Справа № 439/2523/24 Головуючий у 1 інстанції: Петейчук Б.М.
Провадження № 22-ц/811/2560/25 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2025 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого - судді Ніткевича А.В.

суддів - Бойко С.М., Копняк С.М.

розглянувши в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, в приміщенні Львівського апеляційного суду в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Кредитної спілки «Орізон» на рішення Бродівського районного суду Львівської області від 16 червня 2025 року в складі судді Петейчука Б.М. у справі за позовом Кредитної спілки «Орізон» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, інфляційних втрат та три проценти річних, -

встановив:

У листопаді 2024 року позивач КС «Орізон» звернувся до суду з позовною заявою до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, просив стягнути заборгованість за кредитни договором №36 від 08 лютого 2012 року в розмірі 70592,57 грн, з яких 70592,57 грн. нараховані інфляційній збитки, 3% річних, пеня з 18.11.2019 до 18.11.2024 та судові витрати.

Вимоги обґрунтовані тим, що 08.02.2012 між позивачем та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №36, згідно із яким відповідач отримав кредит в сумі 8680,00 грн. Позичальник погодився з усіма його істотними умовами, зокрема й умовами про порядок повернення, строк повернення та оплату за користування грошовими коштами, про що власноруч поставив підпис.

Позивач перед відповідачем свої заобов`язання за кредитним договором виконав повністю, надавши позичальнику в користування на строк, згідно із п. 2.1 кредитного договору, кредитні кошти. Натомість відповідач свої зобов`язання перед позивачем не виконав, відтак останній був змушений звернутися до суду.

Рішенням Бродівського районного суду Львівської області від 27 травня 2014 року позов КС «Орізон» до ОСОБА_1 задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 борг в сумі 19038, 81 гривень 81 копійка та 243,60 гривень у відшкодування витрат по сплаті судового збору. Рішення набрало законної сили 24.06.2014.

Крім цього, рішенням Бродівського районного суду Львівської області від 11 травня 2017 року задоволено позов КС «Орізон» до ОСОБА_1 , стягнуто з ОСОБА_1 в користь Кредитної спілки "Орізон" 22 214 гривень 31 коп. заборгованості за кредитним договором №36 від 08.02.2012, з яких 12054 гривні 03 коп. нараховані та несплачені відсотки за період 06.04.2015р. по 10.03.2017р., 10160 грн. 28 коп. інфляційні збитки та 3% річних за період 08.02.2012р. по 27.11.2016р. Рішення набрало законної сили 29.05.2017.

Починаючи з дати винесення судового рішення і на поточну дату відповідачем лише частково сплачено нараховані відсотки за користування кредитом. З часу відкриття виконавчих проваджень з 13.10.2014 боржником сплачено 9261,35 грн.

У зв`язку із простроченням відповідачем грошового зобов`язання, останній відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, зобов`язаний сплатити інфляційній збитки, пеню та 3 відсотки річних, за період з 18.09.2019 по 18.11.2024 в розмірі 70 592,57 грн.

Оскаржуваним рішенням Бродівського районного суду Львівської області від 16 червня 2025 року позовні вимоги Кредитної псліки «Орізон» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Кредитної спілки «Орізон» 3% річних та інфляційних втрат за невиконання зобов`язання за кредитним договором №36 від 0.02.2012 у розмірі 7232 грн. 09 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Кредитної спілки «Орізон» судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 310 грн. 06 коп.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду оскаржив позивач Кредитна спілка «Орізон», вважає незаконним, оскільки судом невірно встановлено розмір грошового зобов`язання, яке прострочене виконанням та до якого застосовується індекс інфляції і на яке нараховується 3% річних.

Вважає, що наявні правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат, оскільки наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, які не виконані боржником в повному обсязі, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора на отримання сум, передбачених ч.2 ст.625 ЦК України.

Суд, перевіривши розрахунок позивача, не погодився із 5-річним періодом нарахування інфляційних втрат, встановивши такий починаючи з 18.11.2019 по 23.02.2022, застосувавши пункт 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України.

Вказує, що сума заявлених позовних вимог в частині нарахування інфляційних збитків, за період з 18.11.2019 по 18.11.2024 становить 20 394,71 грн., сума 3% річних за період з 18.11.2019 по 18.11.2024 4841,00 грн.

