ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2025 року

м. Черкаси

Справа № 695/292/20
Провадження № 22-ц/821/1634/25
категорія: 311000000

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Василенко Л. І.

суддів Карпенко О. В., Новікова О. М.,

секретаря - Дмитренко В. В.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Державний навчальний заклад «Золотоніський професійний ліцей»,

розглянув у відкритому судовому засіданнів режимі відеоконференції в м. Черкаси апеляційну скаргу представника Державного навчального закладу «Золотоніський професійний ліцей» адвоката Лучинович Інни Віталіївни на рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 26 червня 2025 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Державного навчального закладу «Золотоніський професійний ліцей» про визнання незаконним та скасування наказу про застосування дисциплінарного стягнення, у складі головуючого судді Середи Л. В., повний текст рішення складено 30 червня 2025 року,

в с т а н о в и в :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернулась в суд з даним позовом.

Свої вимоги мотивувала тим, що 10.10.2019 директором ліцею був виданий наказ № 110-КР «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності заступника директора з навчально-виховної роботи» відповідно до якого ОСОБА_1 оголошено догану.

ОСОБА_1 вважає вказаний наказ протиправним, оскільки він виданий директором без встановлення та доведення вини позивача.

Вважає, що оскаржуваний наказ не містить повних та точних відомостей про те, яке саме порушення вчинив позивач та в чому воно конкретно полягає, які із функціональних обов`язків, що обумовлені трудовим договором, порушила ОСОБА_1 та яка шкода заподіяна нею та кому.

Зазначає, що оскаржений наказ їй був надісланий засобами поштового зв`язку, який нею отриманий 09.11.2019.

Як на підставу для поновлення строку на його оскарження посилається на те, що з грудня 2019 року по майже кінець січня 2020 року вона проходила, як амбулаторне, так і стаціонарне лікування то не мала можливості своєчасно звернутись до суду.

Просила суд поновити строк звернення до суду, встановлений ст. 233 КЗпП України, пропущений позивачем з поважних причин.

Визнати незаконним та скасувати наказ Державного навчального закладу «Золотоніський професійний ліцей» від 10.10.2019 № 110-КР «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності заступника директора з навчально-виховної роботи».

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 26 червня 2025 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що відсутні докази вини позивача та наявності причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) і неналежним виконанням покладених на позивача трудових обов`язків, тому відсутні підстави вважати доведеною вину ОСОБА_1 і законним накладення на неї оскаржуваного дисциплінарного стягнення.

Щодо строку на звернення до суду, то суд дійшов висновку, що у зв`язку із затримкою вручення копії наказу з вини відповідача та підтвердженої позивачем поважності причин пропуску строку наявні підстави для його поновлення.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Вважаючи рішення суду першої інстанції незаконним, необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню з підстав неправильного застосування судом норм матеріального права, істотного порушення норм процесуального права, не відповідності висновків суду фактичним обставинам справи, представник ДНЗ «Золотоніський професійний ліцей» адвокат Лучинович І. В. оскаржила його в апеляційному порядку та просить скасувати рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 26 червня 2025 року, та ухвалити постанову, якою відмовити в задоволенні позову.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь ДНЗ «Золотоніський професійний ліцей» судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що суд першої інстанції невірно застосував положення ст. ст. 139, 140, 148 КЗпП України, тому поза його увагою залишилась та обставина, що КЗпП України не визначає вимог до ступеню деталізації змісту дисциплінарного проступку, яка має бути викладена в наказі про застосування стягнення.

Зазначає, що положення ст. 54 ЗУ «Про освіту», які визначають вимоги дотримання етичних стандартів поведінки педагога, є публічно доступними, а посадова інструкція, яка також містить обов`язки дотримуватись етичних норм поведінки, доведена до відому позивача. Сама лише та обставина, що ці положення не дублюються в наказі про застосування догани не є свідченням його протиправності.

Тому вважає, що суд першої інстанції істотно порушив вимоги ст. ст. 89, 263-265 ЦПК України, адже у справах даної категорії суд має перевіряти саме наявність факту скоєння дисциплінарного проступку, а не форми його фіксування роботодавцем.

Вказує, що відсутність пояснень працівника не є самостійною підставою скасування наказу про застосування дисциплінарного стягнення, якщо під час судового розгляду справи факт вчинення дисциплінарного проступку доведено.

