Справа № 346/6124/24
Провадження № 22-ц/4808/1643/25
Головуючий у 1 інстанції Сольський В. В.
Суддя-доповідач Мальцева
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Мальцевої Є.Є.

суддів: Девляшевського В.А., Луганської В.М.,

секретар Гудяк Х.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 16 вересня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 , зацікавлена особа орган опіки та піклування Виконавчий комітет Коломийської міської ради про визнання фізичної особи недієздатною, встановлення опіки та призначення опікуна,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про визнання фізичної особи - ОСОБА_2 недієздатною, про встановлення опіки й призначення опікуна.

Заява обґрунтована тим, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є бабусею його дружини ОСОБА_3 . Вона проживаю спільно з ними, заявник здійснює за нею постійний догляд, оскільки ОСОБА_2 є людиною похилого віку та потребує піклування через погіршення психічного здоров`я.

Заявник вказує, що протягом останніх декількох місяців фізичний та психічний стан ОСОБА_2 значно погіршився, зокрема спостерігаються проблеми з пам`яттю, обмеження здатності та орієнтації, спілкування та контролю своєї поведінки та самообслуговування, вказане супроводжується дратівливістю, головними болями, порушення сну та ін. Внаслідок погіршення стан здоров`я ОСОБА_2 не здатна самостійно забезпечити собі нормальне життя, побут, користування коштами чи побутовими речами,, не усвідомлює значення своїх дій не здатна їх керувати.

Вказане також підтверджується висновком лікарсько-консультативної комісії, про наявність у ОСОБА_2 когнітивних порушень у громадян похилого віку, у наслідок яких вони потребують надання соціальної послуги з догляду на професійній основі.

Вказує, що у нього з дружиною є двоє дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який перебуває на диспансерному обліку як дитина-інвалід, що підтверджується довідкою №118/629 КНП КМР №КМЦ ПМСД» ЛКК від 02 серпня 2024 року, за яким здійснює його дружина постійних догляд. Тому ОСОБА_3 не може здійснювати догляд за своєю бабою ОСОБА_2 . Син ОСОБА_2 ОСОБА_6 також не може здійснювати догляд за своєю матір`ю через негативний стан здоров`я, що підтверджується висновком лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я №610 від 25.07.2024 року .

Просив визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , недієздатною. Встановити над ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , опіку та призначити його її опікуном.

Рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 16 вересня 2025 року заяву задоволено частково.

Визнано недієздатною ОСОБА_2 .

В задоволення решти вимог відмовлено.

До призначення опікуна недієздатній ОСОБА_2 обов`язки зі здійснення над нею опіки покласти на орган опіки та піклування - Управління соціальної політики Коломийської міської ради Івано-Франківської області.

Встановлено строк дії рішення про визнання ОСОБА_2 недієздатною - до 16 вересня 2027 року.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 16 вересня 2025 року в частині відмовлених позовних вимог скасувати та задовольнити позов в повному обсязі. Вважає оскаржене рішення незаконним, необґрунтованим з огляду на неповне встановлення обставин, які мають значення для справи.

Апелянт вказує, що помилковий є висновок суду першої інстанції про те, що в період воєнного стану конституційний обов`язок оборони незалежності та територіальної цілісності України, має перевагу над бажанням ОСОБА_7 бути опікуном, а заявник є особою призовного віку. При цьому наявні інші особи, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з ОСОБА_2 та відсутні докази про неможливість здійснення ними обов`язків опікуна.

Так, у матеріалах справи наявний висновок лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я №610 від 25.07.2024 року, яким встановлено неможливість ОСОБА_6 , який є сином ОСОБА_2 , здійснювати за нею опіку через стан свого здоров`я. Онука ОСОБА_2 ОСОБА_4 здійснює догляд за дитиною ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який перебуває на диспансерному обліку як дитина з інвалідністю, що підтверджується довідкою №118/629 КНП КМР №КМЦ ПМСД» ЛКК від 02 серпня 2024 року. Інших родичів або близьких осіб, які б здійснювали догляд за ОСОБА_2 , нема. Посилання суду на те, що є інші особи, які можуть здійснювати догляд, спростовується матеріалами справи - відсутні будь-які інші особи, які б погодились здійснювати догляд за ОСОБА_2 .

