ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2025 року

м. Харків

справа № 638/19254/24

провадження № 22-ц/818/3501/25

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Пилипчук Н.П.

суддів: Тичкової О.Ю., Маміної О.В.

розглянувши в порядку ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи в приміщенні суду в м. Харкові цивільну справу за позовом КП "Харківводоканал" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою КП "Харківводоканал", в особі представника Васькова Олександра Юрійовича на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 09 квітня 2025 року, постановлене суддею Подус Г.С.,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2024 року представник Комунального підприємства «Харківводоканал» звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить, з урахуванням уточнень, стягнути з ОСОБА_1 суму заборгованості за послуги централізованого водопостачання за період з 01.05.2020 року по 31.01.2022 року у розмірі 14067,58 грн. та послуги водовідведення за період з 01.05.2020 року по 31.01.2022 року у розмірі 10549,39 грн., а також 3% річних у сумі 680,75 грн., інфляційні витрати у сумі 2198,23 грн., судовий збір 2422, 40 та 54 грн. витрати з поштового направлення копії позову, а всього стягнути 27 495,95 грн.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що відповідач є споживачем послуг з централізованого водопостачання та водовідведення. Однак в порушення приписів чинного законодавства свого обов`язку щодо проведення оплати за комунальні послуги з централізованого водопостачання та водовідведення не здійснює, внаслідок чого утворилась заборгованість за послуги централізованого водопостачання за період з 01.05.2020 року по 31.01.2022 року у розмірі 14067,58 грн. та послуги водовідведення за період з 01.05.2020 року по 31.01.2022 року у розмірі 10549,39 грн. У зв`язку з наявністю заборгованості на прострочену суму позивачем також нараховано інфляційні втрати та 3% річних в порядку ст.625 ЦК України.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 09 квітня 2025 року позовні вимоги Комунального підприємства «Харківводоканал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги централізованого водопостачання і водовідведення задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Харківводоканал» заборгованість за послуги централізованого водопостачання і водовідведення у загальному розмірі 8027,94 грн. з яких: за надані послуги з централізованого водопостачання за період з 01.05.2020 року по 31.01.2022 року у розмірі 4364,78 грн. та послуги водовідведення за період з 01.05.2020 року по 31.01.2022 року у розмірі 3326,52 грн., а також 3% річних у сумі 270,91 грн., інфляційні витрати у сумі 65,73 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Харківводоканал» судовий збір у сумі 1382,39 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Харківводоканал» витрати пов`язані із розглядом справи у сумі 54,00 грн.

В апеляційній скарзі представник КП «Харківводоканал» просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Зазначає, що підставою для часткового задоволення позову стали повідомлені відповідачем обставини щодо не проживання зареєстрованих у його квартирі споживачів через спірне питання про користування належним відповідачу житлом, але з такою позицією суду першої інстанції позивач погодитись не може, вбачає недотримання норм процесуального права та невірне застосування норм матеріального права. Вказує, що Позивачем додано до позовної заяви всі необхідні докази, які доводять існування невиконаного зобов`язання відповідача ОСОБА_1 зі сплати послуг наданих позивачем. Невиконане зобов`язання передбачено положеннями Закону України «Про житлово- комунальні послуги» від 09.11.2017 № 2189-VIII (введено в дію з 01.05.2019). Зауважує, що позовна заява складалась за даними Реєстру територіальної громади міста Харкова, відповідно до зареєстрованих у житловому приміщенні осіб за період утворення заборгованості. З боку відповідачів доказів щодо іх непроживання за адресою за весь період утворення заборгованості, яка вказана у позовній заяві або відсутності послуг позивача не надано. Проте судом у мотивувальній частині рішення зроблено висновок про відсутність обов`язку відповідачів. Мотивувальна частина рішення суду містить посилання на норми права викладені у позовній заяві, які за змістом визначають неправомірність дій відповідачів, а саме несплату наданих позивачем послуг. Проте висновок суду, що зареєстровані з власником споживачі не проживають та не отримували послуги, які надає позивач як підстава для відмови в позові не ґрунтується на нормах права, хоча заборгованість виникла за місцем проживання споживачів, які вказані у довідці про зареєстрованих осіб від 09.05.2021, яку до відзиву на позов додає власник ОСОБА_1 . Необхідно підкреслити, що судом не здійснено посилання на норми матеріального права, якими врегульовані спірні правовідносини та вказують на відсутність обов`язків з боку перелічених відповідачів у позові. Тобто, якщо позов заявлено не до тієї особи, яка має відповідати за невиконання зобов`язання, то має бути обґрунтування судом свого висновку не тільки доказом а і нормами матеріального права. За вимогою, п. 11 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 № 2189-VIII (введено в дію з 01.05.2019), індивідуальний споживач зобов`язаний інформувати управителя, виконавців комунальних послуг про зміну власника житла (іншого об`єкта нерухомого майна) та про фактичну кількість осіб, які постійно проживають у житлі споживача. Тому при зміні кількісного складу зареєстрованих осіб споживачами та відповідачем як власником приміщення, по справі знехтуваний цей обов`язок, судом не звернуто уваги на дійсні обставини, а висновок зроблений без застосування норм матеріального права. Із заявами про проживання не за місцем реєстрації і проведенням перерахунку споживачі не зверталися до КП «Харківводоканал». Отже, право власника та споживачів на зменшення розміру щомісячної плати за надані позивачем послуги реалізується за процедурою встановленою законодавством через звернення до виконавця послуг з заявою та підтверджуючими документами. Але такі документи до КП «Харківводоканал» не надходили. До того ж, нарахування були приведені у відповідність до висновків суду по цивільній справі № 638/14377/21, які викладені у рішенні, яке ухвалено на користь ОСОБА_1 щодо внесення змін у нарахування за послуги КП «Харківодоканал». Тобто нарахована заборгованість відповідає висновкам судового рішення щодо проведення нарахувань за особовим рахунком ОСОБА_1 .