Щодо висновку про поважність причин пропуску позивачем строку звернення до суду зазначає, що суд першої інстанції неправильно застосовано положення ст. ст. 233, 234 КЗпП України.

Вважає, що перебіг строку на оскарження розпочав перебіг 10.10.2019, а її лікування не було безперервним.

Та обставина, що ОСОБА_1 до лютого 2020 року не вживала заходів до захисту своїх прав у суді, є свідченням її байдужості до спірного наказу аж до моменту звільнення з роботи.

На думку скаржника, суд першої інстанції неправильно тлумачив положення ст. 233 КЗпП України та розпочав перебіг строку на звернення до суду не з дати ознайомлення позивача з наказом про застосування дисциплінарного стягнення, а з 09.11.2019.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить суд залишити без змін рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 26 червня 2025 року, а скаргу ДНЗ «Золотоніський професійний ліцей» без задоволення.

Вважає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а апеляційна скарга є безпідставною.

Зазначає, що саме на роботодавцеві лежить обов`язок надавати докази фактів винного вчинення працівником дисциплінарного проступку.

Однак, відповідач не надав суду висновок службового розслідування, в наказі не зазначено в чому саме конкретно полягає порушення позивачем її трудових обов`язків.

Також вказує, що станом на 24.09.2019 ні ОСОБА_2 , ні ОСОБА_3 не були їй, як заступнику директора з навчально-виховної роботи, безпосередньо підпорядковані. Відтак, вона не могла 24.09.2019 використовувати щодо них «своє службове становище», як зазначено в оскаржуваному наказі.

Фактичні обставини справи

Згідно з даними трудової книжки НОМЕР_1 , позивач ОСОБА_1 працювала на посаді заступника директора з навчально-виховної роботи ДНЗ «Золотоніський професійний ліцей» з 12.04.2006 по 29.01.2020 (а.с. 8-9).

24.09.2019 на ім`я директора ДНЗ «Золотоніський професійний ліцей» надійшли доповідні записки ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (а.с. 28-29).

Згідно з доповідної записки ОСОБА_2 , остання просить відреагувати на зухвалу поведінку стосовно неї зі сторони заступника директора ОСОБА_1 . Повідомила, що внаслідок конфлікту у неї значно погіршився стан здоров`я та просить відреагувати на поведінку ОСОБА_1 (а.с. 28).

Відповідно до доповідної записки ОСОБА_3 , остання довела до відома директора, що заступник директора з виховної роботи ОСОБА_1 , використовуючи своє службове становище, ображала, цим самим принижуючи честь і гідність її і її матері. Просила вжити заходів (а.с. 29).

08.10.2019 ОСОБА_1 надала на ім`я директора ДНЗ «Золотоніський професійний ліцей» пояснюючу записку, у якій заперечила вживання нецензурної лайки в навчальному закладі відносно працівників чи учнів та заперечувала, що про матір ОСОБА_2 обмовлялася будь-яким чином. Вважає, що доповідні записки написані з метою обмовити її на догоду керівнику. Вказувала, що ОСОБА_3 дійсно ображає учнів своєю нецензурною лайкою та вказувала на обізнаність про це директора до якого звертались учні із відповідними скаргами (а.с. 33).

10.10.2019 було видано наказ № 110-КР за підписом директора ліцею ОСОБА_4 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності заступника директора з навчально-виховної роботи», відповідно до якого, керуючись ст. 126 КЗпП України ОСОБА_1 заступнику директора з виховної роботи оголошено догану. Інспектору відділу кадрів Кареліній Н. М. доручено ознайомити ОСОБА_1 з наказом №110 від 10.10.2019 під підпис. Контроль за виконанням наказу директор залишив за собою. В якості підстави зазначено пояснення ОСОБА_1 (а.с. 10).

Згідно з п. 1.8 посадової інструкції №03 заступника директора ліцею з навчально-виховної роботи, посадова особа зобов`язана «Знати й неухильно виконувати вимоги Правил дорожнього руху, а також бути взаємовічливими».

Пункт 3.23 вказаної інструкції вимагає дотримання етичних норм поведінки, які відповідають громадському статусу педагога в ліцеї, в побуті, у громадських місцях.