Вказує, що в нього відсутні мотиви ухилення від мобілізації та військової служби. Заявником уточнені військово-облікові дані, в розшуку не перебуває, що підтверджується витягом із додатку «Резерв +». Заява про призначення його опікуном була подана виключно з метою надання ОСОБА_2 правових можливостей задоволення індивідуальних потреб, реалізації та захисту її прав і свобод.

Подання органу опіку і піклування про доцільність призначення його опікуном ОСОБА_2 є мотивованим, обґрунтованим та відповідає вимогам закону, а тому суд першої інстанції помилково не взяв його до уваги з підстав відсутності мотивувальної частини.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.

Відповідно до ч.3ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник адвокат Бежук С.М. підтримали доводи апеляційної скарги.

Заінтересовані особи до апеляційного суду не явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, ОСОБА_1 , його представника - адвоката Бежука С.М., вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, вимоги та доводи апеляційної скарги апеляційний суд дійшов таких висновків.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до положень ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є бабою дружини заявника ОСОБА_3 (а.с. 11, 12).

Як встановлено з витягу з реєстру територіальної громади № 2024/008859015 від 25 липня 2024 року, ОСОБА_2 зареєстрована та проживає за адресою АДРЕСА_1 (а.с.10). Спільно з нею проживає онука ОСОБА_3 та її чоловік ОСОБА_1 , що підтверджується актом від 11 вересня 2025 року (а.с.101)

Згідно з висновком лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я Комунального некомерційного підприємства Коломийської міської ради Коломийського міського центру Первинної медиком-санітарної допомоги № 564 від 11 липня 2024 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за станом здоров`я потребує постійного стороннього догляду (а.с. 18).

Відповідно до висновку № 1564 про наявність когнітивних порушень у громадян похилого віку, унаслідок яких вони потребують надання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі, від 11 липня 2024 року Комунального некомерційного підприємства Коломийської міської ради Коломийського міського центру Первинної медиком-санітарної допомоги, ОСОБА_2 рекомендовано отримання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від фізичної особи (а.с. 19).

Згідно з висновком судово-психіатричного експерта Івано-Франківської філії судових експертиз ДУ «ІСП МОЗ У» від 27 березня 2025 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , страждає стійким хронічним психічним розладом судинною (атеросклеротичною) деменцією, за МКХ-1, F01.8. Внаслідок зазначеного розладу ОСОБА_2 не здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними (а.с. 46-48).

Згідно з довідкою № 118/629 від 02 серпня 2024 року, дитина заявника - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є дитиною, яка перебуває на диспансерному обліку, потребує домашнього догляду.

Довідка дійсна до 02.02.2025 року, на час ухвалення оскарженого рішення вичерпала свою дію (а.с.16).

Згідно з висновком лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я № 610 від 25 липня 2025 року ОСОБА_6 за станом здоров`я не може здійснювати догляд за матір`ю ОСОБА_2 (а.с. 17).

Поданням органу опіки та піклування Управління соціальної політики Коломийсьткої міської ради, виходячи з інтересів ОСОБА_2 та враховуючи пропозиції опікунської ради при управлінні соціальної політики міської ради, рекомендовано призначити ОСОБА_1 її опікуном у разі визнання недієздатною (а.с. 69).

Задовольняючи частково заяву, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 , 1941 року народження, внаслідок хронічного стійкого психічного розладу не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, тому наявні підстави для визнання її недієздатною.

Рішення в цій частині ніким не оскаржується.

Відмовляючи у частині призначення заявника опікуном недієздатної особи, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 , не поновлював свої військово-облікові дані, протягом останніх кількох років не проходив ВЛК та відносно нього не приймалося рішення про відстрочку від мобілізації. Зі змісту подання органу опіки та піклування Коломийської міської ради випливає, що ОСОБА_1 військово-облікових документів органу опіки та піклування також не надавав. Підстав для задоволення заяви в частині призначення заявника опікуном над недієздатною ОСОБА_2 , суд не вбачає, а висновок органу опіки та піклування щодо можливості призначення його опікуном суд оцінив як такий, що винесений передчасно, без повного дослідження всіх обставин, та ґрунтується виключно на даних, отриманих від ОСОБА_1 ..

Відмовляючи у задоволенні вимоги про призначення ОСОБА_1 опікуном ОСОБА_2 , суд урахував, що заявник є особою призовного віку, отже, в період воєнного стану конституційний обов`язок оборони незалежності та територіальної цілісності України, має перевагу над бажанням ОСОБА_1 бути опікуном за наявності інших осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з ОСОБА_2 , оскільки докази про неможливість здійснення ними обов`язків опікуна у матеріалах справи відсутні.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Як роз`яснено в п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку», у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Із змісту апеляційної скарги вбачається, що рішення оскаржується в частині відмови у призначенні ОСОБА_1 опікуном ОСОБА_2 , тому апеляційний суд відповідно до частини 1 ст. 367 ЦПК України перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду лише в оскарженій частині.

