Справа № 357/2690/25
Провадження № 2/357/2486/25
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

12 листопада 2025 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді - Орєхова О. І. ,

за участі секретаря - Махненко Б.В., Чалій А.О., Кича М. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в загальному позовному провадженні в залі суду № 2 в м. Біла Церква цивільну справу за позовною заявою Служби у справах дітей Білоцерківської міської ради в інтересах дітей ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_4 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В :

В лютому 2025 року позивач Служба у справах дітей Білоцерківської міської ради, яка діє в інтересах дітей ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулась до Білоцерківського міськрайонного суду Київсьої області з позовною заявою до ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_4 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, обґрунтовуючи наступним.

Відповідно до положень статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Батьки несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону.

Проте відповідачка, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків з виховання її дітей ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . У зв`язку з цим діти перебувають в службі у справах дітей Білоцерківської міської ради на обліку.

За результатами оцінювання потреб сім`ї відповідачки з`ясовано, що основними ознаками та чинниками, що спричиняють складні життєві обставини, є ухилення відповідачкою ОСОБА_3 від виконання батьківських обов`язків з виховання дітей. Мати дітей потребує підвищення свого батьківського потенціалу. Вона не достатньо обізнана щодо вікових норм розвитку своїх дітей та не має чіткого усвідомлення повного спектру потреб дітей відповідного віку та індивідуальних особливостей. В процесі виховання дітей ОСОБА_3 має схильність делегувати свої батьківські обов`язки іншим людям і потребує сторонньої мотивації до виконання батьківських обов`язків. Зловживання нею алкоголем та пов`язані з цим особливості поведінки матері дітей суттєво знижують її ефективність у процесі виховання дочки та сина.

Згідно з інформацією, наданою адміністрацією Білоцерківського опорного ліцею- гімназії № 20 Білоцерківської міської ради, де з 01 вересня 2022 року по 31 грудня 2024 року навчався малолітній син відповідачки ОСОБА_2 за адаптованою загальноосвітньою програмою в інклюзивному класі, мав третій рівень підтримки і отримував допомогу від асистента вчителя. Мати дитини вихованню та навчанню сина уваги не приділяла. Учень часто приходив до школи у брудному одязі, без ручок та олівця, зошити не охайні, у портфелі брудно. Письмові завдання виконувалися рідко. Мати дитини не звертала уваги на здоров`я сина, який часто приходив у школу хворий, невиспаний та голодний. Також правилам особистої гігієни малолітній не навчений.

Ухилення відповідачки від виконання батьківських обов`язків щодо лікування її малолітнього сина призвело до того, що 06 вересня 2024 року дитина без супроводу матері екстреною медичною допомогою була доставлена та госпіталізована до КНП КОР «Київська обласна дитяча лікарня № 2» з таким діагнозом: ГРЗ, гнійний отид. Після виписки малолітнього з лікарні, відповідачка на співпрацю з фахівцем із соціальної роботи не йшла, під час візитів за місцем її проживання, застати матір з сином не вдавалося, на залишені повідомлення ОСОБА_3 не реагувала.

З кінця грудня 2024 року відповідачка із малолітнім сином ОСОБА_2 проживає у її батьків за адресою: АДРЕСА_1 . Під час обстеження умов проживання встановлено, що умови для проживання дитини за вищевказаною адресою задовільні, мати дітей не працює.

Старша дочка відповідачки ОСОБА_1 з весни 2024 року проживає в сім`ї її біологічної бабусі ОСОБА_4 , третьої особи у справі, яка весь цей час займається вихованням, лікуванням та утриманням дівчини. За інформацією ОСОБА_4 , мати дитини не бере участі у вихованні ОСОБА_5 , матеріальної допомоги на її утримання не надає.

Відповідачка неодноразово притягувалася до адміністративної відповідальності за статтею 184 КУпАП (невиконання батьками або особами, що їх замінюють, обов`язків щодо виховання дітей).

Відомості про батька дітей записані відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України.

На засіданні комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Білоцерківської міської ради, яке відбулося 26 грудня 2024 року, були затверджені напрацьовані міждисциплінарною командою індивідуальні плани соціального захисту неповнолітньої ОСОБА_1 та малолітнього ОСОБА_2 . Згідно з якими службу у справах дітей Білоцерківської міської ради зобов`язано підготувати та подати до суду позов про позбавлення матері дітей батьківських прав та стягнення аліментів.

Вважають, що вищевказані обставини підтверджують факт ухилення відповідачки від виконання батьківських обов`язків з виховання дітей. Позбавлення матері дітей батьківських прав у цьому випадку допустиме та відповідає інтересам дітей, оскільки наявна її вина і вона не хоче та не може змінити свою поведінку на краще.

