Справа № 675/1789/25
Провадження № 2-з/675/11/2025
У Х В А Л А

12 листопада 2025 року м. Ізяслав

Ізяславський районний суд Хмельницької області в складі: головуючого судді Столковського В. І., з участю: секретаря судового засідання Хом`як І. Г., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним.

Ухвалою судді від 11 листопада 2025 року прийнято позовну заяву ОСОБА_1 до розгляду, відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання у даній справі. Справа розглядається за правилами загального позовного провадження.

Одночасно до суду надійшла заява позивача ОСОБА_1 , у якій він просить вжити заходів забезпечення позову шляхом заборони державним нотаріусам Ізяславської державної нотаріальної контори видавати Собку М. О. та Собку М. М. свідоцтва про право на спадщину за заповітом, складеним ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування заяви ОСОБА_1 посилається на те, що оскільки ним наразі оспорюється складений ОСОБА_4 на ім`я відповідачів заповіт, а ОСОБА_2 та ОСОБА_3 намагаються отримати свідоцтва про право на спадщину, невжиття заходів забезпечення позову унеможливить або ускладнить виконання можливого рішення суду та зробить неможливим ефективний захист поновлення порушених або оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Вивчивши доводи поданої заяви про забезпечення позову, перевіривши матеріали справи, суд приходить до висновку, що вказана заява підлягає до задоволення із наступних підстав.

Відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Реалізація права на судовий захист, гарантованого кожному ст.ст. 55, 124 Конституції України, багато в чому залежить від належного правового механізму, складовою якого, зокрема, є інститут забезпечення позову в судовому процесі.

За змістом ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Відповідно до роз`яснень, наданих судам у п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При цьому, зважаючи на практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову, під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 11 серпня 2022 року у справі № 522/1514/21.

Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Зазначений висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі № 753/22860/17.

Таким чином, учасникам справи надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, та що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази.

Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення.

Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами.

Аналіз змісту позовної заяви та матеріалів справи свідчить про те, що між сторонами дійсно виник спір із приводу дійсності заповіту, складеного померлою ОСОБА_4 на користь відповідачів по справі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , що є вимогою немайнового характеру.

У своїй заяві про забезпечення позову позивач ОСОБА_1 просить заборонити державним нотаріусам Ізяславської державної нотаріальної контори видавати Собку М. О. та Собку М. М. свідоцтва про право на спадщину за заповітом, складеним ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Верховний Суд сформував усталену практику, відповідно до якої обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову проводиться з урахуванням декількох критеріїв, а саме: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників справи; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цієї справи.

У даній справі між сторонами наявний спір щодо дійсності заповіту, який оспорюється позивачем, і наразі нотаріус на виконання покладених на нього функцій не обмежений у видачі заінтересованим особам свідоцтв про право на спадщину, що в майбутньому буде вимагати від позивача, у разі можливого задоволення його позовних вимог, докладання додаткових зусиль та нових судових проваджень для ефективного захисту його порушених або оспорюваних прав.

За таких обставин, захист прав, свобод та інтересів позивача ОСОБА_1 до ухвалення рішення в справі може стати неможливим без вжиття заходів забезпечення позову або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

Крім того, заходи забезпечення позову є тимчасовими і в разі вирішення між сторонами спору можуть бути скасовані судом.

Вирішуючи дану заяву, суд враховує, що позивач ОСОБА_1 звернувся до Ізяславської державної нотаріальної контори із письмовою заявою про зупинення вчинення нотаріальних дій щодо видачі свідоцтв про право на спадщину особам, які зазначені в оспорюваному ним заповіті.

Водночас суд зауважує, що пунктом 4.15 Глави 10 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, дійсно передбачено, що за обґрунтованою письмовою заявою заінтересованої особи, яка звернулась до суду, та на підставі отриманого від суду повідомлення про надходження позовної заяви заінтересованої особи, яка оспорює право або факт, про посвідчення якого просить інша заінтересована особа, вчинення нотаріальної дії зупиняється до вирішення справи судом.

Вказана норма права визначає повноваження нотаріуса щодо зупинення вчинення відповідної нотаріальної дії до вирішення справи судом, проте таке зупинення можливе лише за обґрунтованою заявою заінтересованої особи.

Оскільки визнання обґрунтованості заяви належить до компетенції нотаріуса, то така норма не є імперативною, а має оцінюватися самим нотаріусом.

Отже, відмова в задоволенні заяви про забезпечення позову з підстав звернення позивача до нотаріальної контори із письмовою заявою про зупинення вчинення нотаріальних дій суперечитиме вимогам закону.

При цьому суд враховує, що з матеріалів спадкової справи № 182/2025, заведеної після смерті ОСОБА_4 , не вбачається, що вчинення відповідних нотаріальних дій дійсно зупинено на підставі вищевказаної норми права.

Даний захід забезпечення позову відповідає предмету спору. Вжиття такого заходу не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, а спрямоване лише на збереження існуючого становища до завершення розгляду справи, є тимчасовим заходом.

Перелік нотаріальних дій визначено у ст. 34 Закону України «Про нотаріат» і до цих дій входить, у тому числі, видача свідоцтв про право на спадщину.

Обраний спосіб забезпечення позову шляхом заборони нотаріусам видавати свідоцтва про право на спадщину за заповітом, який оспорюється у суді, є підставним і співмірним із заявленими позовними вимогами та може забезпечити ефективний захист прав і законних інтересів позивача у справі.

До схожих правових висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 09 червня 2022 року в справі № 256/8531/21.

Як передбачено положеннями ч. 7 ст. 153 ЦПК України, в ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання, а також вирішує питання зустрічного забезпечення.

Станом на час розгляду судом заяви про забезпечення позову у суду відсутні підстави вважати, що існують обставини, з якими законодавець встановив обов`язок суду для застосування зустрічного забезпечення згідно з ч. 3 ст. 154 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 149-154, 157 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним задовольнити.

Заборонити державним нотаріусам Ізяславської державної нотаріальної контори видавати Собку Миколі Олексійовичу (РНОКПП - НОМЕР_1 ) та ОСОБА_3 (РНОКПП - НОМЕР_2 ) свідоцтва про право на спадщину за заповітом, складеним 28 березня 2019 року ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , посвідченим державним нотаріусом Ізяславської державної нотаріальної контори Довбиш В. П. та зареєстрованим у реєстрі за № 1-432.

Копію ухвали негайно направити для виконання до Ізяславської державної нотаріальної контори (м. Ізяслав, вул. Шевченка, 16 Шепетівського району Хмельницької області), а також для відома сторонам.

Ця ухвала відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» є виконавчим документом та може бути пред`явлена до виконання протягом трьох років з дня її постановлення.

Ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Хмельницького апеляційного суду протягом 15 днів з дня її складення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на її апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Стягувач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання - АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_3 .

Боржник 1 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце проживання - АДРЕСА_2 , РНОКПП - НОМЕР_1 .

Боржник 2 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце проживання - АДРЕСА_2 , РНОКПП - НОМЕР_2 .

Ухвала складена 12 листопада 2025 року.

Суддя: В. І. Столковський