Справа № 583/3992/25
12 листопада 2025 року Охтирський міськрайонний суд Сумської області в складі:
головуючого судді Сидоренка Р.В.,
за участю секретаря судового засідання Якубович В.В.,
представника позивача Котляревського С.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Охтирка Сумської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Грунської сільської ради Охтирського району Сумської області, про визнання права власності на самочинно побудоване майно, третя особа Комишанська сільська рада, Охтирського району, Сумської області -
04.09.2025 представник позивача адвокат Котляревський С.О. звернувся до суду із зазначеним позовом прохаючи визнати за ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса АДРЕСА_1 , право власності на склад зерновий літ «А», загально площею 377,5 м2, розташований за адресою: АДРЕСА_2 .
Свої вимоги мотивує тим, що згідно Договору купівлі-продажу б/н від 26.02.2002 року придбав за готівкові кошти - 8000 грн. у СТОВ «Мрія - 1» склад, який розташований за адресою: Охтирський район, с. Рибальське. Грошові кошти за придбаний склад були внесені в касу СТОВ «Мрія 1» на підставі п. 4.3 Договору купівлі продажу б/н від 26.02.2002 року про, що свідчить квитанція до прибуткового касового ордеру № 9 від 26.02.2002 року про внесення коштів в касу СТОВ «Мрія 1» ОСОБА_1 в сумі вісім тисяч грн. за придбаний склад 1972 року побудови розташований в с. Рибальське. Згідно п. 3 Договору «Порядок передачі товару», а саме п. 3.2 Перехід прав власності проходить в момент передачі товару (оплати), що оформляється відповідною видаткової накладною. Таким чином СТОВ «Мрія-1» передало ОСОБА_1 по видатковій накладній №123 від 26.02.2002 року, згідно Договору від 26.02.2002 року склад 1972 року будівництва, розташований в с. Рибальське придбаний ОСОБА_1 за вісім тисяч гривень. Наразі він не може здійснити за собою реєстрацію права власності на вказане майно. Тому з метою захисту свого права, Позивач звернувся до суду з вказаним позовом.
Ухвалою суду від 09 вересня 2025 року постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження.
Від відповідача та третьої особи на адресу суду надійшли листи з проханням провести розгляд справи за відсутності їхніх представників. При вирішенні позову покладаються на розсуд суду та прохають прийняти по суті законне рішення.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений в установленому законом порядку, правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався.
Приймаючи до уваги згоду представника позивача, суд проводить заочний розгляд справи на підставі доказів, наявних у справі, відповідно до положень ч. 4 ст. 223 ЦПК України.
Заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.
Судом встановлено що згідно Договору купівлі-продажу б/н від 26.02.2002 року придбав за готівкові кошти - 8000 грн. у СТОВ «Мрія - 1» склад, який розташований за адресою: Охтирський район, с. Рибальське. Грошові кошти за придбаний склад були внесені в касу СТОВ «Мрія 1» на підставі п. 4.3 Договору купівлі продажу б/н від 26.02.2002 року про, що свідчить квитанція до прибуткового касового ордеру № 9 від 26.02.2002 року про внесення коштів в касу СТОВ «Мрія 1» ОСОБА_1 в сумі вісім тисяч грн. за придбаний склад 1972 року побудови розташований в с. Рибальське. Згідно п. 3 Договору «Порядок передачі товару», а саме п. 3.2 Перехід прав власності проходить в момент передачі товару (оплати), що оформляється відповідною видаткової накладною.
В лютому 2020 року з метою оформлення право установчих документів на склад зерновий ОСОБА_1 звернувся до ФОП ОСОБА_2 , який виготовив технічний паспорт на склад зерновий літ «А» загальною площею 377,5 м2, розташований за адресою АДРЕСА_2 .
Згідно наявної інформації в КП Охтирської міської ради «Бюро технічної інвентаризації та архітектурно-планувальних робіт» з №195 від 19.08.2025 року - реєстрація права власності на скла, зерновий літ «А», загальною площею 377,5 м2, розташований за адресою АДРЕСА_2 , відсутня.
З метою реєстрації права власності на склад зерновий літ «А», загальною площею 377,5 м2 розташований за адресою АДРЕСА_2 , ОСОБА_1 звернувся до державного реєстратора прав на нерухоме майно Шукаловича A.B. Комишанської сільської ради Охтирського району, який розглянувши заяву ОСОБА_1 від 29.08.2025 року за реєстраційним номером 68638561 відповідно Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановив наявність обставин, які є підставою для відмови в проведенні реєстраційних дій: - відсутні відомості про державну реєстрацію права власності ОНМ з Законодавством, що діяло на момент вчинення правочину щодо нерухомого майна (відсутності відомостей про реєстрацію в БТІ) - надав рішення про відмову в проведенні реєстраційних дій №80601619 від 29.08.2025 року.
Згідно інформації, що мається у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, СТОВ «Мрія 1», ідентифікаційний код юридичної особи 30794567 - 07.11.2008 р. припинило свою діяльність. Відомості про правонаступника відсутні.
Згідно зі статтею 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
З огляду на викладене суд вважає, що для вирішення цього спору необхідно керуватися ЦК УРСР 1963 року із змінами та доповненнями, який діяв на час виникнення цивільних правовідносин.
Відповідно до ч. 1 ст. 86 ЦК УРСР, право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном.
Статтею 128 ЦК УРСР передбачено, що право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Передачею визнається вручення речей набувачеві, а так само здача транспортній організації для відправки набувачеві і здача на пошту для пересилки набувачеві речей, відчужених без зобов`язання доставки. До передачі речей прирівнюється передача коносаменту або іншого розпорядчого документа на речі.
Статтею 224 ЦК УРСР визначено, що за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.
Зазначений кодекс містив вимоги щодо нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу житлового будинку та будівельних матеріалів (ст.ст. 227-227-1 ЦК УРСР). У разі купівлі-продажу інших об`єктів спеціальних вимог стосовно форми такого договору не висувалося. Відповідно до ч. 1 ст. 47 ЦК УРСР, нотаріальне посвідчення угод обов`язкове тільки у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми призводить до недійсності угоди з наслідками, передбаченими в ч. 2 ст. 48 Кодексу.
Пленум Верховного Суду України в постанові «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» від 28.07.78 №3 (зі змінами й доповненнями, внесеними постановами Пленуму ВСУ від 25.12.92 №13 та від 25.05.98 №15) роз`яснив, за яких підстав угода може бути визнана недійсною судом. Відповідно до п. 4 цієї постанови з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки ті угоди, які згідно із чинним законодавством підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, зокрема договори довічного утримання, застави, купівлі-продажу, у тому числі під час придбання на біржових торгах, міни або дарування житлового будинку (квартири) чи його (її) частини.
Відповідно до Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна (наказ Держбуду від 24.05.2001 №127) житловий будинок - будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, установлених законами, іншими нормативно-правовими актами та нормативними документами, і призначена для постійного в ній проживання. Чинне законодавство (ЦК) містить ідентичне визначення. Очевидно, на будівлю - склад зерновий, воно не поширюється, адже він не призначений для постійного проживання в ньому.
Стаття 227 ЦК УРСР вимагає нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу саме житлового будинку. Тож формальних підстав поширювати її положення на відчуження складу зернового немає (крім дарування, адже в цьому випадку діє ч. 3 ст. 244 ЦК УРСР, відповідно до якої до договорів дарування нерухомого майна застосовуються правила ст. 227 цього кодексу). Жодний нормативно-правовий акт не вимагав нотаріального посвідчення купівлі-продажу складу зернового. Тому, убачається, простого письмового укладення саме за ЦК УРСР було достатньо.
Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, зокрема, відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15 січня 1966 року, який втратив чинність згідно з наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року, та інших нормативно - правових актів.
Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.
Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними в разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.
Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мінюсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).
Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», власники мають право на таке майно.
Відповідно до договору купівлі-продажу б/н від 26.02.2002 року, який було укладено в простій письмовій формі СТОВ «Мрія 1» передало, а позивач прийняв у власність і оплатив спірне нерухоме майно.
Між позивачем, як покупцем, та відповідачем, як продавцем, виникли цивільні майнові правовідносини, що регулюються правилами глави 3 «Угоди» розділу I, глави 20 «Купівля-продаж» розділу III Цивільного кодексу УРСР від 1963 р. Безпосередньо кодекс містив вимоги лише щодо нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу житлового будинку та будівельних матеріалів (стст.227-227-1 ЦК УРСР). У разі купівлі-продажу інших об`єктів спеціальних вимог стосовно форми такого договору не висувалося. Відповідно до ч. 1 ст. 47 ЦК УРСР нотаріальне посвідчення угод обов`язкове тільки у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми призводить до недійсності угоди з наслідками, передбаченими в ч. 2 ст. 48 кодексу.
Положення ст. 227 ЦК УРСР, яка встановлює обов`язок нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу житлового будинку, на купівлю-продаж інших будівель не поширюються.
Постанова Верховного Суду від 06.05.2019 у справі №522/4687/14-ц повертає до позиції, що існувала до 2013 року. Вона містить правові висновки про те, що за укладеним у простій письмовій формі договором купівлі-продажу, який не оспорений та не визнаний недійсним, у покупця виникає право власності на відповідне нерухоме майно.