Тому, просили суд позбавити батьківських прав ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щодо її неповнолітньої дочки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та щодо її малолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти на утримання її неповнолітньої дочки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/6 частини від усіх її доходів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на особовий рахунок неповнолітньої відкритий у банківській установі, починаючи з дня подачі позовної заяви до досягнення дитиною повноліття. Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти на утримання її малолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/6 частини від усіх її доходів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на особовий рахунок малолітнього відкритий у банківській установі, починаючи з дня подачі позовної заяви до досягнення дитиною повноліття ( а. с. 1-4 ).

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.02.2025 ( а. с. 28-29 ) головуючим суддею визначено Орєхова О.І. та матеріали передані для розгляду.

За відсутності підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження суд відкриває провадження у справі протягом п`яти днів з дня надходження позовної заяви або заяви про усунення недоліків, поданої в порядку, передбаченому статтею 185 цього Кодексу ( ч. 1 ст. 187 ЦПК України ).

Відповідно до ч. 6 ст. 187 ЦПК України у разі якщо відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання ( перебування ) такої фізичної особи.

Суддя з метою визначення підсудності може також користуватися даними Єдиного державного демографічного реєстру ( ч. 8 ст. 187 ЦПК України ).

Згідно відповіді № 1158788 від 28.02.2025 з Єдиного державного демографічного реєстру, сформованого засобами підсистеми ЄСІТС «Електронний суд» за запитом судді щодо визначені підсудності, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 з 15.07.1999 зареєстрована з адресою: АДРЕСА_1 ( а. с. 33 ).

Згідно ч. 1 ст. 187 ЦПК України якщо відповідачем вказана фізична особа, яка не має статусу підприємця, суд відкриває провадження не пізніше наступного дня з дня отримання судом у порядку, передбаченому частиною восьмою цієї статті, інформації про зареєстроване у встановлено законом порядку місце проживання ( перебування ) фізичної особи - відповідача.

Ухвалою судді від 04 березня 2025 року прийнято вищезазначену позовну заяву до розгляду та відкрито провадження. Постановлено провести розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання у справі на 26.03.2025 ( а. с. 34-35 ).

Протокольною ухвалою від 17.04.2025 закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду по суті на 30.05.2025 ( а. с. 57-63 ).

За клопотаннями представника відповідача ( а. с. 85, 86, 106, 107 ), адвоката Заліського Б.С. ( а. с. 79, 80 ), розгляд справи неодноразово відкладався.

В судовому засіданні 29.09.2025 представник позивача служби у справах дітей Махаринський Г.В. підтримав позовні вимоги, надав пояснення аналогічні викладеним в ній, просив позбавити відповідача батьківських прав відносно її дітей та стягнути з неї аліменти на утримання дітей.

Відповідач ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_6 , кожний окремо, в судовому засіданні 29.09.2025 заперечували проти позовних вимог, просили відмовити в позові. Відповідач ОСОБА_3 зазначила, що вона працює, алкогольні напої не вживає, приймає участь у вихованні сина, який проживає разом з нею, а також, хоча донька і деякий час проживала у бабусі, а зараз навчається в м. Вінниця, вона постійно з нею зв`язується в телефонному режимі, по можливості надає кошти, коли вона приїжджала до неї, хвилюється за доньку.

Третя особа ОСОБА_4 в судовому засіданні 29.09.2025 підтримала позовні вимоги служби у справах дітей, просила позбавити відповідача батьківських прав, оскільки остання взагалі не займається дітьми, зловживає спритними напоями. Вважає, що позбавлення відповідача батьківських прав буде в інтересах дітей.

Крім того, в судовому засіданні 29.09.2025 була заслухана думка дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 в присутності представника служби у справах дітей ОСОБА_7 .

Так, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 пояснила, що вона прийшла до суду через маму, вона хоче щоб її позбавили батьківських прав, оскільки її мама не змінюється, хоча обіцяла. Вона хоче жити з бабусею, з нею їй добре. Зазначала про те, що мати не ставиться до неї як до дитини на відміну від її брата. Коли вона їй телефонує, вона чує, що вона перебуває в нетверезому стані. Бабуся все їй купує, все повністю оплачує.

В судовому засіданні 29.09.2025 було оголошено перерву до 03.11.2025 ( а. с. 118-130 ).

В судовому засіданні 03.11.2025 представник позивача підтримав свої вимоги, наполягав на їх задоволенні.

Відповідач в судовому засіданні 03.11.2025 заперечувала проти позбавлення її батьківських прав, наполягала на тому, що вона любить своїх дітей, зробить все для того, щоб належним чином здійснювати батьківські обов`язки, а також прикладе зусиль для того, щоб налагодити стосунки з донькою.

В судове засідання 03.11.2025 третя особа ОСОБА_4 не з`явилась, про дату, час та місце слухання справи була повідомлена належним чином, про що в матеріалах справи свідчить розписка ( а. с.131 ).

До того ж, в судовому засіданні, яке відбувалося 29.09.2025, третя особа приймала участь, надавала свої пояснення з приводу позовних вимог служби у справах дітей ( а. с. 118-130 ), висловила свою позицію.