ОСОБА_1 надав до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що довід позивача про те, що проведені ним нарахування були приведені у відповідність до висновків суду по цивільній справі № 638/14377/21, не означає відсутність права у загальному порядку довести незаконність нарахувань позивача боргу з 01.05.2020 року фактичним обставинам. Так, із вищезазначеного рішення суду вбачається, що крім зазначеної задоволеної позовної вимоги він просив, серед іншого, зобов`язати КП «Харківводоканал» виключити з обліку по особистому рахунку № НОМЕР_1 заборгованість, нараховану за надання послуг за період до 01 березня 2021 року та заборгованість, нараховану за надання послуг іншим зареєстрованим у квартирі АДРЕСА_1 особам ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 за період до 03 серпня 2021 року, а також заборгованість, нараховану за надання послуг зареєстрований ОСОБА_7 за період з 26 жовтня 2020 року по 30 квітня 2021 року. Інші зазначені вимоги не були задоволені судом, але не з підстав їх необґрунтованості, а виключно з процесуальної підстави, що довіреності чи іншого документа на підтвердження його ( ОСОБА_1 ) повноважень як представника на звернення до суду в інтересах інших зареєстрованих осіб, а саме, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , він не має. Крім того, зазначив, що ОСОБА_7 померла. За таких обставин ОСОБА_1 не мав процесуальної дієздатності на звернення до суду з позовними вимогами в інтересах інших осіб. Отже, в цій справі № 638/19254/24 він надав докази на загальних підставах, якими доводиться, що він до 01 березня 2021 року не користувався і не міг фактично користуватися послугами позивача, а також інші зареєстровані у квартирі особи члени його сім`ї, також до 03 серпня 2021 року фактично не користувалися і не могли користуватися такими послугами. Вказує, що ставши новим власником, він не міг вселитися у квартиру, оскільки він та члени його сім`ї, а також ОСОБА_8 та ОСОБА_6 , у 2016 році були виселені з квартири державними виконавцями за рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 26.09.2013 р. по справі № 2011/17542/12, квартиру було опечатано, а тому жодна особа не мала права увійти до квартири та не могла користуватися послугами холодного та гарячого водопостачання та водовідведення. Він та інші члени його сім`ї, що зареєстровані у квартирі, проживали за договором найму житла від 27.10.2016 року у приватному будинку смт. Васищеве у період з 27.10.2016 р. по 02 серпня 2021 р включно. Першим днем, коли він після вищезазначеного примусового виселення вселився у квартиру, є 01.03.2021 р., що встановлено актами від 09.04.2021 та від 03.08.2021 року за участю споживачів послуг та керівника будинкоутримувача управляючого ЖК «Хризантема» ОСОБА_9 . Інші зареєстровані у квартирі особи не могли вселитися до зазначеної квартири, бо вони були також виселені рішенням суду, і подали на нього позов до суду. Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 29.06.2021 р., що набрало законної сили, по справі № 638/5605/21 стосовно його та членів його сім`ї встановлено вищезазначені обставини, ухвалено вселити до квартири членів його сім`ї та його зобов`язано не чинити їм перешкоди. Наголошує, що відповідальність за сплату фактичного використаних послуг він особисто став нести лише з дня вселення 01.03.2021 р., а за членів його сім`ї як власник квартири з моменту їх вселення за фактом добровільного виконання рішення суду з 03 серпня 2021 р. Позивач в апеляційній скарзі апелює до апеляційного суду тим, що він та інші члени його сім`ї не повідомили його про не користування його послугами і що це є безумовною підставою для того, щоб стягувати з нього плату за послуги, які він фактично не отримував. Однак цей довід є хибним з огляду на те, що станом на день введення в дію закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 № 2189-VIII (01.05.2019) він та члени його сім`ї вже більше ніж 2 з половиною роки були примусово виселені з квартири (з 25.10.2016). Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 07 липня 2020 по справі № 712/8916/17 (номер рішення в ЄДРСР 91460925) про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги виклала правовий висновок: 79. Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Оскільки цим правовим висновком судам вказано на те, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними, суд повинен встановити, чи мало місце фактичне користування послугами ним та членами його сім`ї, і якщо мало, то в який період і хто саме користувався.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідальність за сплату фактично використаних послуг ОСОБА_1 особисто став нести лише з дня вселення 01.03.2021 р., а за членів його сім`ї як власник квартири з моменту їх вселення за фактом добровільного виконання рішення суду з 03 серпня 2021 р. Тобто фактичне користування послугами позивача відповідачем одноособово почалось з 01.03.2021 р. Фактичне користування послугами іншими зареєстрованими у квартирі особами почалось з 03 серпня 2021 р. дня їх вселення за фактом добровільного виконання рішення суду.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в частині суми стягнення, виходячи з наступного.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідач фактично є споживачем послуг з централізованого водопостачання та водовідведення, які надаються КП «Харківводоканал» за адресою: АДРЕСА_2

