УХВАЛА

13 листопада 2025 року

м. Київ

справа № 757/22118/22-ц

провадження № 61-13899ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Ступак О. В.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду від 28 жовтня 2025 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Національного антикорупційного бюро України про відшкодування шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про відвід судді, в якій він просить відвести суддю Солом`янського районного суду міста Києва Аксьонову Н. М. від розгляду цивільної справи № 757/22118/22-ц на підставі пункту 3 частини першої статті 36 ЦПК України.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 11 вересня 2025 року відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді.

Не погодившись із вказаною ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 28 жовтня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 11 вересня 2025 року повернуто заявнику.

Судове рішення мотивовано тим, що апеляційна скарга подана на ухвалу суду першої інстанції про відмову в задоволенні відводу, яка не підлягає перегляду в апеляційному порядку, що визначено пунктом 4 частиною п`ятою статті 357 ЦПК України.

У листопаді 2025 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду від 28 жовтня 2025 року.

Скарга мотивована тим, що апеляційна скарга була подана, зокрема на підставі статті 8 Конституції України, тому, повертаючи апеляційну скаргу, вважає, що апеляційний суд відмовився виконувати Конституцію України, натомість застосував норми процесуального права та висновки Верховного Суду, які суперечать Конституції України.

Вказує, що будь-які обмеження в доступі до правосуддя, є антиконституційними.

Тому просить: провести розгляд справи на підставі конституційних норм верховенства права та процесуальних норм права, які не суперечать нормам конституційного права; визнати невідповідними конституційним та процесуальним нормам верховенства права та незаконними процесуальні дії та ухвалу апеляційного суду.

У відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Однією з основних засад судочинства в Україні є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України).

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з положеннями частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

Із касаційної скарги вбачається, що вона є необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновку щодо незаконності та неправильності оскаржуваного судового рішення.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.

Відповідно до статті 353 ЦПК України окремо від рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку вичерпний перелік ухвал суду першої інстанції.

Ухвала суду першої інстанції про відмову в задоволенні заяви про відвід відсутня у вказаному переліку.

Таким чином, вказана ухвала не може бути оскаржена окремо від рішення суду.

Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 357 ЦПК України апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом апеляційної інстанції, якщо скаргу подано на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду.

Встановивши, що ухвала суду першої інстанції про відмову в задоволенні заяви про відвід відсутня у переліку, визначеному частиною першою статті 353 ЦПК України, тому оскарженню окремо від рішення суду не підлягає, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для повернення апеляційної скарги.

З урахуванням наведеного вище, колегія суддів дійшла висновку про те, що правильність застосування судом норм процесуального права не викликає розумних сумнівів, а касаційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду від 28 жовтня 2025 року є необґрунтованою.

Доводи касаційної скарги, що повертаючи апеляційну скаргу, апеляційний суд відмовився виконувати Конституцію України, натомість застосував норми процесуального права та висновки Верховного Суду, які суперечать Конституції України, що будь-які обмеження в доступі до правосуддя, є антиконституційними; про визнання невідповідними конституційним та процесуальним нормам верховенства права та незаконними процесуальні дії та ухвалу апеляційного суду, є безпідставними з огляду на таке.

Згідно зі статтею 8 Конституції України, Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Відповідно до пункту 8 частини другої статті 129 ЦПК України основними засадами судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Вказане свідчить, що кожному гарантується право на суд.

Разом з цим, правовідносини в різних сферах між суб`єктами права в юридичній площині регулюються спеціальними законами, які містять деталізоване регулювання тих чи інших правовідносин.

Зокрема, право та порядок подання апеляційної скарги за правилами цивільного судочинства визначено Цивільним процесуальним кодексом України.

Вказаний закон містить, зокрема й перелік ухвал суду першої інстанції, які можуть бути оскаржені окремо від рішення суду, а отже інші ухвали місцевого суду, які відсутні у вказаному переліку, можуть бути оскарженні (подані на них заперечення) разом із судовим рішенням, ухваленого за наслідками розгляду справи по суті.

Велика Палата Верховного Суду в справі № 219/10010/17 дійшла таких висновків.

Відповідно до частини четвертої статті 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмежене, особливо щодо умов прийнятності скарги. Проте право доступу до суду не може бути обмежене таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати легітимну мету та гарантувати пропорційність між їх використанням і такою метою (див., mutatis mutandis, рішення у справі «Мельник проти України» («Melnyk v. Ukraine») від 28 березня 2006 року, заява № 23436/03, § 22).

Згідно з пунктом «d» статті 5 Рекомендацій (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо введення в дію та поліпшення функціонування систем і процедур оскарження у цивільних і торговельних справах від 7 лютого 1995 року для забезпечення того, щоби суд апеляційної інстанції розглядав лише вагомі питання, державам слід відтермінувати реалізацію права на оскарження з низки проміжних питань до подання основної скарги у справі.

Встановлення у процесуальному законі переліку ухвал суду першої інстанції, що можуть бути оскаржені окремо від рішення суду стосовно суті спору, та відтермінування реалізації права на апеляційне оскарження з питань, які не перешкоджають подальшому провадженню у справі (зокрема права на апеляційне оскарження ухвал про відмову у задоволенні клопотання про закриття провадження у справі), до подання апеляційної скарги на рішення суду щодо суті спору є розумним обмеженням, що має на меті забезпечити розгляд справи впродовж розумного строку та запобігти зловживанням процесуальними правами, які можуть призводити до невиправданих зволікань під час такого розгляду. Тому означена мета є легітимною.

Обмеження права на апеляційне оскарження окремо від рішення суду щодо суті спору ухвал, не вказаних у частині першій статті 353 ЦПК України, є передбачуваним, оскільки чітко регламентоване процесуальним законом. Звертаючись з апеляційною скаргою на ухвалу суду, що за законом не може бути окремо оскаржена в апеляційному порядку, учасник справи може спрогнозувати юридичні наслідки такого оскарження, визначені у частині пункті 4 частини п`ятої статті 357 ЦПК України (пункти 24-28 постанови від 29 травня 2019 року).

З вказаного вбачає, що право на суд (доступ до правосуддя) нормами процесуального закону забезпечено, водночас в цьому випадку очевидно, що ОСОБА_1 бажає оскаржити ухвалу суду першої інстанції про відмову в задоволенні його заяви про відвід судді поза межами встановленого нормами процесуального права порядку, тобто як таку, що, на переконання заявника, може бути оскаржена окремо від рішення суду, а не як передбачено вказаним законом, разом із рішенням суду.

Отже, зміст касаційної скарги зводиться до того, що ОСОБА_1 не погоджується, що гарантоване йому право на оскарження ухвали місцевого суду про відмову в задоволенні заяви про відвід, відтерміновано в силу прямої дії норм процесуального права, а саме частини другої статті 353 ЦПК України, що не може бути підставою для скасування законного судового рішення апеляційного суду, ухваленого відповідно до норм права, неконституційність яких Верховним Судом не встановлена, як і підстави, визначені частиною шостою статті 10 ЦПК України, для внесення подання до Конституційного Суду України щодо неконституційності спеціальних положень ЦПК України.

Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду від 28 жовтня 2025 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Національного антикорупційного бюро України про відшкодування шкоди.

Копію ухвали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді Н. Ю. Сакара

О. М. Осіян

О. В. Ступак