Окрім цього, 30.09.2025 за вх. № 55654 судом отримано від ОСОБА_4 заяву про розгляд справи 03.11.2025 без її участі ( а. с. 134 ).

Тому, судом вирішено проводити розгляд справи за відсутності третьої особи.

Крім того, в судовому засіданні 03.11.2025 була заслухана думка дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в присутності представника служби у справах дітей ОСОБА_7 .

Так, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 пояснив, що в нього з мамою добрі стосунки, мама готує йому їжу, робить з ним шкільні завдання, купує солодощі, в літку гуляли. Коли мама на роботі, бабуся збирає до школи, готує йому сніданок.

Окрім цього, в судовому засіданні 03.11.2025 в якості свідка був допитаний ОСОБА_8 .

Даний свідок, який є батьком відповідача зазначив, що вони разом проживають, вона опікується сином, вони їй допомагають. Коли вихідна, відповідач проводить дозвілля з сином. Онука проживає у іншої бабусі, зараз навчається у Вінниці. На питання чому онука проживає у іншої бабусі зазначив, що напевно їй там краще. Просив не позбавляти його доньку батьківських прав, вказував на те, що вона виправиться, виконувати батьківські обов`язки вона спроможна. Вважає, що їй потрібно дати шанс.

Від допиту та повторного виклику в судове засіданні інших свідків, які не з`явилися в судове засідання, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , відповідач ОСОБА_3 не наполягала та від їх допиту відмовилася.

Судом було вислухано пояснення учасників, свідка, думку дитини, досліджено матеріали справи та після цього, керуючись вимогами ч. 1 ст. 244 ЦПК України суд оголосив про перехід до стадії ухвалення судового рішення та відклав ухвалення та проголошення судового рішення, оголосивши дату та час його проголошення ( 12 листопада 2025 о 17 годині 00 хвилин ).

Так, з урахуванням наданих пояснень, після дослідження матеріалів справи, суд прийшов до наступних висновків.

Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Судом встановлені наступні обставини та спірні їм правовідносини.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 є матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що в матеріалах справи свідчать відповідні свідоцтва про народження останніх ( повторні ) ( а. с. 5, 6 ).

Батьком вказаних дітей у свідоцтвах про народження вказаний ОСОБА_11 .

Відповідно до Витягів з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження дітей, відомості про батька записані на підставі ч. 1 ст. 135 СК України ( а. с. 8, 9 ).

Наказом служби у справах дітей Білоцерківської міської ради від 27.11.2024 за № 173/03-03, неповнолітня дитина ОСОБА_1 та малолітній ОСОБА_2 взяті на облік, які перебувають у складних життєвих обставинах ( а. с. 10 ).

За результатами оцінювання потреб сім`ї відповідача з`ясовано, що основними ознаками та чинниками, що спричиняють складні життєві обставини, є ухилення відповідачкою ОСОБА_3 від виконання батьківських обов`язків з виховання дітей. Мати дітей потребує підвищення свого батьківського потенціалу. Вона не достатньо обізнана щодо вікових норм розвитку своїх дітей та не має чіткого усвідомлення повного спектру потреб дітей відповідного віку та індивідуальних особливостей. В процесі виховання дітей ОСОБА_3 має схильність делегувати свої батьківські обов`язки іншим людям і потребує сторонньої мотивації до виконання батьківських обов`язків. Зловживання нею алкоголем та пов`язані з цим особливості поведінки матері дітей суттєво знижують її ефективність у процесі виховання дочки та сина ( а. с. 15-19, 20 ).

Згідно з інформацією, наданою адміністрацією Білоцерківського опорного ліцею- гімназії № 20 Білоцерківської міської ради від 09.12.2024 за № 65, де з 01 вересня 2022 року по 31 грудня 2024 року навчався малолітній син відповідачки ОСОБА_2 за адаптованою загальноосвітньою програмою в інклюзивному класі, мав третій рівень підтримки і отримував допомогу від асистента вчителя. Мати дитини вихованню та навчанню сина уваги не приділяла. Учень часто приходив до школи у брудному одязі, без ручок та олівця, зошити не охайні, у портфелі брудно. Письмові завдання виконувалися рідко. Мати дитини не звертала уваги на здоров`я сина, який часто приходив у школу хворий, невиспаний та голодний. Також правилам особистої гігієни малолітній не навчений ( а. с. 21 ).

Відповідно до доданих до позовної заяви постанов Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 07.10.2024 та від 27.11.2024, відповідач притягувалася до адміністративної відповідальності за ч. 1 та ч. 2 ст. 184 КУпАП (невиконання батьками або особами, що їх замінюють, обов`язків щодо виховання дітей) ( а. с. 22, 23 ).

Згідно Витягу з реєстру Білоцерківської міської територіальної громади від 02.12.2024, станом на 02.12.2024 за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровано 6 осіб: ОСОБА_8 , ОСОБА_12 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_13 ( а. с. 27 на звороті ).

