Справа № 132/1110/25
Провадження № 22-ц/801/2344/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Павленко І. В.
Доповідач:Сопрун В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2025 рокуСправа № 132/1110/25м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого Сопруна В.В.,

суддів Матківської М.В., Міхасішина І.В.,

за участю секретаря судового засідання Закерничної А.О.,

за участю сторін: позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці справу №132/1110/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третьої особи ІНФОРМАЦІЯ_1 про стягнення заборгованості за договором про надання послуг та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору про надання правової допомоги,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Калинівського районного суду Вінницької області від 16 вересня 2025 року про відмову в забезпеченні позову, яку постановив суддя Павленко І.В. в Калинівському районному суді Вінницької області, повний текст складено 22 вересня 2025 року,

в с т а н о в и в :

В провадженні місцевого суду перебуває об`єднана цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ІНФОРМАЦІЯ_2 про стягнення заборгованості за договором про надання послуг, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору про надання правової допомоги.

15 вересня 2025 року ОСОБА_1 подав до суду заяву про забезпечення позову, в якій він просив забезпечити позов шляхом накладення арешту на грошові кошти відповідачки ОСОБА_2 у розмірі 750000 грн, які виплачуються ІНФОРМАЦІЯ_2 у вигляді одноразової грошової допомоги.

Заява мотивована тим, що 27 липня 2023 року між ним - адвокатом Герасимчуком О.О. та ОСОБА_2 , яка діяла на підставі нотаріально посвідченої довіреності від 27 липня 2023 року та діяла в інтересах ОСОБА_3 , було укладено договір про надання правової допомоги (надалі - Договір).

Договір було підписано ОСОБА_2 , як законним представником ОСОБА_3 по довіреності від 27 липня 2023 року.

Згідно п. 3.1. Договору Клієнт сплачує Адвокату за надання правової допомоги гонорар в розмірі 5 відсотків від загальної суми одноразової грошової допомоги в наслідок загибелі (померлого) її сина ОСОБА_4 , отриманої нею на першому етапі грошової виплати від держави у розмірі згідно постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року за №168. За надання правової допомоги гонорар сплачується авансом в готівковій, безготівковій формі на розрахунковий або картковий рахунок Адвоката.

Постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 чітко визначено загальний розмір одноразової грошової допомоги у разі загибелі осіб, зазначених у пунктах 1-1-2 цієї постанови, що становить 15 млн. гривень.

Отже, умовами Договору було визначено розмір гонорару адвоката, який становить 5 відсотків від загальної суми одноразової грошової допомоги у розмірі згідно постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року за №168, що становить 750 000 грн.

Згідно листа Головного управління соціальної підтримки Міністерства оборони України від 06 липня 2024 року за №220/13/6071 Комісією Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, ОСОБА_3 призначено одноразову грошову допомогу в сумі 15 000 000 грн (протокол від 21 червня 2024 року №131/168, витяг додається).

Таким чином, ОСОБА_3 за життя набула право на отримання одноразової грошової допомоги у розмірі 15 000 000 грн, що передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року за №168.

ОСОБА_2 , як вбачається із свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 27 січня 2025 року, прийняла спадщину після смерті матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Спадщина, на яку видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом ОСОБА_2 , складається з недоотриманих виплат одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, призначених у зв`язку із загибеллю її сина ОСОБА_4 , залишку депонованих грошових коштів, які знаходяться на рахунку ІНФОРМАЦІЯ_4 на ім`я ОСОБА_3 в сумі 4 500 000 грн станом на 22 січня 2025 року, а також із запланованої виплати в сумі 10 500 000 грн, яка буде виплачуватись 35-ма платежами в розрахунку 300 000 грн за один платіж. Належність виплат спадкодавиці підтверджується листом, виданим ІНФОРМАЦІЯ_5 від 22 січня 2025 року №952/9/1517.

20 лютого 2025 року заявником було надіслано ОСОБА_2 , як спадкоємцю ОСОБА_3 , досудову вимогу щодо погашення заборгованості по Договору та погашення вимог кредитора в розмірі 750 000 грн.

До досудової вимоги від 20 лютого 2025 року ним було надано документи на підтвердження виконання Договору, а також акт виконаних робіт у двох примірниках.

Згідно акту виконаних робіт від 20 лютого 2025 року, роботи по Договору вважаються прийнятими, а розрахунок за виконані роботи проводиться Клієнтом на банківський рахунок виконавця протягом трьох календарних днів з моменту підписання цього акту та/або за відсутності письмових заперечень.

Досудову вимогу із актом виконаних робіт від 20 лютого 2025 року було отримано ОСОБА_2 26 лютого 2025 року.