Також, судом безпідставно не проведено розрахунок пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за період з 18.11.2019 по 18.11.2024 в сумі 70592,57 грн, як міри відповідальності за порушення умов договору.

Просить скасувати рішення Бродівського районного суду Львівської області від 16 червня 2025 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги Кредитної спілки «Орізон» задовольнити.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відсутність відзиву не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції (ч. 3 ст. 360 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

За змістом ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно із ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи, що предметом спору у даній справі є стягнення заборгованості за кредитним договром, а ціна позову є меншою тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення враховуючи таке.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Ухвалюючи оскаржуване рішення та задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач станом на дату звернення КС «Орізон» до суду з даним позовом має невиконане грошове зобов`язання за кредитним договором у розмірі 31 092 гривня 84 копійки, а саме за рішенням від 27 травня 2014 року - 19038 гривень 81 коп. та за рішенням від 11 травня 2017 року - 12054 гривні 03 коп.

При цьому, чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України сум. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу (п.41 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.06.2019 у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18)).

Згідно із розрахунком, позивач просить про стягнення сум інфляційних втрат та 3% річних за період з 18.11.2019 по 18.11.2024 року.

В свою чергу, відповідно до п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ст. 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Навівши відповідні розрахунки, суд стягнув з відповідача на користь позивача 5796,68 грн. інфляційних втрат та 1435,68 грн. 3% річних за період з 18.11.2019 по 23.02.2022.

Що стосується стягнення пені, то у кредитному договорі №36 від 43-2 від 08 лютого 2012 року розмір неустойки (пені) не передбачений, відповідно за висновком суду, позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Перевіряючи законність оскаржуваного судового рішення, колегія суддів враховує таке.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Цивільне законодавство не містить визначення поняття способів захисту цивільних прав та інтересів, однак за їх призначенням вони можуть вважатися визначеним законом механізмом матеріально-правових засобів здійснення охорони цивільних прав та інтересів, що приводиться в дію за рішенням суду у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Право на захист особа здійснює на свій розсуд (ст. 20 ЦК України).

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа лише в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Обравши відповідний спосіб захисту права, позивач в силуст. 12 ЦПК України зобов`язаний довести правову та фактичну підставу своїх вимог.

Судом встановлено, що 08 лютого 2012 року між КС «Орізон» та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір №36, згідно з п. п. 1.1, 1.2 якого позивач зобов`язувався надати відповідачу кредит на споживчі цілі в сумі 8680 грн. на засадах строковості, зворотності, цільового характеру використання, платності та забезпеченості, а позичальник зобов`язувався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, визначених Договором.

Укладенню договору передувала Анкета члена КС «ОРІЗОН» Красічинського О.Я.

Згідно із підпунктом 2.1 кредитного договору, кредит був наданий строком на 18 фактичних місяців від дати отримання позичальником кредиту, з 08 лютого 2012 року до 08 серпня 2013 року.

Позичальник зобов`язувався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом до закінчення строку, визначеного п.2.1 кредитного договору (підпункт 2.3 кредитного договору).

Згідно із підпунктом 3.1 кредитного договору плата за користування кредитом (проценти) становлять 72 % річних від суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Проценти нараховуються за фактичне число календарних днів користування кредитом за виключенням дня надання кредиту.

Відповідно до підпункту 3.9 Кредитного договору прострочення сплати кредиту та/або процентів за користування кредитом не зупиняє нарахування процентів, крім випадку прийняття окремого рішення про це Кредитодавцем.

З матеріалів справи вбачається, що у правовідносинах між сторонами мають місце судові рішення, які набрали законної сили.

Так, рішенням Бродівського районного суду Львівської області від 27 травня 2014 року, позов КС «Орізон» до ОСОБА_1 задоволено та стягнуто з ОСОБА_1 , борг в сумі 19038, 81 гривень (дев`ятнадцять тисяч тридцять вісім гривень) 81 копійка та 243,60 гривень у відшкодування витрат по сплаті судового збору. Рішення набрало законної сили 24.06.2014 року.

Крім цього, рішенням Бродівського районного суду Львівської області від 11 травня 2017 року, позов КС «Орізон» до ОСОБА_1 було задоволено та стягнуто з ОСОБА_1 в користь Кредитної спілки "Орізон" 22 214 (двадцять дві тисячі двісті чотирнадцять) гривень - 31 коп. заборгованості за кредитним договором №36 від 08.02.2012 року, з яких: 12054 гривні 03 коп. (дванадцять тисяч п`ятсот чотири гривні) нараховані та несплачені відсотки за період 06.04.2015р. по 10.03.2017р., 10160 грн. (десять тисяч сто шістдесят) 28 коп. інфляційні збитки та 3% річних за період 08.02.2012р. по 27.11.2016р. Рішення набрало законної сили 29.05.2017 року.