Пункт 3.29 інструкції вказує на необхідність дотримання етичних норм поведінки, що відповідають громадському статусу, в ліцеї, побуті, у громадських місцях (а.с. 30-32).

Згідно з листками непрацездатності позивач ОСОБА_1 в період з 09.12.2019 по 28.12.2019 та з 02.01.2020 по 11.01.2020, з 14.01.2020 по 23.01.2020 перебувала на лікарняному (а.с. 13-16).

Відповідно до акту ДНЗ «Золотоніський професійний ліцей» № 3 від 10.10.2019 про відмову ОСОБА_1 проставлення підпису при ознайомленні з наказом № 110- КР від 10.10.2019, ОСОБА_5 в присутності директора Короткого К. П., в.о. заступника директора з навчальної роботи ОСОБА_6 , методиста ОСОБА_7 , старшого майстра ОСОБА_8 , інспектора відділу кадрів ОСОБА_9 відмовилась від проставляння підпису в наказі № 110 від 10.10.2019 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності заступника директора з навчально-виховної роботи», який зачитав директор ОСОБА_4 (а.с. 11).

Відповідно до поштового конверту копія оскаржуваного наказу надіслано ОСОБА_1 06.11.2019 (а.с. 12).

Мотивувальна частина

Позиція Черкаського апеляційного суду

Згідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступного висновку.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно зі ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з принципом диспозитивності (ст. 13 ЦПК України) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ст. 49 ЦПК України).

Відповідно до положень ст. 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Статтею 147 КЗпП України передбачено, що за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана, звільнення.

Згідно зі ст. 147-1 КЗпП України дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника.

Частиною 1 ст. 148 КЗпП України визначено, що дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення.

Протиправність поведінки працівника полягає в порушенні ним своїх трудових обов`язків, закріплених нормами трудового права: КЗпП України, правилами внутрішнього розпорядку, статутами, положеннями, посадовими інструкціями, трудовим договором (контрактом), колективним договором, а також у порушенні або невиконанні правомірних наказів та розпоряджень роботодавця. Дисциплінарним проступком визнаються діяння, що пов`язуються з невиконанням чи неналежним виконанням працівником своїх обов`язків без поважних причин.

Згідно правового висновку, викладеного в постанові Верховного Суду від 23 січня 2019 року в справі № 572/1644/17-ц (провадження № 61-42575св18), порушенням трудової дисципліни визнається невиконання або неналежне виконання з вини працівника покладених на нього трудових обов`язків, тобто для правомірного накладення дисциплінарного стягнення роботодавцем необхідна наявність сукупності таких умов: порушення має стосуватися лише тих обов`язків, які є складовими трудової функції працівника чи випливають з правил внутрішнього трудового розпорядку. Невиконання чи неналежне виконання працівником трудових обов`язків має бути винним, скоєним без поважних причин умисно або з необережності.

Відповідно правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 18.03.2024 року у справі № 607/9072/22, ознакою порушення трудової дисципліни є наявність проступку в діях або бездіяльності працівника. Дисциплінарний проступок визначається як винне невиконання чи неналежне виконання працівником своїх трудових обов`язків. Складовими дисциплінарного проступку є дії (бездіяльність) працівника; порушення або неналежне виконання покладених на працівника трудових обов`язків; вина працівника; наявність причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) і порушенням або неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов`язків. Недоведеність хоча б одного з цих елементів виключає наявність дисциплінарного проступку. Саме на роботодавцеві лежить обов`язок надати докази фактів винного вчинення працівником дисциплінарного проступку. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати всі обставини, за яких вчинено проступок. Для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності в обов`язковому порядку має бути встановлена вина як одна із важливих ознак порушення трудової дисципліни.

Саме на роботодавцеві лежить обов`язок надати докази фактів винного вчинення працівником дисциплінарного проступку. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати всі обставини, з яких вчинено проступок. Для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності в обов`язковому порядку має бути встановлена вина, як одна з важливих ознак порушення трудової дисципліни. При відсутності вини працівник не може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності.

Під час розгляду справ про накладення дисциплінарних стягнень за порушення трудової дисципліни судам необхідно з`ясовувати, в чому конкретно проявилося порушення, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені ст. ст. 147-149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарного стягнення, зокрема, чи враховані обставини, за яких вчинено проступок.

