справа № 198/767/25
провадження № 2-з/0198/7/25
УХВАЛА

13 листопада 2025 року Юр`ївський районний суд Дніпропетровської області у складі судді Гайдар І.О., розглянувши заяву представника ОСОБА_1 адвоката Болюбаш Ірини Олександрівни про забезпечення позову,

в с т а н о в и в:

Представник заявника адвокат Болюбаш І.О. звернулась до суду з заявою про забезпечення позову, зазначаючи, що така подана одночасно з позовною заявою про визнання батьківства ОСОБА_1 та внесення змін до актового запису про народження дитини.

В обґрунтування необхідності вжиття заходів забезпечення позову зазначається таке.

Представник ОСОБА_1 звернулась до Кременецького районного суду Тернопільської області з поданим від його імені позовом до ОСОБА_2 , в якому просить визнати ОСОБА_1 батьком дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та внести відповідні зміни до документів про народження дитини, зазначивши батьківство позивача.

Суд зауважує, що ухвалою Кременецького районного суду Тернопільської області від 05.11.2025 справу передано за підсудністю до Юр`ївського районного суду Дніпропетровської області, але за інформацією заступника керівника апарату Юр`ївського районного суду станом на 11.11.2025 вказана позовна заява до суду не надходила, тому заява про забезпечення позову підлягає розгляду як така, що подана до пред`явлення позову до суду.

Так, адвокат Болюбаш І.О. зазначає, що під час розгляду справи про визнання батьківства стороною позивача планується подання клопотання про призначення судової молекулярно-генетичної експертизи для підтвердження батьківства, для чого необхідні біологічні матеріали не тільки позивача, а і дитини.

Оскільки за твердженням представника ОСОБА_1 мати дитини ОСОБА_2 має намір виїхати разом з сином за кордон, на думку адвоката існують підстави для вжиття заходів забезпечення позову у спосіб тимчасової заборони виїзду малолітної дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за межі України до набрання законної сили рішенням суду у справі.

На думку заявника невжиття таких заходів може унеможливити в подальшому ефективний захист та поновлення порушених та оспорюваних прав та інтересів ОСОБА_1 , оскільки це створить перешкоди для проведення судової молекулярно-генетичної експертизи, необхідної для встановлення факту батьківства.

Ознайомившись з матеріалами заяви про забезпечення позову, суд доходить таких висновків.

Нормами статті 149 ЦПК України передбачено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Виходячи зі змісту ст.ст. 149-153 ЦПК України, забезпечення позову слід розуміти як вжиття судом заходів для охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання можливого прийнятого за його позовом позитивного рішення або ефективний захист, поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача.

При цьому цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, суд лише запобігає ситуації, за якої може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення або ефективний захист прав позивача у разі задоволення позову.

З наведеного виходить, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог або ефективний захист, поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Обмеження у праві виїзду за кордон визначені статтею 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», зокрема, передбачено, що право громадянина на виїзд може бути тимчасово обмежено у тих випадках, коли: він обізнаний з відомостями, які становлять державну таємницю, - до закінчення терміну, встановленого статтею 12 цього Закону; стосовно нього у порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством, застосовано запобіжний захід, за умовами якого йому заборонено виїжджати за кордон, - до закінчення кримінального провадження або скасування відповідних обмежень; він засуджений за вчинення кримінального правопорушення - до відбуття покарання або звільнення від покарання; він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів; він перебуває під адміністративним наглядом Національної поліції - до припинення нагляду. У разі запровадження такого обмеження орган, що його запровадив, в одноденний строк повідомляє про це громадянина України, стосовно якого запроваджено обмеження, та центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Згідно з пунктами 3, 10 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Разом з тим, аналіз та тлумачення вказаних вище норм в сукупності свідчить, що в цивільному процесуальному законодавстві відсутня правова норма, яка б надавала суду повноваження застосувати заборону виїзду за межі України як спосіб забезпечення позову.

Аналогічну правову позицію Верховний Суд висловив у постановах від 27 березня 2019 року у справі № 643/5842/16-ц (провадження № 61-47217св18) та від 12 лютого 2021 року у справі № 288/162/19 (провадження № 61-11750св19).

Як виходить з постанови від 14 лютого 2022 року у справі №754/7569/21, об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду вважає, що у спорах щодо повернення дітей, які незаконно утримуються в державі, відмінній від держави їх постійного проживання, урегульованих положеннями Гаазької Конвенції 1980 року, можливе вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони дитині у будь-чиєму супроводі перетинати державний кордон України. У таких спорах забезпечення позову шляхом обмеження права на виїзд за межі України буде адекватним заходом з метою ефективного виконання судового рішення.

В усіх інших спорах, що виникають, зокрема, між батьками щодо визначення місця проживання дитини, визначення порядку участі у спілкуванні та вихованні дитини та інших, які вирішуються за законодавством України без застосування Гаазької Конвенції, забезпечення позову шляхом обмеження права, зокрема, на виїзд за межі України не є можливим.

За правилами ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Також необхідно відмітити, що в ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

У зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією РФ проти України та перманентним продовженням воєнного стану, вжиття заходів забезпечення позову у вигляді заборони вивезення малолітніх/неповнолітніх дітей за межі території України до інших держав може створити небезпеку їх життю і здоров`ю, а відтак не відповідає інтересам дитини, які в даному випадку мають пріоритет над інтересами особи, яка вважає себе її батьком.

З огляду на наведені вище вимоги закону, фактичні обставини та правові позиції Верховного Суду, відсутні підстави для висновку про можливість забезпечення позову в той спосіб, що просить представник ОСОБА_1 , тому в задоволенні заяви слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 149-151, 153, 258, 260, 261, 352, 354 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

В задоволенні заяви представника ОСОБА_1 адвоката Болюбаш Ірини Олександрівни про забезпечення позову відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення або підписання.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду в порядку, встановленому ЦПК України,шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення або складення ухвали. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала складена та підписана 13 листопада 2025 року.

Суддя І. О. Гайдар