Справа № 493/1822/25
Провадження № 2/493/1026/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2025 року м. Балта Одеської області

Балтський районний суд Одеської області в складі:

головуючого - судді Волошина І.С.

секретаря судового засідання Доскоч А.О.,

розглянувши в підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Балта цивільну справу за позовом Балтської міської ради Одеської області до ОСОБА_1 , Державного реєстратора Катлабузької селищної ради Ізмаїльського району Одеської області Георгіу Ірини Сергіївни про скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності на закінчений будівництвом об`єкт,

за участю представника позивача Солов`яна В.М.

В С Т А Н О В И В:

10.10.2025 року перший заступник міського голови Е. Рабінович в інтересах Балтської міської ради Одеської області звернувся до Балтського районного суду Одеської області з позовом до ОСОБА_1 , Державного реєстратора Катлабузької селищної ради Ізмаїльського району Одеської області Георгіу І.С. про скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності на закінчений будівництвом об`єкт.

Ухвалою судді від 14.10.2025 року провадження по даній цивільній справі відкрите, постановлено проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання у даній справі на 10:00 год. 11.11.2025 року.

16.10.2025 року та 10.11.2025 року від представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Чайки В.О. через електронний кабінет підсистеми «Електронний суд» надійшли заяви про закриття провадження у цивільній справі № 493/1822/25 у зв`язку з тим, що дана справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства., а також, що дана справа підлягає залишенню без розгляду, оскільки подана неуповноваженою особою.

Позивач надав до суду письмове заперечення, в якому просив відмовити в задоволенні клопотання про закриття провадження.

В підготовчому судовому засіданні представник позивача Солов`ян В.М. просив відмовити у задоволенні заяви представника відповідача про закриття провадження у справі, оскільки позовна заява подана до суду уповноваженою на те особою та дана справа підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідач Державний реєстратор Катлабузької селищної ради Ізмаїльського району Одеської області Георгіу І.С., відповідач ОСОБА_1 та його представник адвокат Чайка В.О. в підготовче судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суд не повідомили, а також від них не надходило заяв (клопотань) про розгляд справи без їх участі та/або відкладення розгляду справи.

Відповідно до п.1 ч.3 ст.223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Суд, заслухавши думку представника позивача, який не заперечував проти проведення підготовчого судового засідання без участі сторони відповідачів, вважав за можливим провести підготовче судове засідання без участі відповідачів Державного реєстратора Катлабузької селищної ради Ізмаїльського району Одеської області Георгіу І.С., ОСОБА_1 та його представника адвоката Чайки В.О., оскільки вони були належним чином повідомлені про підготовчий розгляд справи.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до такого висновку.

Вирішуючи питання щодо визначення юрисдикції, в межах якої має розглядатись дана справа, суд виходить з таких міркувань.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Згідно зі статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних і юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

За вимогами частини першої статті 18 Закону України від 02.06.2016 «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами (ч. 1 ст. 19 ЦПК України).

При визначенні предметної юрисдикції справ суд виходить із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Юрисдикційність спору залежить від характеру спірних правовідносин, правового статусу суб`єкта звернення та предмета позовних вимог, а право вибору способу судового захисту належить виключно позивачеві.

Як передбачено ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Юрисдикція адміністративного суду поширюється на публічно-правові спори, ознаками яких є не лише спеціальний суб`єктний склад (хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції), але й спеціальні підстави виникнення, пов`язані з виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.4 КАС України, публічно-правовий спір - спір, у якому, зокрема: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Віднесення судового спору до тієї чи іншої юрисдикції залежить від сукупності умов, за яких справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства. Такими умовами, зокрема, є: суб`єктний склад сторін, предмет спору та характер спірних правовідносин. Крім того, такою умовою може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у порядку якого розглядається визначена категорія справ.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Як убачається з позовної заяви, вимоги Балтської міської ради Одеської області ґрунтуються на протиправності дій Державного реєстратора Катлабузької селищної ради Ізмаїльського району Одеської області Георгіу Ірини Сергіївни як суб`єкта, наділеного Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» № 1952-IV владними функціями приймати рішення про державну реєстрацію прав на нерухоме майно, у зв`язку з невиконанням ним обов`язку щодо перевірки документів, поданих ОСОБА_1 для реєстрації права власності на закінчений будівництвом об`єкт. При цьому позивач не порушував перед судом питання, пов`язані з його правом на вказаний об`єкт нерухомого майна.

Відносини, пов`язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень регулюються Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» № 1952-IV.

Відповідно до частини першої статті 2 вказаного Закону державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження є засадою державної реєстрації прав (пункт 1 частини першої статті 3 Закону № 1952-IV).