Згідно Акту обстеження умов проживання від 26.12.2024, обстеження умов проживання проведено за адресою: АДРЕСА_1 , умови проживання задовільні ( а. с. 24 ).

Рішенням виконавчого комітету Білоцерківської міської ради Київської області від 22.04.2025 за № 325, орган опіки та піклування - виконавчий комітет міської ради вирішив, що ОСОБА_3 в порушення вимог чинного законодавства України з питань охорони дитинства ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків з виховання своїх дітей ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що є правовою підставою для позбавлення її батьківських прав, а позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 щодо її дітей ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є доцільним та таким, що відповідає інтересам дітей ( а. с. 70-71 ).

Оскільки мати дітей, ОСОБА_3 , ухиляється від виконання батьківських обов`язків з виховання дітей, позбавлення матері дітей батьківських прав у цьому випадку допустиме та відповідає інтересам дітей, оскільки наявна її вина і вона не хоче та не може змінити свою поведінку на краще, у зв`язку з чим позивачем ініційоване звернення до суду з даним позовом.

Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який, зокрема, вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фактів ), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення.

Відповідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 5, 6 статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Відповідно до ч. 4 ст. 155 Сімейного кодексу України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по виханню дитини.

Відповідно п. 16 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Таке рішення має бути прийнято з метою захисту інтересів неповнолітньої дитини, яка фактично позбавлена його батьківського піклування.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58).

Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 березня 2019 року ( справа № 631/2406/15-ц провадження № 61-36905св18 ).

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У справі «Мамчур проти України» від 16.07.2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§ 100).

Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин.

Питання щодо можливості позбавлення батьківських прав вирішувалось також Верховним Судом у постановах від 24 червня 2020 року у справі № 638/1496/17-ц (провадження № 61-35874св18), від 27 січня 2021 року у справі № 398/4299/17 (провадження № 61-2861св20), від 16 червня 2021 року у справі № 315/1279/19 (провадження № 61-3821св21).

У постанові Верховного Суду від 26 грудня 2018 року у справі № 404/6391/16-ц (провадження № 61-40224св18) зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

У постанові Верховного Суду від 25 квітня 2019 року у справі № 296/7848/16-ц (провадження № 61-43695св18) зазначено, що ухилення від виконання своїх обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

У постанові Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 631/2406/15-ц (провадження № 61-36905св18) зазначено про те, що позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Судова практика щодо застосування положень статті 164 СК України є усталеною.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав, подання відповідачем апеляційної скарги свідчить про його інтерес до дитини.

Подібний висновок викладено у постанові від 06 травня 2020 року у справі № 753/2025/19.

Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків.

Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 11 вересня 2020 року у справі № 357/12295/18, від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18, від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18, від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17, від 02 жовтня 2019 року у справі № 461/7387/16-ц, від 08 травня 2019 року у справі № 409/1865/17-ц.

При вирішенні судом питання щодо позбавлення батьківських прав визначальним є ставлення матері (батька) до дитини, бажання спілкуватися і приймати участь у її вихованні.

Частиною другою статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до частини першої статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останньої батьківських прав, покладено на позивача.

У цій справі судом не встановлено обставин, які б свідчили про те, що відповідач не бажає спілкуватися з дітьми та брати участь у їх вихованні, остаточно і свідомо самоусунулася від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей.

Навпаки, відповідач ОСОБА_3 наголошувала, що любить свої дітей, заперечувала проти позбавлення її батьківських прав, вона змінила свої ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків, працює, приділяє увагу вихованню сина, намагається та в подальшому в планах налагодити стосунки з донькою.

Встановлено, що відповідач на даний час дійсно працює, про що свідчить наявна в справі Довідка від 24.09.2025 за № 11, видана ПрАТ «Білоцерківський консервний завод» ( а. с. 116 ).

Відповідно до характеристики, виданої ПрАТ «Білоцерківський консервний завод» вбачається, що ОСОБА_3 працює на ПрАТ «Білоцерківський консервний завод» підсобною робітницею у фабрикатному цеху з 22.09.2025 по теперішній час, тимчасово на сезон переборки овочів. Змінні завдання виконує якісно та своєчасно, в конфлікти з працівниками не вступає, урівноважена, характер спокійний. У зв`язку з коротким терміном роботи надати більш обширно характеристику не має можливості ( а. с. 144 ).

Відповідно до психолого-педагогічної характеристики ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 учня 3 класу, який навчається у Дроздіській гімназії-початковій школі БМР Київської області вбачається, що мама ОСОБА_3 стала приймати активну участь у навчанні та вихованні сина. Разом з своїм сином читає книги, допомагає вивчити скоромовки та вірші, активно співпрацює з класним керівником. Отримує індивідуальні консультації по телефону. Врахувавши зміни, які настали у поведінці мами, вони вважають, що ОСОБА_3 може стати гідною мамою для свого сина ОСОБА_2 ( а. с. 117 ).