Відповідно до положень ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів, перевіривши справу, приходить до наступного висновку.

Відповідно до статті 41 ЦК України над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка.

У частині першій статті 60 ЦК України визначено, що суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування.

Суд, ухвалюючи рішення про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи (у тому числі обмеження або позбавлення права неповнолітньої особи самостійно розпоряджатися своїми доходами) чи визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею відповідно піклування або опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй піклувальника чи опікуна (частина перша статті 300 ЦПК України).

Відповідно до статті 62 ЦК України опіка або піклування встановлюються за місцем проживання фізичної особи, яка потребує опіки чи піклування, або за місцем проживання опікуна чи піклувальника.

У частинах другій-п`ятій статті 63 ЦК України визначено, що опікуном або піклувальником може бути лише фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Фізична особа може бути призначена опікуном або піклувальником лише за її письмовою заявою. Опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника. Фізичній особі може бути призначено одного або кількох опікунів чи піклувальників.

Відповідно до Правил опіки та піклування, затверджених Наказом Державного комітету України у справах сім`ї та молоді, Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України 26.05.99р. № 34/166/131/88 (далі-Правила), опіка (піклування) встановлюється також для захисту особистих і майнових прав та інтересів повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати свої обов`язки.

Органами, які приймають рішення щодо опіки і піклування, є районні, районні в містах Києві та Севастополі державні адміністрації, виконавчі комітети міських, районних у містах, сільських, селищних рад. Безпосереднє ведення справ щодо опіки і піклування покладається у межах їх компетенції на відповідні відділи й управління місцевої державної адміністрації районів, районів міст Києва і Севастополя, виконавчих комітетів міських чи районних у містах рад. У селищах і селах справами опіки і піклування безпосередньо відають виконавчі комітети сільських і селищних рад.

Відповідно до п.1.7 Правил органи опіки та піклування, вирішують в тому числі питання про встановлення і припинення опіки та піклування; ведуть облік щодо осіб, які потребують опіки (піклування); здійснюють нагляд за діяльністю опікунів і піклувальників; забезпечують тимчасове влаштування неповнолітніх та непрацездатних осіб, які потребують опіки (піклування); розглядають скарги на дії опікунів (піклувальників); вживають заходи щодо захисту особистих та майнових прав неповнолітніх дітей і осіб, які перебувають під опікою (піклуванням); беруть участь у розгляді судами спорів, пов`язаних із захистом прав неповнолітніх дітей та осіб, які перебувають під опікою (піклуванням); установлюють опіку над майном у передбачених законом випадках; оформлюють належні документи щодо особи підопічного та щодо майна, над яким установлюється опіка; провадять іншу діяльність щодо забезпечення прав та інтересів неповнолітніх дітей та повнолітніх осіб, які потребують опіки і піклування.

Згідно з п.1.8 Правил рішення органів опіки і піклування про призначення чи звільнення опікунів і піклувальників від виконання своїх обов`язків, а також з інших питань опіки і піклування можуть бути оскаржені в установленому законом порядку.

Пунктом 3.1 Правил передбачено, що для безпосереднього здійснення опіки та піклування органами опіки та піклування призначається опікун чи піклувальник. При призначенні опікуна (піклувальника) беруться до уваги його можливості виконувати опікунські обов`язки, стосунки між ним та підопічним. Опікун чи піклувальник призначається лише за його згодою і, як правило, з числа родичів чи близьких підопічному осіб.

Тлумачення зазначених норм права дає підстави для висновку, що недієздатні особи є особливою категорією людей (фізичних осіб), які внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу тимчасово або постійно не можуть самостійно на власний розсуд реалізовувати майнові та особисті немайнові права, виконувати обов`язки й нести юридичну відповідальність за свої діяння. Недієздатним особам мають надаватися правові можливості для задоволення індивідуальних потреб, реалізації та захисту їх прав і свобод.

Хоча за станом здоров`я недієздатні особи не спроможні особисто реалізовувати окремі конституційні права і свободи, вони не можуть бути повністю позбавлені цих прав і свобод, тому держава зобов`язана створити ефективні законодавчі механізми та гарантії для їх максимальної реалізації.

