Номер провадження: 22-ц/813/5293/25
Справа № 496/5188/24
Головуючий у першій інстанції Барвенко В. К.
Доповідач Кострицький В. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.11.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Кострицького В.В.,

суддів Назарової М.В., Лозко Ю.П.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (в порядку ч. 1 ст. 369 ЦПК України) апеляційну скаргу Романенка Михайла Едуардовича, який діє в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» на рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 13 березня 2025 року, ухвалене у складі судді Барвенка В.К., у приміщенні того ж суду,

у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

встановив:

Короткий зміст обставин справи

Представник позивача звернулася до суду із позовом до відповідача, яким просить стягнути з відповідача заборгованість за договором №200529323 від 14.05.2016 у загальному розмірі 47567,46 гривень, яка складається з: суми заборгованості 31838,15 грн, суми інфляційних витрат 12860,01 грн, суми 3% річних -2869,30 грн, а також судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу

В обґрунтування позову зазначено, що 14.05.2016 року між ПАТ «Банк Михайлівський» та ОСОБА_1 укладено угоду № 200529323 щодо кредитування, Кредитний договір.

Відповідно до Кредитного договору банк надав позичальнику у користування кредитні кошти в розмірі 10597,96 грн. з встановленням строку користування з 14.05.2016 по 14.06.2017, а відповідачка зобов`язалася повернути отримані кошти у встановлений в Кредитному договорі термін та сплатити відсотки за користування кредитними коштами.

20.07.2020 року ТОВ «Діджи Фінанс» набуло право вимоги за Кредитним договором, на підставі Договору № 7_БМ від 20.07.2020 , укладеному за результатами публічних торгів (аукціону), що підтверджено постановою Північного апеляційного господарського суду від 01.07.2021 у справі № 910/11298/16 відповідно до якої позивач визнано єдиним та належним кредитором за Кредитними договорами, укладеними з позичальником ПАТ «Банк Михайлівський», в тому числі і за Кредитним договором № 200529323 від 14.05.2016.

23.05.2016 згідно рішення Правління НБУ України № 14/БТ ПАТ «Банк Михайлівський» віднесено до категорії неплатоспроможних, а відповідно до рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 812 розпочато процедуру виведення ПАТ «Банк Михайлівський» з ринку, шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації, тобто управління банком перейшло до Фонду, який має право передати право грошової вимоги до позичальника (боржника) за Кредитним договором іншому банку на підставі Договору про відступлення права вимоги, при цьому згода відповідного боржника (позичальника) на укладення такого договору не вимагається. Приймаючий банк набуває усіх прав та обов`язав кредитора щодо позичальника (боржника), вимоги до якого передані відповідно до договору про відступлення права вимоги, разом із правами за договором забезпечення таких вимог.

Таким чином, банк правонаступником якого є позивач, виконав свої зобов`язання за Кредитним договором належним чином, в той же час відповідач порушив умови Кредитного договору щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків за користування кредитними коштами в повному обсязі та в визначений строк.

Станом на 05.08.2024 загальний розмір заборгованості відповідачки перед позивачем за Кредитним договором становить 31838 грн., яка складається із заборгованості за кредитом 10597,96 грн., заборгованості за відсотками 21240,19 грн. та розрахована станом на дату укладення Договору факторингу № 7_БМ від 20.07.2020 року, укладеного між ПАТ «Банк Михайлівський» та ТзОВ «Діджи Фінанс» і зафіксована у додатку до договору - реєстрі кредитних договорів.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК боржник, який прострочив виконання зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Таким чином, загальна заборгованість відповідачки за Кредитним договором № 200529323 від 14.05.2016 становить 47567,46 грн., з яких: сума заборгованості 31838,15 грн.; сума збитків з урахуванням 3 % річних становить 2869,30 грн.; сума збитків інфляційних втрат за несвоєчасне виконання кредитних зобов`язань становить 12860,01 грн., яку представник позивача просить стягнути із відповідача, а також судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 13 березня 2025 року позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишено без задоволення.

В обґрунтування свого рішення суд першої інстанції зазначає, що у відповідачки на момент розгляду справи вже була відсутня заборгованість, оскільки остання її погасила ще станом на 21.02.2017. Позивачем жодних доказів повідомлення відповідачки про відступлення прав вимоги за кредитним договором до ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» також не надано.

