 01/11/2024. Процентна ставка «Стандарт» - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1,5 % за 1 (один) день користування Кредитом, яка застосовується протягом перших 4 чергових періодів. Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку. Процентна ставка «Економ» - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1% за 1 (один) день користування кредитом, яка застосовується протягом чергових періодів, наступних за черговими періодами, в яких застосовується процентна ставка «Стандарт». Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку. Денна процентна ставка - загальні витрати за споживчим кредитом за кожний день користування кредитом протягом всього строку, на який надається Кредит, виражені у процентах від загального розміру виданого кредиту. Розрахунок денної процентної ставки: 1.49% = (16060/11000)/98 х 100%. Комісія пов`язана з наданням кредиту 550 грн. Комісія за обслуговування кредитної заборгованості 550 грн у кожному з 3 чергових періодів, наступних за першим черговим періодом. Орієнтовна реальна річна процентна ставка за кредитом становить 23429.8%. Орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача становить 27 060 грн. Загальні витрати за споживчим кредитом 16 060 грн. Неустойка 110 грн, що нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання. Спосіб (способи) ідентифікації та верифікації споживача: отримання ідентифікаційних даних через Систему BankID НБУ (а.с. 17-18).

Відповідно до п. 22 Заявки позичальник підтверджує, що йому надані та він отримав інформацію, зазначені у ч.ч. 1, 5 7 Закону України Про фінансові послуги та фінансові компанії (ознайомився з нею за посиланням https://sgroshi.com.ua/rozkritta-informacii, паспорт споживчого кредиту відповідно до Закону України Про споживче кредитування.

У відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) кредитного договору №27.07.2024-100000049 (кредитної лінії) умови кредитування аналогічні тим, які викладені у Пропозиції, акцепт також підписаний ОСОБА_1 одноразовим ідентифікатором Е187 (а.с. 18-19).

У паспорті споживчого кредиту містяться основні умови кредитування з врахуванням побажання споживача: тип кредиту - фінансовий кредит; сума кредиту - 11 000 грн.; строк кредитування - 98 днів; мета кредиту - придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника; спосіб надання кредиту - безготівково; форма забезпечення кредиту неустойка (а.с.20 зв.б-22).

Log File візуальна форма послідовності дій учасників електронної комерції (кредитора та позичальника), щодо укладення електронного договору в інформаційно-телекомунікаційній системі, містить хронологію дій учасників електронної комерції при укладенні електронного кредитного договору № 27.07.2024-100000049 від 27.07.2024 в інформаційно-комунікаційній системі позивача веб-сайті позивача sqroshi.com.ua (а.с.76).

Відповідно до довідки ТОВ «Універсальні платіжні рішення» на платіжну картку клієнта: 27.07.2024 06:31:45 успішно перераховано кошти на суму 11 000 грн, номер картки НОМЕР_2 , номер транзакції в системі iPay.ua - 464224257, призначення платежу: видача за договором кредиту № 27.07.2024-100000049 (а.с. 11).

Крім того, на виконання ухвали суду АТ КБ «ПРИВАТБАНК» надано лист №20.1.0.0.0/7-250926/57143-БТ від 01.10.2025, в якому повідомило, що на ім`я ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) була випущена банківська платіжна картка НОМЕР_2 (а.с. 148).

Також АТ КБ «ПРИВАТБАНК» надало виписку про рух по картці за період з 27.07.2024 по 27.07.2024 з якого вбачається зарахування на картку відповідача 27.07.2024 переказу на суму 11 000 грн (а.с. 148 зв.б.).

Відповідно до карточки субконто Контрагента, договори, за 27.07.2024-31.03.2025 контрагент ОСОБА_1 договір «27.07.2024-100000049» відповідач отримав кредит у сумі 11 000 грн.

У довідці-розрахунку про стан заборгованості за кредитним договором по договору №27.07.2024-100000049 від 27.07.2024 вказано, що заборгованість складає: 11 000 грн основний борг; 13 860 грн проценти; 2 200 грн комісії; 5 500 грн неустойка. Разом 32 560 грн. Проценти по кредиту нараховані за період з 27.07.2024 по 01.11.2024. (а.с. 10, 77-79).

11.04.2025 представника позивача враховуючи перебування відповідача на військовій службі, зменшив розмір позовних вимог та просив стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Споживчий центр» заборгованість за кредитним договором №27.07.2024-100000049 від 01.05.2024 у розмірі 12 200 грн, яка складається із заборгованості: 11 000 грн за тілом кредиту; 1 200 грн комісії.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 652 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Абзац 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.

У ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до ч. ч. 3 - 6, 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченомуст.12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

У разі, якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Відповідно до ч. 12 ст. 11 вказаного Закону, електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Згідно із ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі.

Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа.

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.

Вказані правові висновки щодо укладення договору в електронній формі викладені у постанові Верховного Суду від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19.