Згідно з вимогами, встановленими статтею 64 ЦК України, опікуном або піклувальником не може бути фізична особа: 1) яка позбавлена батьківських прав, якщо ці права не були поновлені; 2) поведінка та інтереси якої суперечать інтересам фізичної особи, яка потребує опіки або піклування.

Опікун зобов`язаний дбати про підопічного, про створення йому необхідних побутових умов, забезпечення його доглядом та лікуванням (частина перша статті 67 ЦК України).

При призначенні опікуна важливі і обов`язково повинні враховуватися особисті приязні взаємини між опікуном і підопічним, що забезпечить нормальне життєзабезпечення підопічного. Можливість особи здійснювати повноваження опікуна перевіряється органом опіки та піклування, який висловлює пропозиції про доцільність призначення опікуна.

Можливість особи здійснювати повноваження опікуна перевіряються органом опіки та піклування, який висловлює пропозиції про доцільність призначення опікуна. Тому за наявності висновку органу опіки та піклування про доцільність призначення опікуном певної особи суд зобов`язаний лише перевірити відповідність цього висновку вимогам закону щодо його обґрунтованості та змісту, зокрема чи складений такий висновок на підставі документів, передбачених Правилами опіки та піклування.

У постанові Верховного Суду від 08 січня 2024 року у справі № 753/1905/22 (провадження № 61-8758св23) зроблено висновок про те, що призначення опікуна недієздатної особи здійснюється за поданням органу опіки та піклування, яке повинне відповідати вимогам закону щодо його обґрунтованості та змісту, має бути подано в належній процесуальній формі згідно з вимогами ЦПК України. При внесенні подання орган опіки та піклування має врахувати якнайкращі інтереси особи, над якою встановлюється опіка.

Обов`язковою умовою призначення судом конкретної фізичної особи опікуном над недієздатною фізичною особою є наявність подання органу опіки та піклування щодо доцільності призначення саме цієї особи опікуном.

Такий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 20 травня 2020 року у справі № 736/1508/17 (провадження № 61-39361св18), від 23 листопада 2021 року у справі № 751/9572/19 (провадження № 61-3053св21), від 28 лютого 2024 року у справі № 372/3474/21 (провадження № 61-16349св23), від 24 липня 2024 року у справі № 727/597/24 (провадження № 61-6720св24).

У частині 1 ст.300 ЦПК України закріплено вимогу про вирішення рішенням суду питання про призначення піклувальника чи опікуна за поданням органу опіки та піклування.

Отже, така регламентація відносить до сфери судової юрисдикції та повноважень суду призначення піклувальників чи опікунів.

При цьому функції опіки та піклування залишаються за органами опіки та піклування, у тому числі щодо осіб, які обмежені у цивільній дієздатності або визнані недієздатними судом. Опіка та піклування правовий інститут, який регулює суспільні відносини, пов`язані з установленням опіки та піклування, здійсненням функцій опіки та піклування та зупиненням опіки та піклування.

Віднесення до компетенції суду встановлення опіки та піклування й призначення опікунів або піклувальників судовим рішенням ставить питання про механізм їх практичного вирішення при розгляді справ про обмеження цивільної дієздатності та визнання фізичної особи недієздатною. Перш за все, виходячи з вимог процесуального законодавства, питання про призначення опікуна або піклувальника входить до предмета судового розгляду як похідне від головних юридичних фактів, що становлять предмет доказування по цих справах. Повноваження суду в цьому відношенні пов`язані з розглядом питання про призначення опікуна або піклувальника на підставі тих пропозицій та висновків по справі, які зроблені органом опіки та піклування як органу спеціальної компетенції, на якого за законом покладені функції опіки та піклування. Виходячи з процесуальних функцій органів опіки та піклування та їх процесуального статусу в цивільному процесі, підстав та процесуальних форм їх участі (ст. 60 ЦПК України), їх подання про призначення конкретної особи опікуном або піклувальником може міститися в окремому документі або письмовому висновку, який робить представник органу опіки та піклування в судовому засіданні.