У наказі про накладення дисциплінарного стягнення обов`язково має бути зазначено, в чому полягає порушення трудової дисципліни, тобто має бути вказівка на фактичні обставини, які послужили підставою для застосування заходу дисциплінарного стягнення. Наказ про накладення дисциплінарного стягнення повинен обов`язково містити нормативне посилання, тобто роботодавець має зазначити назву, статтю, її частину, абзац, пункт, підпункт нормативно-правового акта чи акта локального нормотворення, на підставі якого працівник притягується до дисциплінарної відповідальності. Виконання всіх цих вимог є безумовною запорукою правильного та законного оформлення прийнятого роботодавцем рішення, що одночасно виступає гарантією дотримання трудових прав працівників.

Вказане узгоджується з висновками Верховного Суду у постановах від 22 липня 2020 року у справі № 554/9493/17, від 28 лютого 2024 року у справі № 299/2637/21, від 20 вересня 2024 року у справі № 361/895/23, від 09 квітня 2025 року у справі №727/9784/23.

Відповідно до ст. 150 КЗпП України дисциплінарне стягнення може бути оскаржене працівником у порядку, встановленому чинним законодавством (глава XV цього Кодексу).

За правилами доказування, визначеними ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У відповідності до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Стандарт доказування є важливим елементом змагального процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведення.

У постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13 Велика Палата Верховного Суду наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 54 ЗУ «Про освіту» педагогічною діяльністю можуть займатися особи з високими моральними якостями, які мають відповідну освіту, професійно-практичну підготовку, фізичний стан яких дозволяє виконувати службові обов`язки.

З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 , станом на час виникнення спірних правовідносин, працювала на посаді заступника директора з навчально-виховної роботи ДНЗ «Золотоніський професійний ліцей».

З оскаржуваного наказу № 110-КР від 10.10.2019 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності заступника директора з навчально-виховної роботи» вбачається, що ОСОБА_1 , заступнику директора з виховної роботи, керуючись ст. 126 КЗпП України, оголошено догану з підстав того, що вона використовуючи своє службове положення спричинила конфлікт між собою та працівниками закладу, а саме ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , цим самим принизила людську гідність та честь в неприйнятній формі.

З оскаржуваного наказу вбачається, що він не містить нормативного посилання на підставі якого ОСОБА_1 притягується до дисциплінарної відповідальності,не зазначено, що саме було розцінюється, як «спричинення конфлікту» та «приниження людської гідності та честі в непристойній формі». При цьому в якості підстави його винесення зазначено письмове пояснення ОСОБА_1 .

Під час розгляду справи судом першої інстанції, зокрема у відзиві на позов, відповідач посилався на порушення ОСОБА_1 пунктів 1.8, 3.23 та 3.29 посадової інструкції, затвердженої наказом директора ліцею від 06.04.2018 № 88.

Згідно з п. 1.8 посадової інструкції №03 заступника директора ліцею з навчально-виховної роботи, посадова особа зобов`язана «Знати й неухильно виконувати вимоги Правил дорожнього руху, а також бути взаємовічливими».

Пункт 3.23 вказаної інструкції вимагає дотримання етичних норм поведінки, які відповідають громадському статусу педагога в ліцеї, в побуті, у громадських місцях.

Пункт 3.29 інструкції вказує на необхідність дотримання етичних норм поведінки, що відповідають громадському статусу, в ліцеї, побуті, у громадських місцях.

Разом з тим, доводи відповідача про скоєння позивачем дисциплінарного проступку фактично ґрунтуються лише на доповідних записках ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , оскільки відповідачем не було надано жодного належного та допустимого доказу щодо факту проведення будь-якого розслідування обставин, викладених у доповідних записках, будь-яких доказів, що були отримані під час службового розслідування, надавали б підстави для висновку про наявність у діях позивача складу дисциплінарного проступку та спростовують доповідній записці позивача від 24.09.2019.

Зокрема, у матеріалах справи відсутня інформація про суб`єкта, який проводив розслідування (не зазначено, яка особа або комісія була уповноважена на проведення службового розслідування), порядок проведення розслідування (відсутні відомості про методику, етапи та регламент проведення такого розслідування), не надано жодного акту, протоколу, висновку чи іншого документа, який би фіксував хід та результати службового розслідування.