Судом встановлено, що 26.02.2002 право власності на нерухоме майно - нежитлову будівлю склад зерновий перейшло до позивача, але у зв`язку з відмовою державного реєстратора через відсутність реєстрації права власності на зазначену нерухомість не може зареєструвати право власності.

Таким чином, дослідивши матеріали справи та надані докази, проаналізувавши та оцінивши їх у єдності і сукупності, виходячи з встановлених судом обставин і визначених до них правовідносини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є законними, ґрунтуються на вищезазначених нормах матеріального права, підтверджені належними та допустимими доказами та підлягають задоволенню.

Окрім того, своєю заявою відповідач визнає позовні вимоги, тому, у відповідності до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

За таких обставин, суд вважає за необхідне задовольнити позов та визнати за позивачем право власності на нежитлову будівлю

Судові витрати залишити за позивачем, оскільки він не висуває вимоги про стягнення їх з відповідача.

На підставі вище викладеного, керуючись вимогами ст. 3, 4, 5, 12, 13, 43, 44, 49, 81, 200, 223, 258-259, 263-265, 280-284 ЦПК України, суд -

ухвалив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса АДРЕСА_1 , право власності на склад зерновий літ «А», загально площею 377,5 м2, розташований за адресою: АДРЕСА_2 .

Судові витрати залишити за позивачем без відшкодування.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Сумського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Охтирського міськрайонного суду Р.В.Сидоренко