Таким чином, виходячи з аналізу частини першої статті 60 ЦК України та частини першої статті 300 ЦПК України обов`язковою умовою призначення судом конкретної фізичної особи опікуном над недієздатною фізичною особою є наявність подання органу опіки та піклування щодо доцільності призначення саме цієї особи опікуном, яке повинне відповідати вимогам закону щодо його обґрунтованості та змісту, має бути подано в належній процесуальній формі згідно з вимогами ЦПК України. Подібний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 20 травня 2020 року у справі № 736/1508/17 (провадження № 61-39361св18), від 23 листопада 2021 року у справі № 751/9572/19 (провадження № 61-3053св21).

Колегія суддів виходить з того, що, вирішуючи питання про призначення повнолітній особі опікуна або піклувальника, суд не діє самостійно. Орган опіки та піклування зобов`язаний подати до суду висновок про необхідність встановлення опіки та піклування щодо повнолітньої особи.

Документами, за наявності яких органи опіки і піклування призначають опікуна, є довідки про стан здоров`я майбутнього опікуна, довідка про місце проживання майбутнього опікуна і його заява про прийняття на себе обов`язків про опіку, акт перевірки умов життя майбутнього опікуна та висновок від органів опіки та піклування за місцем проживання опікуна про можливість виконувати опікунські обов`язки, довідка лікувальної установи про відсутність в сім`ї майбутнього опікуна (піклувальника) захворювань, що перешкоджають влаштуванню до нього особи, що потребує опіки.

Отже, орган опіки і піклування, надаючи рекомендацію щодо призначення опікуна недієздатній особі, має перевірити його можливість (побутову та фізичну) виконувати опікунські обов`язки, що й було виконано органом опіки у даній справі.

В той же час, якщо призначення опікуна особі при визнанні її недієздатною є обов`язком суду (за наявності подання на таку особу органу опіки та піклування), то призначення особи опікуном можливе лише за її письмовою згодою, від якої вона завжди вправі відмовитися, подавши до суду відповідну заяву.

За наведених обставин, відмова у призначенні особи опікуном недієздатної особи (за наявності відповідного подання органу опіки та піклування) судом має бути мотивованою з посиланням на відповідні законодавчі та/чи нормативні акти.

Як вбачається з подання органу опіки та піклування Управління соціальної політики Коломийсьткої міської ради про призначення ОСОБА_1 опікуном ОСОБА_2 - баби його дружини, його заява ОСОБА_1 була розглянута на засіданні опікунської ради при управлінні соціальної політики міської ради, визнано за доцільне призначити його опікуном над ОСОБА_2 у разі визнання її недієздатною у судовому порядку.

Колегія суддів звертає увагу на те, що таке подання не є рішенням за процесуальним статусом та має для суду лише рекомендаційний характер, і при постановленні судом рішення по справі не має пріоритетного значення, та може бути враховане на розсуд суду.

Наявне у матеріалах справи подання не містить належної мотивації, чому саме ОСОБА_1 необхідно призначити опікуном, у поданні відсутня інформація про матеріальну спроможність заявника утримувати недієздатну особу. В поданні не відображені дані про відношення недієздатної особи до кандидатури опікуна, відсутня будь-яка інформація про те, чи відповідатиме таке призначення якнайкращим інтересам недієздатної ОСОБА_2 , та чи сприятиме її нормальному життєзабезпеченню, враховуючи, що заявник є військовозобов`язаний та органом опіки не перевірено відомості про відстрочку від проходження військової служби.

За відсутності наведених підтверджуючих даних не можна вважати висновок обґрунтованим. Зазначене є обов`язком саме органу опіки та піклування, а суд зобов`язаний лише надати оцінку такому поданню та у випадку його обґрунтованості вирішити питання про призначення опікуна.

З метою перевірки доводів апеляційної скарги колегією суддів досліджені матеріали справи.

Так, з пояснень свідка ОСОБА_9 в судовому засіданні суду першої інстанції можна встановити, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 спільно проживають, при цьому свідок вказує, що ніхто крім заявника не може здійснювати догляд за ОСОБА_2 , оскільки син та чоловік хворіють, онука доглядає за дітьми, інших родичів немає.

Свідок ОСОБА_10 надав пояснення, що він проживає по сусідству з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , які спільно проживають протягом 2 років. Вказує, що ніхто крім заявника не може здійснювати догляд за ОСОБА_2 , оскільки син та його дружина доглядає батька (чоловіка ОСОБА_2 ), онука доглядає за дітьми.

Свідок ОСОБА_11 надала пояснення, що вона перебуває в дружніх відносинах з ОСОБА_2 та заявником, проживає по сусідству. Вказує, що ОСОБА_1 опікується ОСОБА_2 , остання слухається його. Інших родичів, які б могли здійснювати догляд за ОСОБА_2 немає.

