Справа № 358/1158/25 Провадження № 2/358/733/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2025 року м. Богуслав Богуславський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Лебединець Г.С.,

секретар судового засідання Ведмеденко І.В.,

за участю позивача ОСОБА_1 , представника позивача адвоката Осипенка В.Ю., розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,-

В С Т А Н О В И В:

08.07.2025 позивач ОСОБА_1 звернувся до Богуславського районного суду Київської області із позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу в розмірі 25 100 доларів США, що еквівалентно 1 048 647,88 грн.

В обґрунтування позову зазначив, що між ним та відповідачем ОСОБА_2 склалися приятельські відносини, оскільки вони мешкали неподалік один від одного. Відповідач багато разів за ходив до нього у гості, чим увійшов у довіру. Відповідач розповідав, що має свій бізнес з придбання та продажі мобільних телефонів та мобільних електростанцій. Він (позивач ОСОБА_1 ) неодноразово позивач кошти відповідачу та останній їх повертав. Однак, у вересні 2022 відповідач позичив у нього 5000 доларів США, 06.01.2023 - 5000 доларів США, 12.08.2023 4500 доларів США, 27.08.2023 7600 доларів США, в березні 2024 3000 доларів США. Остаточний термін повернення загальної суми був визначений 15.03.2024. Однак, станом на дату звернення до суду із даним позовом, відповідач суму боргу не повернув. Просить стягнути з відповідача на його користь суму боргу в загальному розмірі 25 100 доларів США, що станом на 01.07.2025 за офіційним курсом НБУ становить 1 048 647,88 грн.

13.08.2025 ухвалою суду відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання.

20.08.2025 надійшов відзив відповідача на позов, з якого вбачається, що позов він не визнає оскільки боргових зобов`язань перед позивачем не має. Крім того надав додаткові пояснення, в яких зазначив, що позов є необґрунтованим, письмові підтвердження щодо існування боргу, зокрема, розписки, відсутні; заявлені стороною позивача свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є знайомими позивача та не були присутні при фінансових розрахунках, вони є упередженими і не можуть підтвердити факт передачі грошей. В задоволенні позову просить відмовити.

23.09.2025 ухвалою суду підготовче провадження закрито та справу призначено до розгляду в судовому засіданні.

В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та просив позов задовольнити в повному обсязі. Пояснив, що грошові кошти він передавав відповідачу на придбання телефонів. Перший раз він передав відповідачу власні кошти для придбання телефонів, а в подальшому він передавав відповідачу грошові кошти своїх знайомих на придбання телефонів для них. Відповідач кожного разу обіцяв придбати телефони та повертав незначні суми в якості процентів. Станом на дату подання позову телефони ним не придбані та грошові кошти не повернуті. Відповідач неодноразово обіцяв написати розписки та повернути грошові кошти, однак обіцянок не виконав.

В судовому засіданні представник позивача адвокат Осипенко В.Ю. позов підтримав та просив задовольнити позовні вимоги з підстав у ньому зазначених в повному обсязі.

В судове засідання відповідач ОСОБА_2 не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, заяв про відкладення від нього не надходило.

В судовому засіданні з урахуванням думки учасників справи, які присутні в судовому засіданні, та положень ст.223 ЦПК України, судом ухвалено проводити судовий розгляд за даною явкою із врахуванням позиції відповідача, яка зазначена у відзиві на позов.

Суд, вислухав пояснення позивача, доводи представника позивача, показання свідка ОСОБА_5 , дослідив матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею ч.1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом.

Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 81 ЦПК України, Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 646 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

У відповідності до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Так, за твердженням позивача ОСОБА_1 в позовній заяві та в судовому засіданні ним в період вереснь 2022 березень 2024 були передані відповідачу ОСОБА_2 грошові кошти в загальному розмірі 25 100 доларів США на придбання мобільних телефонів. Вказана сума складалася з особистих грошових коштів позивача та коштів його знайомих, які хотіли придбати мобільні телефони. Передача грошових коштів здійснювалася 5-ма траншами та при передачі коштів були присутні свідки ОСОБА_6 , ОСОБА_5 . Розписки про передачі коштів не складалися, оскільки між сторонами у справі існували довірливі відносини.