Таким чином, суд відхиляє твердження представника відповідача ОСОБА_2 про не укладення договору та приходить до висновку, що 27.07.2024 між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 27.07.2024-100000049 у формі електронного документу, визначеному ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію».

Суд звертає увагу, що вказаний договір у встановленому законом порядку ОСОБА_1 не оспорювався та не визнавався недійсним.

Заперечуючи проти дійсності договору адвокат Редька М.Г., посилаючись на положення ст. 100 ЦПК України, ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу.

Відповідно до ч. 5 ст. 100 ЦПК України якщо подано копію (паперову копію) електронного доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал електронного доказу. Якщо оригінал електронного доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Оскільки позивач у позовній заяві вказав про наявність у нього оригіналів долучених до позову доказів, а сторона відповідача не заявляла клопотання про витребування оригіналу електронного доказу, зважаючи на інші докази у їх сукупності, у суду відсутні підстави не брати до уваги долучену до позову копію кредитного договору.

Твердження сторони відповідача про відсутність в матеріалах справи доказів надання позивачем відповідачу кредитних коштів в розмірі 11 000 грн, суд до уваги не бере оскільки, згідно довідки сервісу онлайн платежів iPay.ua Вих.№8-2102 від 21.02.2025 підписаної генеральним директором ТОВ «Універсальні платіжні рішення» Є.Велікановим 27.07.2024 відповідачу ОСОБА_1 було перераховано грошові кошти в розмірі 11 000 грн на зазначену у заявці картку № НОМЕР_2 .

Крім того, надання позивачем відповідачу кредитних коштів підтверджується наданими на виконання ухвали суду АТ КБ «ПРИВАТБАНК» листом №20.1.0.0.0/7-250926/57143-БТ від 01.10.2025, в якому вказано, що на ім`я ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) була випущена банківська платіжна картка № НОМЕР_2 та випискою по вищевказаній банківській картці, з якої вбачається, що 27.07.2024 на банківську карту № НОМЕР_2 здійснено переказ у розмірі 11 000 грн (а.с. 148).

Належних письмових доказів на підтвердження відсутності у ОСОБА_1 банківської картки з номером № НОМЕР_2 або неперерахування на цю картку суми за кредитом, відповідачем не надано. Заперечуючи проти перерахування кредитних коштів, відповідач не був позбавлений можливості надати суду відповідні банківські дані/інформацію на підтвердження цих доводів, маючи при цьому безперешкодний та повний доступ до них.

В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що відповідач добровільно повернув вказаний борг.

На заперечення відповідача щодо необґрунтованості нарахування відсотків, суд зазначає, що представником позивача було уточнено позовні вимоги та зменшено розмір позовних з 32 560 грн до 12 200 грн, яка складається із: заборгованості по тілу кредиту у розмірі 11 000 грн; комісії у розмірі 1 200 грн.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

У відповідності до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Виходячи з встановлених обставин справи та відповідних їм правовідносин, які виникли з укладеного кредитного договору, беручи до уваги, що позивачем надано достатні докази виникнення зобов`язання з укладеного кредитного договору та їх неналежного виконання відповідачем, наслідком якого є обов`язок відповідача повернути всю суму кредиту, суд погоджується з доводами позивача і вважає, що з відповідача ОСОБА_1 необхідно стягнути на користь позивача суму заборгованості по тілу кредиту у розмірі 11 000 грн.

Щодо комісії суд зазначає наступне.

Згідно з частиною 2 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» для цілей обчислення реальної річної процентної ставки та денної процентної ставки визначаються загальні витрати за споживчим кредитом.

До загальних витрат за споживчим кредитом включаються: доходи кредитодавця у вигляді процентів; комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Таким чином, вказаним законом безпосередньо передбачено право кредитодавця встановлювати у кредитному договорі комісію пов`язану з наданням кредиту.

Водночас, наявність такої комісії вимагає зазначення в кредитному договорі переліку додаткових та супутніх фінансових послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням/поверненням кредиту, що надаються позичальнику, адже, само по собі надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України є обов`язком банку/фінансової установи, й виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника.

У розділі кредитного договору «8. Позичальник має право» передбачено право позичальника на отримання інформації за договором, плата за одержання такої інформації ні в умовах кредитного договору, ні в паспорті споживчого кредиту, ні в графіку платежів не передбачена.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17 (провадження 14-53цс21) зазначила про таке.

Закон № 1734-VIII(ЗУ Про споживче кредитування) у редакції, чинній до 19 жовтня 2019 року (дати набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо захисту прав споживачів фінансових послуг» від 20 вересня 2019 року), до загальних витрат за споживчим кредитом відносив витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту (пункт 4 частини першої статті 1). Цей же пункт з 19 жовтня 2019 року визначив, що до загальних витрат за споживчим кредитом належать витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за супровідні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб.

