Провадження № 2-др/947/104/25
Київський районний суд м. Одеси в складі головуючого судді Луняченка В.О.
за участю секретаря Макаренко Г.В.,
розглянувши заяву представника позивача про стягнення судових витрат у вигляді витрат на професійну правничу допомогу понесених позивачем по цивільної справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю « Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором,-
Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 03.09.2025 року були задоволені позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» та стягнуто на їх користь з ОСОБА_1 заборгованість за Договором № 307/5627427-СК від 20.11.2018 у розмірі 15982,18 гривень, з яких заборгованість за тілом кредиту 8948,68 грн., заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги -7033,50 гривень.

02.10.2025 року до суду надійшла заява представника відповідача про ухвалення додаткового рішення по справі задля розподілу судових витрат понесених позивачем у вигляді витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 9 000 гривень.

У заяві зазначено що самі вимоги про стягнення даних судових витрат та докази на підтвердження понесених витрат були заявлені під час подання позову.

Так, в якості доказів понесених судових витрат на професійну правничу допомогу , водночас із позовом були надані:

Тарифи на послуги фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (а/с 10); Договір №02-09/2024-8 про надання правової допомоги який укладено 02 вересня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (а/с 10 на звороті); заявка про надання юридичної допомоги №27 від 01 лютого 2025 року (а/с 13); витягом з Акту про надання юридичної допомоги від 28.02.2025 року підписаного виконавцем - фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» (а/с 13 на звороті).

Цивільний процесуальний кодекс України ( далі ЦПК України ) визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави ( ч.1 ст. 2 ЦПК України ).

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, у відповідності до вимог ч.3 ст. 133 ЦПК України , належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України зазначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Водночас зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно зі статтею 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Системний аналіз наведених вище норм законодавства дозволяє зробити такі висновки:

(1) договір про надання правової допомоги є підставою для надання адвокатських послуг та, зазвичай, укладається в письмовій формі (виключення щодо останнього наведені у частині другій статті 27 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність");

(2) за своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, крім цього, на такий договір поширюються загальні норми та принципи договірного права, включаючи, але не обмежуючись главою 52 Цивільного кодексу України;

(3) як будь-який договір про надання послуг, договір про надання правової допомоги може бути оплатним або безоплатним. Ціна в договорі про надання правової допомоги встановлюється сторонами шляхом зазначення розміру та порядку обчислення адвокатського гонорару;

(4) адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв;

(5) адвокатський гонорар (ціна договору про надання правової допомоги) зазначається сторонами як одна із умов договору при його укладенні. Вказане передбачено як положеннями цивільного права, так і Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність";

(6) відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару;

Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити із встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з положеннями статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність".

У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково.

Аналогічні правові висновки Верховного Суду викладені у постановах від 06 березня 2019 року у справі № 922/1163/18, від 07 вересня 2020 року у справі № 910/4201/19.

Таким чином законодавцем визначено що витрати на професійну правничу допомогу можуть бути предметом стягнення лише у випадку якщо таку правову допомогу надає адвокат.

Саме тому статтями 133,137 ЦПК України визначено що до судових витрат відносяться не будь-яка правова допомога а саме професійна правнича допомога, а статтею 137 додатково визначено що вказана професійна правнича допомога надається саме адвокатом.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Вказаний правовий висновок визначений Верховним Судом у постановах від 04.12.2019 у справі №917/2101/17, а також від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17 та від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18.

Пунктами 6,7 статті 81 ЦПК України визначена заборона суду самостійно збирати докази та принцип доказування ке не може ґрунтуватись на припущеннях.

А ні під час розгляду справи а ні під час надання заяві про винесення додаткового рішення сторона позивача не надала жодного документа який підтверджує що ОСОБА_2 є адвокатом та надавала правову допомогу саме як адвокат.

У всіх укладених між виконавцем правових послуг та клієнтом договорах та актах виконавець зазначена як фізична особа-підприємець , та відсутні дані про надання послуг саме адвокатом.

Суд також звертає увагу що заяві по суті справи від імені ТОВ «Коллект Центр» підписані директором , а тому і представництво інтересів позивача адвокатом, як і адвокатські послуги, встановити неможливо.

Приймаючи до уваги вказані обставини суд вважає що стягнення на користь позивача понесені їм витрати на правову допомогу не можуть бути задоволені , так як не відповідають вимогам судових витрат понесених на професійну правничу допомогу.

Водночас при винесенні рішення 03.09.2025 року у резолютивної частині не було визначено про стягнення судових витрат понесених позивачем по сплаті судового збору.

У мотивувальної частині судом були визначено, що судовий збір в сумі 2422,40 грн., відомості про сплату якого містяться на а/с 1, підлягає стягненню з відповідача у відповідності до вимог ч.1 ст. 141 ЦПК України.

Частиною першою статті 270 ЦПК України врегульовано право суду, з власної ініціативи розглянуто питання винесення додаткового рішення у випадку якщо судом не було вирішено питання про судові витрати.

Керуючись ст. ст. 137,141, 270, 354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволені вимог ТОВ « Коллект Центр» про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу по цивільної справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю « Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором № 307/5627427-СК від 20.11.2018.

Стягнути з ОСОБА_1 ( РНОКПП НОМЕР_1 , останнє місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» (, місцезнаходження: м. Київ, вул. Мечнікова, 3 оф.306) судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 2422,40 грн.

Повний текст додаткового рішення складено 12 листопада 2025 року.

Додаткове рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя В. О. Луняченко