В обґрунтування своїх вимог позивачем надані письмові пояснення ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , в яких вони підтвердили перелічені вище факти передачі коштів, їх розмір та призначення. а.с.16-18.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_5 зазначив, що в період з вересня 2022 березень 2024 позивач 5 разів передавав грошові кошті відповідачу для придбання мобільних телефонів та мобільних електростанцій. Кожного разу він (свідок ОСОБА_5 ) був присутній при передачі коштів в квартирі позивача. Щодо відсутності розписок про передачу коштів зазначив, що між позивачем та відповідачем існували довірливі відносини.

Відповідач ОСОБА_2 надав відзив на позов, в якому зазначив, що боргу перед позивачем не має; всі кошти, які йому до вересня 2022 передавав позивач, були останньому повернуті. Свідки при передачі йому коштів не були присутні. В період з вересня 2022 березень 2024 гроші кошти позивач йому не передавав. Жодних розписок, які б підтверджували наявність у нього грошових зобов`язань перед позивачем, немає.

В обґрунтування позову позивач ОСОБА_1 посилається на ст.205, 206, 524, 530, 610, 625, 629, 1046, 1049, 1050 ЦК України.

Ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного кодексу України.

За правилами ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

На підтвердження укладення договору позики та його умов, згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому виконавцем визначеної грошової суми, або визначеної кількості речей.

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

При укладенні договору позики між сторонами в письмовій формі були погоджені всі істотні умови такого договору, а саме: розмір позики та строк її повернення. Таким чином вказаний договір позики вважається укладеним та підлягає до виконання.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша стаття 1049 ЦК України).

За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

У разі пред`явлення позову про стягнення боргу за позикою кредитор повинен підтвердити своє право вимагати від боржника виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України, суд повинен установити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умови.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем, і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року у справі № 582/18/21 (провадження № 61-20968 сво 21)).

Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, примусове виконання обов`язку в натурі (пункт 5 частини другої статті 16 ЦК України).

Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 листопада 2023 року у справі № 761/42030/21).

У статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду) (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17 (провадження № 61-30435сво18)).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина перша, третя статті 13 ЦПК України).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частини перша, третя статті 12, частини перша, п`ята, шоста статті 81 ЦПК України).

Згідно зі статями 76, 77, 79 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують, і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно із частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. (див. пункт 21 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19)).

Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 43 постанови КГС ВС від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18).

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до частини першої статті 6 ЦПК України суд зобов`язаний здійснювати правосуддя на засадах рівності учасників цивільного процесу перед законом і судом незалежно від будь-яких ознак.

Для практичної реалізації конституційної засади змагальності сторін законом гарантуються однакові можливості сторонам в усьому, що стосується їх прав, оскільки дійсна змагальність буде можлива лише за умови дотримання рівних можливостей у збиранні, наданні та дослідженні доказів.

Разом із тим, за матеріалами даної цивільної справи, позивачем не доведена стверджувана ним обставина щодо передачі ним в борг відповідачу грошових коштів в період 2022-2024 в загальному розмірі 25 100 доларів США, оскільки розписки не складалися, відповідач заперечує факт отримання ним вказаних коштів.

З урахуванням вказаних обставин, показання свідка ОСОБА_5 , який є товаришем позивача, та письмові пояснення свідка ОСОБА_6 не є достатніми. Сукупність доказів, наданих позивачем, не дає суду змогу дійти висновку про наявність обставин, які входять до предмету доказування та не дає можливість суду встановити обставину, про яку стверджує позивач, а саме існування боргових відносин між ним та відповідачем.

За таких обставин, суд приходить до висновку про необхідність відмовити у задоволенні позову у зв`язку із його необґрунтованістю та не доведенням факту наявності порушеного права позивача.

Доводи позивача щодо зловживання відповідачем ОСОБА_2 довірою та вчиненням шахрайства у відношенні позивача підлягають перевірці в межах відповідного кримінального провадження в разі ініціювання його позивачем.

В порядку ст.141 ЦПК України судові витрати підлягають віднесенню за рахунок держави, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору при поданні позову на підставі п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», та, за результатами розгляду справи - у задоволенні позову відмовлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 10, 12, 76-81, 141, 263-265, 354 ЦПК України, суд-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до Київського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Повний текст рішення складений 12.11.2025 о 16:30.

Головуючий: суддя Г. С. Лебединець