Свідок ОСОБА_3 надала пояснення, що її чоловік ОСОБА_1 здійснює догляд за ОСОБА_2 . Вони спільно проживають за адресою АДРЕСА_1 . За останні 2 року стан здоров`я ОСОБА_2 значно погіршився, вона потребує стороннього догляду, який може надавати тільки ОСОБА_1 . Інших родичів немає, які б змогли здійснювати догляд.

Разом з тим пояснення свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 не містять інформації про характер відносин між заявником та ОСОБА_2 і ставлення ОСОБА_2 до заявника.

Отже, не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що суд неповно встановив обставин справи, оскільки не відобразив пояснення свідків як докази в оскарженому рішенні. Колегією суддів перевірені докази у справі, в тому числі протоколи з допитом свідків в судовому засіданні. Як встановлено апеляційним судом, висновки суду не суперечать результату перевірки наданих заявником доказів, в тому числі, показам свідків. В оскарженому рішенні суд не наводив детально пояснення свідків, але з висновку суду вбачається, що судом оцінка доказів проведена у відповідності до вимог статті 89 ЦПК України.

Встановлено, що згідно з тимчасовим посвідченням № НОМЕР_1 від 07.09.2018 року ОСОБА_1 прийнятий на військовий облік запасу ЗСУ за №170 - посада механік, код 256 А.

При поданні апеляційної скарги ОСОБА_1 долучив витяг з Резерв + від 04.10.2025 року.

Зазначений доказ не подавався до суду першої інстанції, а згідно з частинами першою-третьою статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

В судовому засіданні апеляційного суду заявник не надав обґрунтувань, чому вказані доказі мають бути взяті до уваги судом апеляційної інстанції, не навів поважних причин, які унеможливлювали їх подання суду першої інстанції. Таким чином, долучений ОСОБА_1 витяг з Резерв + від 04.10.2025 року не може бути прийнятий апеляційним судом з огляду на положення статті 367 ЦПК України.

У постанові Верховного Суду від 28 травня 2025 року у справі № 641/7190/23 зазначено, що саме орган опіки та піклування на підставі звернення особи чоловічої статі призовного віку із заявою про призначення його опікуном недієздатної особи, враховуючи введений у державі воєнний стан та закріплений статтею 65 Конституції України обов`язок щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, повинен з`ясувати необхідність такого, уникаючи можливих зловживань в цьому питанні, та належно мотивувати своє подання про можливість призначення особи опікуном та, перш за все, необхідність такого.

Відмовляючи у задоволенні вимоги про призначення ОСОБА_1 опікуном ОСОБА_2 , суд першої інстанції правильно врахував, що заявник є особою призовного віку, отже, в період воєнного стану конституційний обов`язок оборони незалежності та територіальної цілісності України, має перевагу над бажанням ОСОБА_1 бути опікуном.

Такий висновок суду узгоджується із правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду від 04.12.2024 року у справі № 634/1126/23.

Крім того, заявник посилався на те, що бути опікуном ОСОБА_2 може тільки він з огляду на його фізичний стан, однак не надав переконливих пояснень, що заважає іншим членам родини недієздатної особи бути її опікунами, за умови, що заявник з його слів надає ОСОБА_2 допомогу у повсякденному житті без надання повного обсягу юридичних повноважень опікуна ще з 2022 року.

З огляду на норми статті 13 ЦПК України також не є слушними доводи апеляційної скарги на те, що судом першої інстанції вказував на неможливість виконання заявником обов`язків опікуна, але не вказав, які саме інші особи можуть виконувати такі функції, оскільки суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційним судом не встановлено порушення або неправильне застосування судом першої інстанції при розгляді цієї справи норм матеріального чи процесуального права та невідповідності висновків суду обставинами справи, тому підстав для задоволення апеляційної скарги і скасування судового рішення з ухваленням нового немає.

За таких обставин питання стосовно розподілу судових витрат, зокрема, витрат заявника на оплату судової експертизи, має бути вирішено судом, що ухвалював рішення по суті заявлених вимог шляхом винесення додаткового рішення, і не входить в компетенцію апеляційного суду.

Керуючись ст.ст.367,368, 374, 375, 382-383 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 16 вересня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 19 листопада 2025 року

Судді Є.Є. Мальцева

В.А.Девляшевський

В.М. Луганська