Провадження №2/760/596/25
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10 листопада 2025 року Солом`янський районний суд м. Києва у складі:
головуючого судді Усатова І.А.
при секретарі Омельяненко С.В.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, та зняття з реєстрації місця проживання,
Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, та зняття з реєстрації місця проживання та зазначила, що є власником квартири загальною площею 26,7 кв.м., розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна щодо об?єкта нерухомого майна № 259890311 від 03.06.2021.
Зазначає, що 05 грудня 2016 року, за її згодою, у квартирі, було зареєстроване місце проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується відомостями, викладеними у відповіді Солом?янської районної в місті Києві державної адміністрації від 08.04.2021 № 108-4366.
Вказала, що сторони домовились про укладення договору оренди нерухомого майна щодо цієї квартири з 27.12.2016 та у період з 27 грудня 2016 року до 27 грудня 2017 року вона передала у тимчасове безоплатне користування квартиру відповідачеві, на підставі договору оренди нерухомого майна від 27.12.2016.
Цей договір набував чинності з моменту його підписання сторонами, тобто з двадцять сьомого грудня дві тисячі шістнадцятого року, та діяв протягом 12 (дванадцяти) місяців, тобто до двадцять сьомого грудня дві тисячі сімнадцятого року включно без продовження строку дії цього договору.
У п. 2.1 договору визначено, що «у випадку реєстрації місця проживання орендаря за місцем розташування об?єкту оренди орендар розуміє та погоджується з тим, що термін реєстрації місця проживання орендаря за місцем розташування об?єкту оренди закінчиться не пізніше двадцять сьомого грудня дві тисячі сімнадцятого року, тобто у останній день дії цього договору оренди, та підписанням цього договору надає свою згоду на зняття його з реєстрації місця проживання орендаря за місцем розташування об?єкту оренди у відповідних уповноважених органах орендодавцем самостійно без надання орендарем додаткової згоди на це».
Вказала, що після закінчення терміну дії договору - 27.12.2017 відповідач зібрала всі свої речі та виселилася з квартири, однак не знялася з реєстраційного обліку за місцем розташування квартири. Самостійно зняти з реєстрації місце проживання відповідача за адресою розташування квартири позивач не може, оскільки договір оренди нерухомого майна був укладений трохи пізніше, ніж було зареєстроване місце проживання відповідача у квартирі.
З 28 грудня 2017 року відповідач у квартирі не проживає, у ній вона більше не з`являлася, з позивачем не спілкувалася з моменту закінчення терміну дії договору по теперішній час, Позивачеві нічого не відомо про її теперішнє місце проживання чи перебування, про її сімейний стан, місце роботи, засоби зв?язку тощо.
Відповідач не сплачує комунальні платежі, в утриманні квартири участі не бере. особистих речей в квартирі не має і взагалі квартирою не цікавиться. Будь-яких перешкод в користуванні жилим приміщенням позивач протягом терміну дії договору відповідачу
Вказала, що факт непроживання відповідача у квартирі з 28.12.2017 підтверджується актом про фактичне непроживання особи за місцем реєстрації від 12.05.2021, складеним та підписаним мешканцями (сусідами) будинку за адресою: АДРЕСА_2 .
Зазначила, що враховуючи все це, на сьогоднішній день вона не може добровільно зняти відповідача з реєстрації місця проживання за адресою розташування квартири, що є її приватною власністю, що створює перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження своїм жилим приміщенням (квартирою).
Позивач не може вільно відчужити чи іншим способом розпорядитися своєю квартирою.
Просить позов задовольнити та визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою, розташованою за адресою: АДРЕСА_1 та зняти з реєстрації місця проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_1 .
Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 16.06.2021 залишено позовну заяву без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.
12.07.2021 до суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви.
Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 20.05.2022 у справі було відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 20.02.2024 призначено справу до розгляду в судовому засіданні з повідомленням сторін.
На день ухвалення рішення відповідач своїм правом не скористався, відзив на позов не подав.
Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
На підставі ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Таким чином, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи із ухваленням заочного рішення. Виходячи з цього, суд вважає за можливе розглядати справу за наявними в справі доказами.
Згідно з правовою позицією Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, викладеною в постанові від 5 вересня 2022 року № 1519/2-5034/11 (№ 61-175сво21) порядок ухвалення судового рішення та його проголошення залежить від того чи судове засідання, яким завершений розгляд справи, відбулось у присутності учасників справи, чи за їхньої відсутності; повне судове рішення було складено чи складання повного судового рішення було відкладено.
У разі розгляду судом справи без виклику учасників справи або учасники справи в судове засідання не з`явились, ухвалення рішення відбувається у такому самому порядку, проте з урахуванням певних винятків: а) рішення не проголошується; б) датою ухвалення рішення є дата складання повного судового рішення. У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання таке судове засідання не проводиться. У цьому випадку судове рішення не проголошується (частина четверта статті 268 ЦПК України) і датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення (друге речення частини п`ятої статті 268 ЦПК України).
З урахуванням розумності положення частини п`ятої статті 268 ЦПК України слід розуміти таким чином: у разі ухвалення судового рішення за відсутності учасників справи, суд повинен зазначати датою ухвалення ту дату, на яку було призначено розгляд справи, та вказувати у резолютивній частині дату складення повного судового рішення. Проте у разі зазначення судом датою ухвалення судового рішення дати складення повного судового рішення, внаслідок чого дата судового засідання та дата ухвалення судового рішення не співпадатимуть, це не є порушенням прав сторін.
Відтак, суд зазначає датою ухвалення рішення дату складання повного його тексту, не зважаючи на те, що вона відмінна від дати судового засідання, на яку було призначено розгляд справи.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
Відповідно до ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст. 321 ЦК України).
Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно з ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.
Відповідно до п. 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 р. N? 5 (далі - Постанова), усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.
Тому, усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном шляхом визнання особи такою, що втратила право користуватися житловим приміщенням є належним способом захисту порушених прав.
Вбачається, що власником квартири загальною площею 26,7 кв.м., розташованої за адресою: АДРЕСА_1 є ОСОБА_3 , що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №259890311 від 03.06.2021 .
05 грудня 2016 року у квартирі було зареєстроване місце проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується відомостями, викладеними у відповіді Солом?янської районної в місті Києві державної адміністрації від 08.04.2021 №108-4366.
Встановлено, що між сторонами 27.12.2016 укладено договір оренди нерухомого майна щодо спірної квартири з 27.12.2016 на період з 27 грудня 2016 року до 27 грудня 2017 року згідно якого позивачка передала у тимчасове безоплатне користування квартиру відповідачеві, на підставі договору оренди нерухомого майна від 27.12.2016.
Цей договір набував чинності з моменту його підписання сторонами, тобто з двадцять сьомого грудня дві тисячі шістнадцятого року, та діяв протягом 12 (дванадцяти) місяців, тобто до двадцять сьомого грудня дві тисячі сімнадцятого року включно без продовження строку дії цього договору.
У п. 2.1 договору визначено, що «у випадку реєстрації місця проживання орендаря за місцем розташування об?єкту оренди орендар розуміє та погоджується з тим, що термін реєстрації місця проживання орендаря за місцем розташування об?єкту оренди закінчиться не пізніше двадцять сьомого грудня дві тисячі сімнадцятого року, тобто у останній день дії цього договору оренди, та підписанням цього договору надає свою згоду на зняття його з реєстрації місця проживання орендаря за місцем розташування об?єкту оренди у відповідних уповноважених органах орендодавцем самостійно без надання орендарем додаткової згоди на це».
Позивачка у позові зазначила, що після закінчення терміну дії договору - 27.12.2017 відповідач зібрала всі свої речі та виселилася з квартири, однак не знялася з реєстраційного обліку за місцем розташування квартири. Самостійно зняти з реєстрації місце проживання відповідача за адресою розташування квартири позивач не може, оскільки договір оренди нерухомого майна був укладений трохи пізніше, ніж було зареєстроване місце проживання відповідача у квартирі. З 28 грудня 2017 року відповідач у квартирі не проживає, у ній вона більше не з?являлася, з позивачем не спілкувалася з моменту закінчення терміну дії договору по теперішній час та нічого не відомо про її теперішнє місце проживання чи перебування, про її сімейний стан, місце роботи, засоби зв?язку тощо.
Відповідач не сплачує комунальні платежі, в утриманні квартири участі не бере. особистих речей в квартирі не має і взагалі квартирою не цікавиться. Будь-яких перешкод в користуванні жилим приміщенням позивач протягом терміну дії договору відповідачу не чинила.
Факт непроживання відповідача у квартирі з 28.12.2017 підтверджується актом про фактичне непроживання особи за місцем реєстрації від 12.05.2021, складеним та підписаним мешканцями (сусідами) будинку за адресою: АДРЕСА_2 .
Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Згідно з п. 26 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 р. N? 207, однією із підстав зняття з реєстрації місця проживання особи є: рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення і померлою.
Згідно з ст. 72 Житлового кодексу Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Відповідно до ч. 1 ст. 71 Житлового кодексу Української РСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім?ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.
Оскільки з моменту виселення відповідача з квартири пройшло уже більше 3 (трьох) років, а термін дії договору закінчився, відповідач втратила право користування квартирою.
Враховуючи вищевикладене, а також той факт, що позивач є власником вищевказаної квартири, відповідач в квартирі не проживає, не надавши відзиву до суду, приведені позивачем обставини не спростувала, та реєстрація відповідача у спірній квартирі перешкоджає позивачу, як власнику, в повній мірі розпоряджатися своїм майном, користуватися квартирою, суд приходить до висновку про задоволення позову в частині усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом визнання відповідача такою, що втратила право користування нею.
Щодо позовної вимоги про зняття з реєстрації відповідача, то вона не може бути задоволена судом з огляду на наступне.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 18 статті 24 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» зняття особи із задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) у разі звернення до органу реєстрації або через центр надання адміністративних послуг за місцем задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) здійснюється за заявою власника житла приватної форми власності, поданої у паперовій формі, стосовно повнолітньої особи, місце проживання (перебування) якої зареєстровано або задекларовано в житлі, що належить власнику на підставі права власності.
Крім того, пунктом 6 частини першої статті 24 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» визначено, що орган реєстрації вносить зміни до реєстру територіальної громади на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житло або права користування житлом, про виселення, визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Отже, відсутні підстави задоволення позовних вимог у частині зняття відповідача з реєстраційного обліку, оскільки зняття з реєстраційного обліку відбувається на підставі заяви власника житла, а наявність рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, відповідно до вищезазначеного закону є підставою для внесення змін до реєстру.
Враховуючи викладене, позов підлягає частковому задоволенню.
Згідно із частинами першою, третьою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
За змістом частин першої, другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
На підставі викладеного, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 1816, 00 грн судового збору, пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи вищевикладене, керуючись статтею 41 Конституції України, статтями 383, 391 ЦК України, статтями 1-23, 76-81, 89, 95, 131, 141, 258-259, 263-265, 352, 354, 355 ЦПК України, суд
Позов задовольнити частково.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме, квартирою за адресою: АДРЕСА_1 .
В іншій частині позову відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір у розмірі 1816, 00 грн.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подана заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Суддя І.А. Усатова