Зазначене підтверджується і свідченнями, які були надані в судовому засіданні 03.11.2025 свідком ОСОБА_8 , який є батьком відповідача, який зазначив, що його донька опікується сином, вони їй допомагають. Коли вихідна, відповідач проводить дозвілля з сином. Онука проживає у іншої бабусі, зараз навчається у Вінниці. Просив не позбавляти його доньку батьківських прав, вказував на те, що вона виправиться, виконувати батьківськи обов`язки вона спроможна. Вважає, що їй потрібно дати шанс.

Та обставина, що на час розгляду справи матеріальним забезпеченням доньки дитини, займається бабуся, не свідчить безумовно про те, що мати не бажає приймати участь у її утриманні і вихованні, тобто свідомо умисно нехтує батьківськими обов`язками.

Такої правової позиції дотримується і Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18, провадження № 61-4014св20.

Навпаки, відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні наголошувала на тому, що вона постійно телефонує донці, надає їй по можливості кошти, хвилюється за неї.

На протязі розгляду справи, ОСОБА_3 заперечувала проти позовних вимог та просила не позбавляти її батьківських прав. Наголошував, що вона має бажання спілкуватися та брити участь у вихованні своїх дітей.

Також відповідач запевняла суд, що вона усвідомила, буде намагатися належним чином виконувати батьківськи обов`язки, для цього прикладе зусилля.

Постанова Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 631/2406/15-ц (факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав, подання відповідачем апеляційної скарги свідчить про його інтерес до дитини).

Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин.

Під час розгляду справи, не знайшло свого підтвердження того факту, що відповідач зловживає спиртними напоями, хоча про це зазначав як позивач так і третя особа.

Так, рішенням виконавчого комітету Білоцерківської міської ради Київської області від 22.04.2025 за № 325, яким орган опіки та піклування - виконавчий комітет міської ради вирішив, що ОСОБА_3 в порушення вимог чинного законодавства України з питань охорони дитинства ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків з виховання своїх дітей ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що є правовою підставою для позбавлення її батьківських прав, а позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 щодо її дітей ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є доцільним та таким, що відповідає інтересам дітей ( а. с. 70-71 ).

Водночас, висновок органу опіки та піклування - виконавчого комітету міської ради щодо про позбавлення відповідача батьківських прав не є обов`язковим для суду (частини п`ята, шоста статті 19 СК України), такий висновок є доказом у справі, який підлягає дослідженню та оцінці судом у сукупності з іншими доказами у справі.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року у справі № 595/1638/19, провадження № 61-3503 св 21.

Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції.

Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини (cт. 18 Конвенції про права дитини).

СК України (ст. 171), Закон України «Про охорону дитинства (ст. 9), Конвенція про права дитини від 20.11.1989 року та інші нормативно-правові акти гарантують дитині право бути вислуханою під час судових чи адміністративних розглядів з питань, що стосуються її особисто у разі, коли вона досягла такого рівня розвитку, що дозволяє їй сформулювати власні погляди та висловити їх (в кожній справі суддя приймає рішення щодо цього питання враховуючи індивідуальні об`єктивні та суб`єктивні фактори).

З`ясування думки дитини у цивільному процесі можна визначити як загальний процес (сукупність дій суду), що спрямовані на реалізацію гарантованого законом права дитини бути вислуханою під час судових чи адміністративних розглядів з питань, що стосуються її особисто у разі, коли вона досягла такого рівня розвитку, що дозволяє їй сформулювати власні погляди та висловити їх. Відсутня чітка регламентація процедури здійснення з`ясування думки дитини судом, у зв`язку з чим, залежно від обставин конкретної справи таке з`ясування може здійснюватись за допомогою різних методів (наприклад, думка дитини може відображатись у письмових доказах (висновках психологічних досліджень, висновках органів опіки та піклування, письмових зверненнях дитини до суду, тощо); електронних доказах (відео, аудіо зверненнях до суду, повідомленнях у соціальних мережах, тощо); висновках психологічної експертизи, психологічного обстеження; показаннях дитини (особисто в залі судового засідання, за допомогою відео конференції)).

Національне законодавство також відображає принцип пріоритетності прав та інтересів дитини, зокрема, статтею 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) закріплено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

При цьому Закон України «Про охорону дитинства» визначає, що забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити.

Згідно із статтею 3 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року, ратифікованої Україною 03 серпня 2006 року, (далі - Європейська конвенція) дитина, яка внутрішнім законодавством визнається такою, що має достатній рівень розуміння, під час розгляду судовим органом справи, що стосується її, наділяється правами, використання яких вона може вимагати: a) отримувати всю відповідну інформацію; b) отримувати консультацію та мати можливість висловлювати свої думки; c) бути поінформованою про можливі наслідки реалізації цих думок та про можливі наслідки будь-якого рішення.