Облік нарахувань та оплат за вказані послуги здійснюються за абонентським особовим рахунком № НОМЕР_1 .

Внаслідок неповної та несвоєчасної оплати послуг з централізованого водопостачання і водовідведення, за відповідачем утворилась заборгованість по особовому рахунку № НОМЕР_1 за період з 01.05.2020 року по 31.01.2022 року у розмірі 14067,58 грн. та послуги водовідведення за період з 01.05.2020 року по 31.01.2022 року у розмірі 10549,39 грн., а також 3% річних у сумі 680,75 грн., інфляційні витрати у сумі 2198,23 грн, що підтверджується розрахунком заборгованості по вищевказаному особовому рахунку, здійсненого КП «Харківводоканал».

Як свідчать матеріали справи рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 26.09.2013 року відповідачів виселено з квартири АДРЕСА_3 .

Також судом встановлено, що 07 травня 2020 року внаслідок розірвання договору купівлі-продажу квартири від 09.07.2004 р. ОСОБА_1 став власником квартири АДРЕСА_3 .

Першим днем, коли ОСОБА_1 після примусового виселення у 2013 році, вселився у квартиру, є 01.03.2021 р., що встановлено актами від 09.04.2021 та від 03.08.2021 року за участю споживачів послуг та керівника будинкоутримувача управляючого ЖК «Хризантема» ОСОБА_9 .

Інші зареєстровані у квартирі особи не могли вселитися до зазначеної квартири, бо вони були також виселені рішенням суду, і подали на ОСОБА_1 позов до суду.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 29.06.2021 р., що набрало законної сили, по справі № 638/5605/21 стосовно відповідача та членів його сім`ї, ухвалено вселити до квартири членів сім`ї ОСОБА_1 та його зобов`язано не чинити їм перешкоди.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 24.01.2022 року зобов`язано КП «Харківводоканал» виключити з обліку по особовому рахунку Піллера ВО. № НОМЕР_1 заборгованість попереднього власника квартири АДРЕСА_3 ОСОБА_8 за період до 07 травня 2020 року.