Правовий статус і компетенція державного реєстратора прав та їх обтяжень визначені статтею 10 Закону № 1952-IV. За приписами пунктів 1, 2, 8 частини третьої цієї статті державний реєстратор, зокрема:

- встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації;

- перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення.

Згідно із частиною першою статті 11 вказаного Закону державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав.

За змістом частини першої статті 18 Закону № 1952-IV порядок державної реєстрації прав включає, серед іншого: прийняття/отримання документів для державної реєстрації прав, формування та реєстрацію заяви в базі даних заяв; перевірку документів на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень; прийняття рішення про державну реєстрацію прав (у разі відсутності підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав); видачу/отримання документів за результатом розгляду заяви.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» указав, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін «суд, встановлений законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з … питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів». Європейський суд з прав людини дійшов висновку, що національний суд не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом, і, таким чином, не міг вважатися судом, «встановленим законом».

Предметом спору у вказаній цивільній справі є скасування рішення державного реєстратора Катлабузької селищної ради Ізмаїльського району Одеської області Георгіу Ірини Сергіївни від 25.07.2024 № 74270627, яким проведено державну реєстрацію права власності за ОСОБА_1 на закінчений будівництвом об`єкт.

З огляду на вказане можна зробити висновок, що під час реалізації оскаржуваного рішення між державним реєстратором Катлабузької селищної ради Ізмаїльського району Одеської області як суб`єктом владних повноважень і Балтською міською радою Одеської області виникли адміністративні відносини, що пов`язані з виконанням посадовою особою органу місцевого самоврядування саме управлінських функцій.

Тобто у цій справі відсутній спір про право, а дослідженню підлягають виключно владні управлінські рішення та дії державного реєстратора Катлабузької селищної ради Ізмаїльського району Одеської області Георгіу Ірини Сергіївни, який у межах спірних відносин діє як суб`єкт владних повноважень.

Суть спірних правовідносин полягає виключно в оспорюванні правомірності ухваленого рішення відповідача - державного реєстратора Катлабузької селищної ради Ізмаїльського району Одеської області. Внаслідок чого, виникнення спірних правовідносин зумовлено можливими протиправними діями/рішеннями відповідача під час вирішення питань, які за законодавчими приписами належать до його виключної компетенції. Крім того, безпосередньо до відповідача ОСОБА_1 жодних позовних вимог майнового характеру не заявлено.

Крім того, однією із умов віднесення судового спору до тієї чи іншої юрисдикції залежить від сукупності умов, за яких справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, може бути пряма вказівка в законі на вид судо чинства, у порядку якого розглядається визначена категорія справ.

Ст.19 ЦПК України вказує, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами. Однак з даної позовної заяви вбачається, що вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, є основними і єдиними заявленими позивачем, а вимоги, які мали б бути основними щодо спору щодо такого майна або майнових прав, відсутні.

Таким чином, спір, який є предметом розгляду даної справи є публічно-правовим, а справа належить до компетенції адміністративних судів.

Відповідно до ч.1 ст.17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Щодо вимоги представника відповідача про залишення позову без розгляду у зв`язку з тим, що такий поданий неуповноваженою особою суд зазначає наступне.

Суд не погоджується з позицією представника відповідача, що позовна заява підписана та подана до суду неуповноваженою особою з огляду на наступне .

З позовної заяви вбачається, що вона підписана першим заступником голови Балтської міської ради Едуардом Рабіновичем, який в той же час до позову долучає документ, який надає йому повноваження на підписання та подання до суду даного позову, а саме Розпорядження міського голови Балтської міської ради від 10.10.2025 року №109-к «Про надання службового відрядження».

Відповідно до вказаного розпорядження в день підписання та подання даного позову перший заступник міського голови Едуард Рабінович був виконувачем обов`язків міського голови Балтської міської ради, оскільки міський голова знаходився у відрядженні, а тому він був уповноважений на підписання та подання цієї позовної заяви до суду.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про закриття провадження у справі, оскільки дана справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст.19, п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Провадження у цивільній справі за позовною заявою Балтської міської ради Одеської області до ОСОБА_1 , Державного реєстратора Катлабузької селищної ради Ізмаїльського району Одеської області Георгіу Ірини Сергіївни про скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності на закінчений будівництвом об`єкт - закрити.

Роз`яснити Балтській міській раді Одеської області, що для захисту її прав потрібно звертатися до окружного адміністративного суду в порядку адміністративного судочинства.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 15-ти днів з моменту її підписання суддею. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

СУДДЯ