У статті 6 «Порядок прийняття рішення» Європейської конвенції визначено, що під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки, якщо внутрішнім законодавством дитина визнається такою, що має достатній рівень розуміння, і приділяє належну увагу думкам, висловленим дитиною.

З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що стосується дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватись, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються.

На цьому наголосив Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 640/15771/19.

У контексті віку дитини при її опитуванні ВС у постанові від 25 березня 2019 року у справі № 165/2240/16-ц (провадження № 61-29942св18) зауважив, що при вирішенні питань, які стосуються її життя, дитині, здатній сформулювати власні погляди, має бути забезпечено право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що її стосуються, причому поглядам дитини надається належна увага згідно з її віком і зрілістю.

Аналогічної позиції притримується і судова практика. Зокрема, у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі №357/17852/15-ц визначено, що: «Найкращі інтереси дитини залежно від їх характеру та серйозності можуть переважати інтереси батьків. При цьому при вирішенні питань, які стосуються її життя, дитині, здатній сформулювати власні погляди, має бути забезпечено право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що її стосуються, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю.

Згідно з вимогами статті 171 Сімейного кодексу України - дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси.

Так, в судовому засіданні в присутності представника служби у справах дітей, що відповідає вимогам ст. 232 ЦПК України було заслухано дітей ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , де ОСОБА_2 підтвердив, що мати приділяє йому увагу, опікується ним.

В свою чергу, ОСОБА_1 зазначила, що вона хоче щоб її мати позбавили батьківських прав, оскільки її мама не змінюється, хоча обіцяла. Вона хоче жити з бабусею, з нею їй добре. Зазначала про те, що мати не ставиться до неї як до дитини на відміну від її брата. Бабуся все їй купує, все повністю оплачує.

Проте суд звертає увагу, що думка дитини не повинна бути абсолютною для суду, якщо вона не буде відповідати та сприяти захисту прав та інтересів дитини, так як діти є вразливими до маніпуляцій зі сторони дорослих.

Такої правової позиції дотримується Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 29 липня 2021 року у справі № 686/16892/20 ( провадження № 61-6807св21 ).

Озвучена думка дитини не є єдиною підставою, яка враховується при вирішенні питання про позбавлення батьківських прав, оскільки її думка не завжди може відповідати її інтересам, може бути висловлена під впливом певних зовнішніх факторів, яким вона в силу віку неспроможна надавати правильну оцінку, чи інших можливих факторів впливу на неї (ВС КЦС справа № 705/3040/18 від 13.07.2022, справа № 175/1713/20 від 23 червня 2022 року ).

Такої правової позиції дотримується і Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 04 квітня 2024 року у справі № 553/449/20 ( провадження № 61-2701св24 ).

В зазначеній вище постанові Верховний Суд зазначив, що очевидно, що сімейні відносини мають "складний" характер, і сім`я може переживати як найкращі, так й найгірші часи. Суду завжди складно зробити висновок про те, що сімейні стосунки неможливо врятувати, і тому суд має позбавляти батьків такого шансу тільки в тому разі, якщо вони становлять реальну загрозу для благополуччя дитини. У цій справі подібні ризики були відсутні. Простої бездіяльності з боку батька недостатньо для того, щоб зробити висновок про наявність виняткових обставин, за яких можливо позбавити його батьківських прав. Навіть якщо припустити, що саме бездіяльність батька призвела до розриву зв`язків між ним та його донькою, а не будь-яке ймовірне батьківське відчуження або психологічні маніпуляції над дитиною з боку її матері, то ця обставина не є достатньою для позбавлення батька батьківських прав щодо його доньки. Особливо в ситуації, коли батько наполегливо вказував, що він хоче відновити та розвивати стосунки зі своєю донькою; апеляційний суд, крім факту, що батько не підтримував з донькою відносини з 2015 року, не встановив будь-яких інших фактів, які могли б виправдати позбавлення батька батьківських прав. Судами не було встановлено, що батько не відповідав вимогам, необхідним для виховання дітей, або що він коли-небудь заподіював шкоду своїй доньці, або що він становив загрозу для здоров`я та розвитку дитини, або що спілкування із батьком могло порушити відповідні права дитини. За вісім років відсутності спілкування з батьком дитина дійсно встановила міцні родинні зв`язки зі своєю матір`ю, вітчимом. Для дитини це є її сім`я, і вона не пам`ятає батька. Однак у цих відносинах не було нічого, що могло б виправдати позбавлення її можливості відновити зв`язок зі своїм біологічним батьком. З метою захисту найкращих інтересів дитини очевидно, що дитині краще залишатися в сім`ї, з якою у неї вже склався відповідний зв`язок. Втім цього недостатньо, щоб виправдати позбавлення батька будь-якого спілкування з дитиною і можливості такого спілкування в майбутньому. Таким чином, позбавлення батька всіх батьківських прав не відповідає критерію пропорційності; хоча період, протягом якого батько не підтримував контакту донькою тривав достатньо довго, особливо для дитини її віку, цей фактор сам по собі не може виключати можливість відновлення зв`язків між донькою і її біологічним батьком. Фактична повага до сімейного життя вимагає, щоб майбутні відносини між батьком і дитиною визначалися з урахуванням усіх важливих факторів, а не просто спливом часу; діти мають право на врахування їхньої думки і на те, щоб бути заслуханими з питань, що торкаються їх інтересів. Зокрема, в силу того, як із спливом часу діти стають більш зрілими і здатними сформулювати свою думку, суди повинні належним чином враховувати їх погляди і почуття, а також їх право на повагу до їхнього особистого життя. Водночас їх погляди необов`язково залишаються незмінними, і їх заперечення, яким слід надавати належного значення, необов`язково є достатніми для того, щоб превалювати над інтересами батьків, особливо щодо того, що стосується регулярного спілкування зі своєю дитиною. Вочевидь право дитини на висловлення своєї думки не потрібно тлумачити як фактичне надання дітям безумовного права вето без аналізу будь-яких інших факторів або без проведення оцінки для визначення їхніх найкращих інтересів; у цій справі надання батькові можливості відновити контакт зі своєю донькою, з урахуванням встановлених обставин, не позначиться негативно на зв`язках дитини з її існуючою сім`єю. Натомість апеляційний суд не врахував можливість відновлення зв`язків між батьком та донькою, а звернув увагу лише на існуючі відносини; повну й абсолютну заборону контактів між дитиною та біологічним батьком не можливо використовувати як засіб виховання або покарання батька. Натомість на думку апеляційного суду, батьківська бездіяльність батька протягом восьми років, по суті виправдовувала позбавлення його права на сімейне життя. Надання батькові можливості спілкуватися зі своєю донькою не поставить під загрозу благополуччя дівчинки, а навпаки сприятиме відновленню контактів з її біологічним батьком і відповідатиме її найкращим інтересам.