Відповідно до ст. ст. 150, 156, 162 ЖК України власник житлового будинку (квартири), а також члени його сім`ї також зобов`язані утримувати квартиру, сплачувати за комунальні послуги за затвердженими тарифами.

Згідно з ст. 64 ЖК України наймачі несуть рівні обов`язки по сплаті комунальних послуг, повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року N 1875-IV, який діяв на час виникнення спірних правовідносин.

Згідно статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; споживачем є фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу; комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством.

Згідно зі статтею 1 3акону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальними послугами є, зокрема, комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо).

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник.

Пунктом 1 частини 1 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору про надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Пунктом 1 частини 2 статті 22 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання» № 2918 від 10 січня 2002 року закріплено, що споживачі питної води зобов`язані своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги централізованого водопостачання і водовідведення.

Згідно п. 18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, (які діяли на час виникнення спірних правовідносин) розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць; плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим.

У свою чергу заявник щомісяця направляє споживачам рахунки за послуги теплопостачання із зазначенням нарахувань за надані послуги та суми боргу.

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідност. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України).

При цьому правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено обов`язок з оплати вартості отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина першастатті 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги.

Як зазначено в ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 30жовтня 2013 року в справі № 6-59цс13 і від 20 квітня 2016 року в справі № 6-2951цс15, та у постановах Верховного Суду від 26 вересня 2018 року в справі № 750/12850/16-ц і від 06 листопада 2019 року в справі № 642/2858/16.

Правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням.

З огляду на викладене правовідносини, що склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, в якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина перша статті 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги.

У рішенні Верховного Суду України від 30.10.2013 року у справі №6-59цс13 зроблено правовий висновок щодо застосування положень пункту 10 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносно відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати житлово-комунальних послуг та роз`яснено, що споживачі зобов`язані оплачувати житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користуються ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати за надані послуги.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

Зазначений правовий висновок викладено Верховним Судом України у постанові від 20.04.2016 року у справі №6-2951цс15, він є незмінним.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що відповідальність за сплату фактичного використаних послуг ОСОБА_1 особисто став нести лише з дня вселення 01.03.2021 р., а за членів його сім`ї як власник квартири з моменту їх вселення за фактом добровільного виконання рішення суду з 03 серпня 2021 р. Тобто фактичне користування послугами позивача відповідачем одноособово почалось з 01.03.2021 р. Фактичне користування послугами іншими зареєстрованими у квартирі особами почалось з 03 серпня 2021 р. дня їх вселення за фактом добровільного виконання судового рішення суду.

Отже, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про стягнення з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Харківводоканал» заборгованість за надані послуги з централізованого водопостачання у розмірі 4364,78 грн. та послуги водовідведення у розмірі 3326,52 грн.

Отже, виходячи з юридичної природи спірних правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.

Згідно ч. 1, 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язані сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми.

Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Такі висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі №646/14523/15-ц, від 18 березня 2020 року у справі №902/417/18 (пункт 8.35).

Зважаючи на те, що у відповідача у зв`язку з несплатою комунальних послуг утворилась заборгованість в розмірі 8027,94 грн., нарахування на цю суму 3% річних та інфляційних втрат за вказаний період відповідає вимогам закону та встановленим обставинам справи, а отже підлягає сягненню з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Харківводоканал» 3 % річних у сумі 270,91 грн., та інфляційні втрати у сумі 65,73 грн..

Колегія суддів звертає увагу на те, що виконання обов`язку одним із солідарних боржників за інших боржників є підставою для звернення до них з вимогою про стягнення сплачених коштів в поряду регресу.

Враховуючи викладене, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції здійснив вірний розрахунок заборгованості та дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог, оскільки відповідальність за сплату фактично використаних послуг ОСОБА_1 особисто став нести з дня вселення 01.03.2021 р., а члени його сім`ї з моменту їх вселення з 03 серпня 2021 р.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства "Харківводоканал", в особі представника Васькова Олександра Юрійовича залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 09 квітня 2025 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: Н.П. Пилипчук

Судді: О.В. Маміна

О.Ю. Тичкова