Суд вказує, що відповідачка не заперечувала наявність кредитних зобов`язань перед ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ», однак усі кредитні зобов`язання перед банком нею виконані в повному обсязі, на підтвердження чого надано довідку, яка підтверджує сплату кредитних коштів товариству, яке за договором факторингу на той час мало право вимоги до ОСОБА_1 ..

Короткий зміст та доводи апеляційної скарги.

Не погодившись із вказаним рішенням, Романенко Михайло Едуардович, який діє в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Комінтернівського районного суду Одеської області скасувати та ухвалити нову постанову, якою позов задовольнити.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що суд, порушивши норми матеріального права щодо доказів наявності чи відсутності заборгованості, визначив як достовірну, інформацію зазначену у довідці наданій відповідачем, а саме про сплату боргу у повному обсязі ТОВ «ФК «Фагор».

Суд, всупереч нормам чинного законодавства України, не перевірив та не надав належну оцінку наданим відповідачем документальним доказам щодо законності вимог нового кредитора ТОВ «ФК «Фагор», суд не дослідив належним чином вищезазначені документальні докази подані відповідачем, принаймні, щодо наявності реєстрації в ЄДР такої юридичної особи як ТОВ «ФК «Фагор». Саме тому самі по собі квитанції та довідка не можуть повною мірою бути підтвердженням відсутності заборгованості.

Заперечує проти рішення суду оскільки станом на дату подачі позову ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» є єдиним належним кредитором за кредитним договором №200529323 від 13.03.2025.

Вказує, що ТОВ "ФК "Фагор"» вже не могла бути кредитором позивача за спірним кредитним договором оскільки в силу приписів ст. 216 ЦК України - недійсний договір не створює юридичних наслідків, окрім тих, що пов`язані з його недійсністю. А надана довідка не може бути належним доказом відсутності заборгованості з огляду на те, що невідомо її походження та правова підстава та з огляду на норми чинного законодавства, що нижченаведені.

Щодо явки сторін.

Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Отже, розгляд цивільної справи з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім справ зазначених в ч. 4 ст. 274 ЦПК України, у суді апеляційної інстанції у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи є загальним правилом, визначеним у ЦПК України.

Із матеріалів справи вбачається, що ціна позову в даній справі становить 47567,46 грн. і є менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тому справа відноситься до категорії малозначної справи в силу вимог закону.

Враховуючи вищезазначене, апеляційний розгляд вказаної справи здійснено в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику сторін.

Позиція апеляційного суду.

Заслухавши суддю-доповідача, оцінивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія приходить наступного.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, - суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, - судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (ст. 2 ЦПК України).

Колегією суддів встановлено та матеріалами справи підтверджується, що14.05.2016 між Публічним акціонерним товариством «Банк Михайлівський» та ОСОБА_1 укладено угоду № 200529323 щодо кредитування, тобто Кредитний договір, відповідно до умов якого (повернення, платності, строковості) банк надав відповідачці у користування кредитні кошти в розмірі 10597,96 грн. з встановленим строком користування з 14.05.2016 по 14.06.2017, а відповідачка зобов`язалась повернути отримані кошти у встановлений в Кредитному договорі строк та сплатити відсотки за користування кредитними коштами.

На підтвердження факту укладення Кредитного договору між ПАТ «Банк Михайлівський» та ОСОБА_1 представником позивача надано підписані відповідачкою копії письмових доказів, зокрема: Заяву № 200529323 від 14.05.2016, Анкету №2803292 від 14.05.2016, Довідку про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість споживчого кредиту від 14.05.2016, Договір добровільного страхування життя від 14.05.2016, згоду суб`єкта на обробку персональних даних від 14.05.2016, Графік платежів до Кредитного договору № 200529323 від 14.05.2016.

Судом також встановлено, що 23 травня 2016 року згідно з рішенням Правління НБУ України № 14/БТ ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» віднесено до категорії неплатоспроможних, а відповідно до рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 812 розпочато процедуру виведення ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» з ринку шляхом запровадження у ньому тимчасової адміністрації.