Очевидно, що сімейні відносини мають «складний» характер, і сім`я може переживати як найкращі, так й найгірші часи. Суду завжди складно зробити висновок про те, що сімейні стосунки неможливо врятувати, і тому суд має позбавляти батьків такого шансу тільки в тому разі, якщо вони становлять реальну загрозу для благополуччя дитини. Простої бездіяльності з боку батька (матері) недостатньо для того, щоб зробити висновок про наявність виняткових обставин, за яких можливо позбавити його батьківських прав. Навіть якщо припустити, що саме бездіяльність батька (матері) призвела до розриву зв`язків між ним та його донькою, а не будь-яке ймовірне батьківське відчуження або психологічні маніпуляції над дитиною з боку її матері (батька), то ця обставина не є достатньою для позбавлення батька (матері) батьківських прав. Діти мають право на врахування їхньої думки і на те, щоб бути заслуханими з питань, що торкаються їх інтересів. Зокрема, в силу того, як із спливом часу діти стають більш зрілими і здатними сформулювати свою думку, суди повинні належним чином враховувати їх погляди і почуття, а також їх право на повагу до їхнього особистого життя. Водночас їх погляди необов`язково залишаються незмінними, і їх заперечення, яким слід надавати належного значення, необов`язково є достатніми для того, щоб превалювати над інтересами батьків, особливо щодо того, що стосується регулярного спілкування зі своєю дитиною. Вочевидь право дитини на висловлення своєї думки не потрібно тлумачити як фактичне надання дітям безумовного права вето без аналізу будь-яких інших факторів або без проведення оцінки для визначення їхніх найкращих інтересів (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 квітня 2024 року в справі № 553/449/20 (провадження № 61-2701св24)).

Небажання дитини ( доньки ) спілкуватися з одним із батьків, що призводить до зменшення чи повного припинення їх побачень, саме по собі не свідчить про ухилення матір`ю від виконання батьківських обов`язків, так як ці обставини зумовлені не її волею.

Такої правової позиції дотримується Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 05 березня 2025 року у справі № 556/3325/23 (провадження № 61-15271св24).

Батьківські права засновані на спорідненості батьків з дитиною, тому погіршення особистих стосунків матері і дитини чи батьків самої дитини може мати тимчасовий характер і не є підставою для позбавлення батьківських прав.

Таким чином, оскільки відповідач заперечує щодо позбавлення його батьківських прав, вона має намір та бажання спілкуватися з дітьми та виконувати батьківські обов`язки, для цього робить певні кроки, що свідчить про зміни, суд приходить до висновку, що вимоги позивача в частині позбавлення батьківських прав відповідача є такими, що не підлягають задоволенню, так як судом під час розгляду справи не встановлено факту свідомого нехтування відповідачем батьківськими обов`язками.

До того ж, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, але в даному випадку, під час розгляду справи встановлено, що поведінка відповідача змінюється в кращу сторону.

У контексті наведеного, суд бере до уваги, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (рішення Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі "Савіни проти України", пункт 49).