В цьому висновку Велика Палата Верховного Суду зауважує, що згідно п. 8 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо захисту прав споживачів фінансових послуг» від 20 вересня 2019 року, що набрав чинності 19 жовтня 2019 року і положення якого зберігають свою чинність на день перегляду рішення суду першої інстанції), пункт 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» виклали в такій редакції, згідно якої до загальних витрат за споживчим кредитом відносять витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту (пункт 4 частини першої статті 1). Цими ж змінами починаючи з 19 жовтня 2019 року визначено у частині другій статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», що до загальних витрат за споживчим кредитом належать витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за супровідні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб.

Кредитний договір № 27.07.2025-100000049 від 27.07.2024 передбачає одноразову сплату комісії за надання кредиту у розмірі 1 200 грн. Наведені приписи ЦК України, ЗУ «Про споживче кредитування» прямо не вказують на недійсність умови кредитного договору про встановлення комісії за надання кредиту.

Умови кредитного договору, якими визначено права споживача, умови кредитування, визначені у паспорті споживчого кредиту, є зрозумілими та не дають підстав для висновку, що одноразова комісія за надання кредиту може передбачати плату за інші послуги, які банк зобов`язаний надати безкоштовно, а отже і для висновку про нікчемність такої умови.

Висновки за результатом розгляду позовної заяви

З урахуванням вищевикладеного, надавши належну оцінку представленим у справі доказам у їх сукупності та приймаючи до уваги, що відповідач ОСОБА_1 не виконав належним чином зобов`язання щодо погашення заборгованості за кредитним договором № 27.07.2024-100000049 від 27.07.2024, укладеного між ним та позивачем, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ТОВ «Споживчий центр» підлягають задоволенню. З відповідача ОСОБА_1 на користь позивача слід стягнути заборгованість за вказаним договором у розмірі 12 200 грн, яка складається з: 11 000 грн заборгованості за тілом кредиту, 1 200 грн комісії.

Щодо судових витрат

За правилами статті 141 ЦПК України при розподілі судових витрат судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем при зверненні до суду з даною позовною заявою було сплачено судовий збір у розмірі 2 422, 40 грн.

Таким чином, з відповідача підлягає стягненню сума сплаченого судового збору у розмірі 2 422,40 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з ч. 8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, понесених під час розгляду справи у розмірі 10 000 грн., представником відповідача надано наступні докази: копію Договору про надання правової допомоги № б/н від 26.03.2025; акт прийому-передачі наданих послуг до Договору про надання правової допомоги №б/н від 26.03.2025; детальний опис робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом від 27.03.2025; копію квитанції до прибуткового касового ордера № 27-03-25 від 27.03.2025; копію ордеру на надання правової допомоги; копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю (а.с. 56-57, 58, 58 зв.б., 59, 61, 65).

11.09.2025 представник позивач подав на адресу суду клопотання про зменшення витрат на оплату правової допомоги, в якому просив зменшити загальний розмір витрат на правничу допомогу відповідача до 3 000 грн та здійснити розподіл судових витрат на правничу допомогу пропорційно до задоволених позовних вимог.

Водночас за змістом ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з ч. ч. 3, 5, 9 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Таким чином, під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені ч. ч. 3, 5, 9 ст. 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу (постанови об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року справі № 922/445/19, від 22 листопада 2019 року у справі № 910/906/18 та від 06 грудня 2019 року у справі № 910/353/19).

Аналогічні критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Положеннями ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи і наданих послуг та фінансового стану учасників справи.

Подібні правові висновки викладені у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц, провадження №14-382цс19.

Зважаючи на викладене, ураховуючи складність та значення справи для сторін, обсяг проведеної роботи представником відповідача, який підтверджений належними та допустимими доказами, а також ціну позову та розмір фактично задоволених вимог, суд вважає за необхідне стягнути з позивача на користь відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3 000 грн.

Керуючись ст.ст. 2, 12, 13, 76-81, 89, 133, 137, 141, 223, 259, 263-265, 268 274, 272, 279, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

у х в а л и в

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» заборгованість за кредитним договором № 27.07.2024-100000049 від 27.07.2024, у розмірі 12 200 (дванадцять тисяч двісті) гривень, з яких: 11 000 (одинадцять тисяч) гривень заборгованість за тілом кредиту, 1 200 (одна тисяча двісті) гривень комісія.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» у рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 копійок.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування витрат на правничу допомогу у розмірі 3 000 (три тисячі) гривень.

Апеляційна скарга на рішення суду подається учасниками справи безпосереднього до Дніпровського апеляційного суду, протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр», , місцезнаходження: 01032, м. Київ, вул. Саксаганська, буд. 133-А.

Відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Повний текст судового рішення складено 03 листопада 2025 року.

Суддя