Жодних письмових заперечень від ОСОБА_2 на досудову вимогу заявника від 20 лютого 2025 року та акт виконаних робіт від 20 лютого 2025 року надано не було.

За таких обставин вважає, що боржник ОСОБА_2 , як спадкоємець ОСОБА_3 , має виконати зобов`язання по Договору.

Ухвалою Калинівського районного суду Вінницької області від 16 вересня 2025 року в задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, оскільки вважає, що вона постановлена з порушенням норм процесуального права, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. Просив ухвалу Калинівського районного суду Вінницької області від 16 вересня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити заяву про забезпечення позову.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на ті ж самі обставини, що викладені у заяві про забезпечення позову. Зокрема зазначив, що заявлений захід забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти ОСОБА_2 у розмірі 750 000 грн із суми одноразової грошової допомоги, які виплачуються ІНФОРМАЦІЯ_2 взаємопов`язаний з предметом спору, являються співмірними із заявленими позовними вимогами, а невжиття заходів забезпечення може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист прав позивача за захистом яких він звернувся до суду.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 адвокат Чернілевська Р.В. просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду без змін.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги,заслухавши осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Згідно ч.1-3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувана ухвала суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до частини 1 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно з частиною 2 статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у пункті 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. По суті забезпечення позову є встановленням судом обмежень суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених претензій позивача (заявника). Вжиття заходів забезпечення позову є правом суду, а не його обов`язком. Тому при вирішенні питання щодо заяви про забезпечення позову суд враховує не лише доводи, викладені у відповідній заяві, а й інші наявні матеріали цивільної справи.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

При цьому, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист якого просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Умовою застосування заходів для забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі, грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо).

Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, позивач повинен обґрунтувати причини звернення з такою заявою та надати суду докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Отже, в кожному конкретному випадку, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має встановити наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову. При цьому обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника.

Відповідні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 19 квітня 2019 року у справі № 554/1893/17, від 26 квітня 2019 року у справі № 308/3824/16-ц, від 13 січня 2020 року у справі №922/2163/17, від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18.

Відповідно до частин 1, 2 статті 150 ЦПК України позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії. встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 травня 2021 року у справі № 914/1570/20 (провадження № 12-90гс20) зазначила, що при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами.

Суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів.

Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами у справі виник спір щодо стягнення грошових коштів за надані послуги на підставі договору про надання професійної правничої допомоги та визнання недійсним договору про надання правничої допомоги.

Обґрунтовуючи подану заяву, ОСОБА_1 зазначав, що невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити чи унеможливити ефективний захист прав позивача.

Проте, наявність самого по собі вказаного позову не є підставою для задоволення заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на вказане майно.

Разом з тим, заявлені вимоги про які просить позивач не узгоджується із співмірністю та адекватністю заявленим позовним вимогам, оскільки жодних доказів, які б свідчили про наявність обґрунтованих припущень щодо того, що відповідач вчиняє дії, спрямовані на відчуження або приховування грошових коштів, на які проситься накласти арешт.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що заявником не наведено достатніх підстав, як і не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що у разі невжиття заходів забезпечення позову, про які він просить, дійсно існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду у даній справі. Доводи апеляційної скарги вказаних висновків не спростовують.

Крім того, як встановлено судом відповідачці відповідно до встановленого порядку вже було одноразово виплачена 5700000 грн, тоді як решта призначеної суми одноразової грошової допомоги підлягає виплаті рівними частинами протягом 31 місяців, отже ОСОБА_2 ще не отримала суму одноразової грошової допомоги в повному обсязі.

Таким чином, навіть у разі задоволення позовних вимог у цій справі, стягнення присудженої суми може бути здійснено за рахунок як уже отриманих відповідачем коштів, так і майбутніх виплат (коштів які ще не отримала ОСОБА_2 ), що свідчить про відсутність реальної загрози невиконання можливого рішення суду на, що вірно була звернута увагу суду першої інстанції.

Відтак, вказані вимоги скаржника у аспекті доводів ч.2 ст.149 ЦПК України (яка регламентує мету вжиття заходів забезпечення позову) не можуть свідчити про можливість забезпечення позову у спосіб, про який просить заявник, для того щоб забезпечити подальше виконання рішення по суті спору у справі, та про те, що без такого забезпечення позову судове рішення неможливо буде виконати.

Інші доводи апеляційної скарги є безпідставними, процесуальних порушень, які були б обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції чи призвели б до неправильного вирішення справи апеляційним судом не встановлено.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

За змістом ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Калинівського районного суду Вінницької області від 16 вересня 2025 року про відмову в забезпеченні позову залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 12 листопада 2025 року.

Головуючий Сопрун В.В.

Судді Матківська М.В.

Міхасішин І.В.