Звертаючись до суду з позовними вимогами КС «ОРІЗОН» свої доводи зводить до того, що незважаючи на ухвалені судові рішення, відповідач і надалі у добровільному порядку не виконує умови кредитного договору, чим порушує умови Кредитного договору, просив стягнути з відповідача інфляційні збитки, 3% річних, пеню нараховані за період з 18.11.2019 по 18.11.2024 у розмірі 70592,57 грн.

Таким чином, предметом позовних вимог КС «Орізон» у цій справі є стягнення трьох процентів річних, інфляційних втрат та пені, нарахованиху зв`язку з неналежним виконанням судових рішень про стягнення грошових коштів, оскільки відповідач станом на дату звернення КС «Орізон» до суду з даним позовом, має невиконане грошове зобов`язання за кредитним договором у розмірі 32235,37 грн.

Колегія суддів виходить з того, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч.1ст. 509 ЦК України).

За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Положеннями ст. 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Частиною першою статті 612 цього Кодексу встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, установлений договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

За змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

При цьому, у ст. 625 ЦК України визначено загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Норми цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

З аналізу вказаних норм закону слідує, що чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другоюстатті 625 Цивільного кодексу України сум. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04.06.2019 у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18)).

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 08.11.2019 у справі № 127/15672/16-ц (провадження № 14-254цс19), від 23.06.2020 у справі № 536/1841/15-ц зроблено висновок, що внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст. 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України).

Зважаючи на те, що висновок суду про невиконання відповідачем своїх зобов`язань перед позивачем є неспростованим, колегія судідв погоджується з тим, що кредитор має право на отримання сум, передбачених ст. 625 ЦК України, в межах строку позовної давності, який обчислюється останніми трьома роками, які передували подачі позову.

Таким чином, наявні правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат та 3% річних, оскільки наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, які не виконані боржником в повному обсязі, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора на отримання сум, передбачених ч.2 ст.625 ЦК України.

Враховуючи наведене, а також положення п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції стосовно загальної суми заборгованості відповідача для розрахунку відповідальності 31 092 гривня 84 копійки, а саме за рішенням від 27 травня 2014 року - 19038 гривень 81 коп. та за рішенням від 11 травня 2017 року - 12054 гривні 03 коп., а також із періодом розрахунку з 18.11.2019 по 23.02.2022 року, які взяті місцевим судом до уваги при розрахунку інфляційних втрат та 3% річних, як наслідок погоджується із визначеним судом розмірами таких.

Доводи апеляційної скарги висновків суду у цій частині не спростовують.

Що стосується доводів апеляційної скарги щодо незгоди з виновком суду про відмову у стягненні пені колегія суддів виходить із такого.

Виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою (ч.1 ст. 546 ЦК України).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

За змістом статей 550, 551 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Неустойка за своєю правовою природою володіє акцесорним характером і, будучи цивільно-правовою санкцією, у всіх випадках є елементом самого забезпеченого зобов`язання.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Зважаючи на те, що у кредитному договорі №36 від 08.02.2012 відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру, інших доказів, що сторонами кредитного договору узгоджено розмір неустойки у разі порушення боржником зобов`язання до суду не подано, колегія суддів погоджується з тим, що відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді відповідальність за порушення термінів виконання договірних зобов`язань у вигляді неустойки (пені, комісії), як наслідок вимоги КС «Орізон» у цій частині є безпідставними, тому суд обґрунтовано відмовив у задоволенні таких.

Суд, апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки, судове рішення залишено без змін, а апеляційна скарга без задоволення, судовий збір за подання апеляційної скарги не відшкодовується та залишається за особою, яка подала апеляційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд-

ухвалив:

Апеляційну скаргу Кредитної спілки "Орізон" залишити без задоволення.

Рішення Бродівського районного суду Львівської області від 16 червня 2025 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 11 листопада 2025 року.

Головуючй А.В. Ніткевич

Судді С.М. Бойко

С.М. Копняк