печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2025 року суддя Печерського районного суду м. Києва Григоренко І.В., перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, Держави Україна в особі Миколаївської обласної прокуратури, Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернулась до Печерського районного суду м. Києва з позовом до Держави Україна в особі Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві (далі - відповідач-1, ТУ ДБР, розташоване у місті Миколаєві), Держави Україна в особі Миколаївської обласної прокуратури (далі - відповідач-2, Миколаївська обласна прокуратура), Держави Україна в особі Державної казначейської служби України (далі - відповідач-3, ДКСУ) про відшкодування моральної шкоди.

Перевіривши позовну заяву ОСОБА_1 з доданими до неї матеріалами, судом встановлено наступне.

Зі змісту матеріалів справи вбачається, що позивач звертається до суду з позовом про відшкодування шкоди спричиненої службовими особами Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, та Миколаївської обласної прокуратури.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 3 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Згідно з ч. 2 ст. 27 ЦПК України, позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відповідач-1 - ТУ ДБР, розташоване у місті Миколаєві, знаходиться за адресою: 54020, м. Миколаїв, вул. Погранична, 9, що територіально відноситься до територіальної юрисдикції Миколаївського районного суду Миколаївської області (54036, м. Миколаїв, вул. Веселинівська, 43).

Також, згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відповідач-2 - Миколаївська обласна прокуратура, знаходиться за адресою: 54006, м. Миколаїв, вул. Спаська, 28, що також територіально відноситься до територіальної юрисдикції Миколаївського районного суду Миколаївської області (54036, м. Миколаїв, вул. Веселинівська, 43).

Крім того, відповідно до позовної заяви та долучених до неї документів позивач зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , що також територіально відноситься до територіальної юрисдикції Миколаївського районного суду Миколаївської області (54036, м. Миколаїв, вул. Веселинівська, 43).

В свою чергу, лише відповідач-3 Державна казначейська служба України відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань знаходиться за адресою: 01601, м. Київ, вул. Бастіонна, буд. 6, що територіально відноситься до територіальної юрисдикції Печерського районного суду м. Києва.

Однак, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27.11.2019 року у справі № 242/4741/16-ц, зробила висновки, що з урахуванням того, що саме на державу покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду вважає за необхідне вказати, що належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовою або службовою особою, є держава як учасник цивільних відносин, як правило, в особі органу, якого відповідач зазначає порушником своїх прав. Велика Палата Верховного Суду не вбачає підстав для відступу від висновку Верховного Суду України, який міститься у постанові від 08 листопада 2017 року у справі № 761/13921/15-ц (провадження № 6-99цс17), оскільки Верховний Суд України не робив висновку про обов`язкове залучення ДКСУ та неможливість задоволення позову у разі незалучення цього органу. Велика Палата Верховного Суду також вважає, що в ухвалі Верховного Суду від 04 вересня 2019 року, якою справа передана на розгляд Великої Палати Верховного Суду, міститься помилкове посилання на постанову Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16, оскільки в тій справі зроблений висновок про повернення сум виконавчого збору, надміру сплачених до Державного бюджету України, а не про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовою або службовою особою, і не зроблено висновку про обов`язкове залучення ДКСУ та неможливість задоволення позову у разі незалучення. Держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, зазвичай, орган, діями якого завдано шкоду. Разом із тим, залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів ДКСУ чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем є держава, а не Державна казначейська служба України чи її територіальний орган.

Отже, залучення чи не залучення до розгляду Державної казначейської служби України не є підставою для відмови в задоволенні позову.

Разом з тим, позивачем в позовній заяві не зазначено обґрунтування звернення до Печерського районного суду міста Києва з даним позовом.

Згідно з ч. 9 ст. 187 ЦПК України, якщо за результатами отриманої судом інформації буде встановлено, що справа не підсудна цьому суду, суд надсилає справу за підсудністю в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу.

Як визначено у п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України, суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Аналізуючи викладене, з урахуванням позовної заяви щодо відшкодування завданої шкоди завданої службовими особами Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, та Миколаївської обласної прокуратури, територіальною наближеністю більшості учасників справи, необхідності забезпечення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, суд дійшов висновку, що справу слід передати на розгляд до Миколаївського районного суду Миколаївської області (54036, м. Миколаїв, вул. Веселинівська, 43) за зареєстрованим місцем знаходження відповідача-1 та відповідача-2, у зв`язку з непідсудністю справи Печерському районному суду м. Києва.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 32 ЦПК України, спори між судами про підсудність не допускаються і справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 27, 31, 32, 187, 258-260 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

Справу за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, Держави Україна в особі Миколаївської обласної прокуратури, Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди - передати на розгляд за підсудністю до Миколаївського районного суду Миколаївської області (54036, м. Миколаїв, вул. Веселинівська, 43).

Ухвалу може бути оскаржено до Київського апеляційного суду, а з початку функціонування Єдиної інформаційно-телекомунікаційної системи безпосередньо до апеляційного суду, шляхом подання апеляційної скарги через Печерський районний суд м. Києва протягом п`ятнадцяти днів з дня складання ухвали.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Повний текст судового рішення складений та підписаний 06.11.2025 року.

Суддя І.В. Григоренко