З огляду на встановлені обставини справи щодо поведінки матері дітей, суд зауважує, що наразі відсутні підстави для застосування до неї крайнього заходу впливу у вигляді позбавлення її батьківських прав.

Демократичне суспільство характеризується плюралізмом, терпимістю, широтою поглядів. Таким чином, держави мають позитивне зобов`язання із забезпечення процедурних гарантій від свавілля як умову обґрунтованості втручання в права, що захищаються статтею 8 Конвенції. Щоб втручання було визнано "необхідним у демократичному суспільстві", воно повинно бути обґрунтовано "гострою соціальною необхідністю". Причини, що наводяться внутрішніми судами для обґрунтування оскаржених заходів, повинні бути достатніми і стосуватися справи.

Позбавлення батьківських прав, тобто природніх прав, наданих батькам стосовно дітей на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дітьми, є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого позивач не довів.

Отже, наразі відсутні достатні підстав для застосування такого крайнього заходу впливу, як позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав.

Тому, вирішуючи даний спір, належним чином дослідивши та давши оцінку наданим сторонами доказам, суд дійшов висновку про те, що підстави, передбачені частиною першою статті 164 СК України для позбавлення відповідача батьківських прав, відсутні. Мати проти позбавлення батьківських прав заперечує, має намір на відновлення відносин з дочкою, намагається брати участь у її житті, приймає участь у вихованні сина, а позбавлення батьківських прав необхідно розглядати як крайній захід, необхідність та пропорційність застосування якого за обставин цієї справи не доведено.

В свою чергу, суд не погоджується з висновком органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки він є недостатньо обґрунтованим та має рекомендаційний характер.

Отже, суд дійшов висновку, що наразі позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 не буде ґрунтуватися на суттєвих і достатніх причинах у контексті національного законодавства та практики ЄСПЛ.

Оскільки не підлягають задоволенню вимоги позивача в частині позбавлення відповідача батьківських прав, не підлягають задоволенню і вимоги позивача в частині стягнення аліментів, які є похідними.

Проте встановлені судом обставини справи вказують на наявність підстав для того, щоб попередити ОСОБА_3 про необхідність змінити ставлення до виконання своїх обов`язків щодо виховання неповнолітньої доньки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та малолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Тому, суд попереджає відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дітей в якнайкращий бік і покладає на Органи опіки та піклування контроль за виконанням нею батьківських обов`язків.

При цьому ОСОБА_3 має зважати на те, що залишення нею поза увагою попередження суду про необхідність змінити ставлення до виконання батьківських обов`язків в подальшому може бути визнано достатньою підставою для позбавлення її батьківських прав (див постанови Верховного Суду від 23 листопада 2022 року у справі № 149/2510/21, від 09 червня 2023 року у справі № 591/6037/21, від 06 березня 2024 року у справі № 317/2256/22, від 23 жовтня 2024 року в справі № 464/2040/23 ).

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

За таких обставин, суд дослідивши та проаналізувавши докази у справі, керуючись завданнями цивільного судочинства щодо справедливого розгляду і вирішення цивільних справ, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги Служби у справах дітей Білоцерківської міської ради в інтересах дітей ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_4 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів є не доведеними, та такими, що не підлягають задоволенню в повному обсязі.

Частиною 1 статті 131 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до п. 1 ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача.

При зверненні до суду з вищевказаними позовними вимогами позивач був звільнений від сплати судового збору.

Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки позовні вимоги позивача, який був звільнений від сплати судового збору при зверненні до суду не підлягають задоволенню, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 51 Конституції України, ст. ст. 7, 19, 141, 150, 155, 164, 166 СК України, ст. ст. 2, 5, 10, 12, 13, 19, 76, 77, 79, 80, 81, 89, 133, 141, 161, 187, 223, 263-265, 273, 353-355 ЦПК України, п. 16 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», Законом України «Про охорону дитинства», Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, суд, -

У Х В А Л И В :

В задоволенні позовних вимог Служби у справах дітей Білоцерківської міської ради в інтересах дітей ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_4 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, - відмовити.

Попередити ОСОБА_3 про необхідність належного виконання обов`язків по вихованню і утриманню неповнолітньої доньки ОСОБА_1 та малолітнього сина ОСОБА_2 та покласти на Орган опіки та піклування контроль за виконанням батьківських обов`язків відповідачем.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Позивач: Служба у справах дітей Білоцерківської міської ради Київської області ( адреса місцезнаходження: 09107, Київська область, м. Біла Церква, вул. П. Скоропадського, буд. 8, );

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ( адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , паспорт № НОМЕР_1 , орган, що видав 3210, дата видачі 30.04.2024, РНОКПП: НОМЕР_2 );

Третя особа: ОСОБА_4 ( адреса: АДРЕСА_3 , паспорт серії НОМЕР_3 , виданий Рокитнянським РВ ГУ МВС України в Київській області 26 грудня 2000 року ).

Повне судове рішення складено 12 листопада 2025 року.

Суддя О. І. Орєхов