Приналежність права вимоги за вищезазначеними кредитними договорами, які були предметом договору відступлення прав вимоги від 20.07.2020 укладеним між ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ», та ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» було предметом спору у справі № 910/11298/16 Господарського суду міста Києва за позовом ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» (ухвалою Господарського суду від 03.09.2020 р. замінено на правонаступника - ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС») до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Плеяда» (далі - ТОВ «ФК «Плеяда»), Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фагор» (далі - ТОВ «ФК «Фагор»), за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - ФГВФО); Національного банку України (далі - НБУ), про застосування наслідків нікчемності договору факторингу від 19.05.2016 р. № 1905 укладеного між ПАТ «Банк Михайлівський» та ТОВ «ФК «ПЛЕЯДА», визнання недійсним договору факторингу від 20.05.2016 № 1, укладеного між ТОВ «ФК «ПЛЕЯДА» та ТОВ «ФК «Фагор».

Наказом тимчасової адміністрації ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» від 30.05.2016 № 37 затверджено результати проведеної перевірки, наведені в акті про проведення перевірки правочинів (у тому числі договорів), які відповідають критеріям нікчемності від 30.05.2016 р. № 1, згідно з якими встановлено нікчемність укладеного між ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» і ТОВ «ФК «Плеяда» договору факторингу від 19.05.2016 р. № 1905, за умовами якого останній зобов`язався передати грошові кошти у розпорядження ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ», а банк зобов`язався відступити на користь ТОВ «ФК «Плеяда» право вимоги до третіх осіб (боржників), яке у подальшому ТОВ «ФК «Плеяда» відступило на користь ТОВ «ФК «Фагор» за договором факторингу від 20.05.2016 № 1. Посилаючись на нікчемність договору факторингу від 19.05.2016 № 1905, зважаючи на положення ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Постановою від 01.07.2021 у справі № 910/11298/16 визначено зокрема: - застосувати наслідки нікчемності договору факторингу від 19.05.2016 № 1905, а саме: зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Плеяда» передати Товариству з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» документи, отримані ним від Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» згідно з договором факторингу від 19.05.2016 № 1905 та актів прийому-передачі від 20.05.2016 № 1 і № 2; - зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фагор» передати Товариству з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» документи, отримані ним від Публічного акціонерного товариства «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» згідно договору факторингу від 19.05.2016 р. № 1905 та актів прийому-передачі до нього від 20.05.2016 № 1 і № 2.

Оригінали документів, а саме кредитних договорів, щодо яких право вимоги відступлено на підставі договору від 20.07.2020 не були передані ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС». Так, на примусове виконання вищезазначеної постанови суду за заявами ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» від 12.08.2021 - приватним виконавцем відкрито ВП 66483131 щодо ТОВ «ФК «Плеяда» та від 12.08.2021 - приватним виконавцем відкрито ВП 66491947 щодо ТОВ «ФК «Фагор».

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції керувався тим, що станом на момент набуття ТОВ «Діджи Фінанс» права вимоги за кредитним договором, заборгованість ОСОБА_1 за договором була повністю погашена. Відтак у справі відсутні належні та допустимі докази існування заборгованості ОСОБА_1 перед ТОВ «Діджи Фінанс» за кредитним договором.

Судова колегія погоджується з проаналізованими судом першої інстанції в сукупності дослідженими доказами, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд дійшов висновку, що стороною скаржника не доведено тих обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, а тому заявлені вимоги задоволенню не підлягають з огляду на наступне.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.

Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно зст. 513 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 516 ЦК України якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні (ст. 517 ЦК України).

За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (ч. 1 ст. 1077 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

Звертаючи з позовом до суду позивач у позовній заяві вказав, що заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором розрахована станом на дату укладення договору факторингу та її загальний розмір становить 47567,46 грн. з яких: 31838,15 грн. заборгованість за тілом кредиту, 2869,30 грн. сума збитків з урахуванням 3 % річних, 12860,01 грн. інфляційні втрати за несвоєчасне виконання кредитних зобов`язань.

Позивачем не було надано суду розрахунку заборгованості за договором з відображенням щомісячних нарахувань за договором, їх складових, суми, періодів, можливого внесенням відповідачкою коштів на погашення заборгованості тощо.

Відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду від 23 травня 2018 року в справі № 644/11575/15-ц, належним чином дослідити поданий стороною доказ, а саме розрахунок заборгованості за кредитним договором, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок це процесуальний обов`язок суду.

Згідно з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 02 жовтня 2020 року в справі № 911/19/19, суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми нарахувань, які підлягають стягненню, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру стягуваних сум нарахувань.