Також відсутні відомості стосовно свідків, яких було допитано відповідачем у ході ніби-то проведеного розслідування, не надано їхніх письмових пояснень або протоколів допитів, тощо.

Покази свідків надані під час розгляду справи судом першої інстанції є суперечливими та не дають підстав вважати доведеними підстави застосування дисциплінарного стягнення відносно ОСОБА_1 .

Суд зважає і на те, що не надано обґрунтування щодо того, які саме дані були підтверджені чи спростовані в ході такого розслідування, і яким чином ці дані вплинули на висновок про порушення ОСОБА_1 посадової інструкції.

Отже, встановивши факт,що відповідачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження фактів, які б чітко вказували на порушення ОСОБА_1 вимог етичних норм поведінки, зокрема факту приниження людської гідності та честі в непристойній формі, зміст оскаржуваного наказу, зокрема норми трудового законодавства та підстави, якими керувався роботодавець при його винесенні, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження у першої інстанції з наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах закону, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Щодо строку звернення до суду із вказаним позовом, слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 КЗпП України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Поважними причинами пропущення строку звернення до суду за вирішенням трудового спору визнаються лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного звернення до суду та підтверджені належними доказами щодо неможливості такого звернення (постанови Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 203/2276/19, від 29 червня 2021 року у справі № 588/1672/18).

Відповідно до ст. 234 КЗпП України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), у разі пропуску з поважних причин строків, установлених ст. 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки.

Аналіз наведеної норми права дає підстави для висновку про те, що у ст. 234 КЗпП України не передбачений перелік поважних причин для поновлення строку, їх поважність визначається судом в кожному випадку залежно від конкретних обставин.

Як поважні причини пропуску строку, встановленого в ч. 1 ст. 233 КЗпП України, мають кваліфікуватися ті, які об`єктивно перешкоджали чи створювали труднощі для своєчасного звернення до суду та підтверджені належними доказами. Поважними причинами пропуску строку є обставини, що позбавили особу можливості подати заяву у визначений законом строк, вони об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волі заявника і пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами, що унеможливили або суттєво ускладнили можливість своєчасного звернення до суду. Ці обставини мають бути підтверджені належними та допустимими доказами (постанова Верховного Суду від 30 липня 2021 року у справі № 263/6538/18).

У кожному випадку суд зобов`язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк (висновок Верховного Суду України, викладений в постанові від 06 квітня 2016 року у справі № 6-409цс16 та Верховного Суду, викладений у постанові від 08 березня 2023 року по справі № 734/1795/20).

Вирішуючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції вірно врахував, що позивачу оспорюваний наказ був оголошений 10.10.2019, однак вручений не був та направлений засобами поштового зв`язку лише 06.11.2019, що не спростовано відповідачам, тобто роботодавець не довів 10.10.2019 до відома працівника, якого притягували до дисциплінарної відповідальності оскаржуваний наказ у визначений законом спосіб.

Звертаючись в суд з даним позовом, ОСОБА_1 посилалась на те, що оскаржуваний наказ отриманий нею засобами поштового зв`язку 09.11.2019, що також не спростовано скаржником.

В клопотанні про поновлення строку на оскарження наказу про застосування дисциплінарного стягнення ОСОБА_1 також посилалась на те, що в грудні 2019 року та січні 2020 року вона тривалий час хворіла, на підтвердження чого нею надано листки непрацездатності ОСОБА_1 в період з 09.12.2019 по 28.12.2019 та з 02.01.2020 по 11.01.2020, з 14.01.2020 по 23.01.2020.

Суд першої інстанції надав оцінку причинам пропуску строку звернення позивача до суду, навівши відповідні мотиви та дійшов обґрунтованого висновку, що причиною пропуску строку на звернення до суду стали затримка вручення копії наказу з вини відповідача та тривале перебування позивача на лікарняному.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а зводяться до незгоди з судовим рішенням.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухваленим на підставі норм матеріального та процесуального права, які регулюють спірні правовідносини, тому підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

у х в а л и в :

Залишити без задоволення апеляційну скаргу представника Державного навчального закладу «Золотоніський професійний ліцей» - адвоката Лучинович Інни Віталіївни.

Рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 26 червня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Повний текст постанови складено 14 листопада 2025 року.

Головуючий: Л. І. Василенко

Судді: О. В. Карпенко

О. М. Новіков