Колегія суддів також звертає увагу, що відповідачка надала суду довідку ТОВ «ФК «ФАГОР» від 21.02.2017 про те, що станом на 21.02.2017 заборгованість відповідачкою за договором № 200529323 від 14.05.2016 року погашено в повному обсязі та договір закритий.

Позивачем жодних доказів повідомлення відповідачки про відступлення прав вимоги за кредитним договором до ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» також не надано.

Вказані обставини правомірно були розцінені судом першої інстанції як свідчення належного виконання відповідачем умов договору, сплату заборгованості та закриття кредитного договору.

Крім того, станом на здійснення погашення боржником кредитної заборгованості, тобто в 2017 році, діяв укладений договір факторингу №1905 від 19.05.2016, за яким відповідно до ст. 512 ЦК України до ТОВ «ФК «Фагор» перейшло право вимоги, про що боржник був належним чином повідомлений і на виконання своїх зобов`язань, було сплачено товариству як новому кредитору заборгованість по кредитному договору.

Всі подальші обставини, в тому числі і судові справи, пов`язані з розглядом позову ПАТ «Банк Михайлівський» до ТОВ «ФК «Плеяда» та ТОВ «ФК «Фагор» про застосування наслідків нікчемності договорів факторингу, результатом яких стало рішення про зобов`язання ТОВ «ФК» Плеяда» та ТОВ «ФК «Фагор» передати ТОВ «Діджи Фінанс» документи отримані від ПАТ «Банк Михайлівський» згідно договорів факторингу, не може вважатись правовою підставою для повторного покладення на відповідача обов`язку по сплаті кредитної заборгованості.

Таким чином, вірно встановивши обставини по справі та визначившись з характером спірних правовідносин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Доводи скаржника про те, що сплата коштів за кредитним договором ТОВ «ФК «Фагор» не може свідчити про належне виконання умов договору, оскільки укладені договори факторингу між ПАТ «Банк Михайлівський» та ТОВ «ФК «Плеяда», та між ТОВ «ФК «Плеяда» та ТОВ «ФК «Фагор» були визнані постановою Господарського суду м. Києва від 01.07.2021 недійсними, не впливають на правильність прийнятого судом першої інстанції рішення, оскільки на момент погашення заборгованості вказані договори факторингу були чинними.

Надаючи оцінку вказаним доводам колегія суддів звертає увагу, що станом на квітень 2017 року ТОВ «ФК «Фагор» було єдиним новим кредитором за укладеним між ПАТ «Банк Михайлівський» та ОСОБА_1 договором, і останньою, після отримання повідомлення про відступлення права вимоги за її кредитним договором, цілком правомірно були сплачені новому кредитору кошти в рахунок заборгованості.

При цьому станом на час виконання своїх кредитних зобов`язань в 2017 році ТОВ «Діджи Фінанс» ще не набуло прав вимоги за цим договором, а подальше визнання останнього єдиним та належним кредитором за кредитними договорами, укладеними з позичальниками ПАТ «Банк Михайлівський», не може невілювати факт виконання відповідачем свого обов`язку як позичальника та слугувати підставою для повторного стягнення з неї кредитної заборгованості.

Отже, суд першої інстанції вірно зазначає, що у відповідачки вже була відсутня заборгованість, оскільки остання її погасила ще станом на 21.02.2017.

Інші доводи апеляційної скарги не є суттєвими та не слугують підставою для скасування по суті вірного рішення суду першої інстанції, так як позивачем не надано доказів які спростовують позицію відповідачки.

Суд першої інстанції забезпечив повний та всебічний розгляд справи на основі наданих сторонами доказів, оскаржуване рішення відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції по суті вирішення указаного позову та не дають підстав вважати, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, про що зазначає у апеляційній скарзі скаржник.

З огляду на вищевикладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Наведені скаржником в апеляційній скарзі доводи не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення скаржником норм матеріального та процесуального закону.

З огляду на наведене вбачається, що судом з дотриманням вимог ст. ст. 89,263 ЦПК України дана належна оцінка доказам по справі, вірно встановлений характер спірних правовідносин і обґрунтовано зроблено висновок про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

На підставі вищенаведеного, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вищезазначеного колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу Романенка Михайла Едуардовича, який діє в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» - залишити без задоволення.

Рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 13 березня 2025 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий суддя В.В. Кострицький

Судді М.В. Назарова

Ю.П. Лозко