Провадження №2/523/8535/25
У Х В А Л А

"12" листопада 2025 р. м. Одеса

Суддя Пересипського районного суду м.Одеси Малиновський О.М., розглянувши заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Наседкіна О.І. про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування витрат на поховання спадкодавця та утримання спадкового майна,

ВСТАНОВИВ

Представник ОСОБА_1 адвокат Наседкін О.І. звернувся із позовними вимогами в яких просить стягнути з відповідача в рахунок відшкодування витрат на поховання спадкодавця грошові кошти в сумі 123 000,00 гривень та безпідставно набуті грошові кошти в сумі 134 026,00 гривень, в всього 257 026,61 гривень.

Одночасно з пред`явленням позову представник позивача звернувся із заявою про забезпечення позову, у якій просить накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 48,7 кв.м, житловою площею 32,0 кв.м, право власності на яку зареєстровано заОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна №10403 від 13.10.1995р. Заява обгрунтована тим, що відповідач зареєстрований та перебуває на тимчасово окупованій території України (АРК), а тому у випадку задоволення позову неможливо буде виконати рішення суду. Крім того, відповідач який наразі і не завершив процедуру прийняття спадщини, проте може її завершити та розпорядитися спадковим майном.

Заяву розглянуто за відсутності учасників справи у відповідність до ч. 1 ст. 153 ЦПК України.

Суддя, вивчивши матеріали справи, дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п.2 ч. 1 ст. 152 ЦПК України, заява про забезпечення позову подається: одночасно з пред`явлення позову до суду, до якого подається позовна заява, за правилами підсудності, встановленим цим Кодексом.

Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» зазначено, що забезпечення позову допускається на будь якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній (за винятком випадку, передбаченого ч. 4 ст. 151 ЦПК України), якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. У п. 7 зазначеної Постанови Пленуму ВСУ вказано, що питання про забезпечення позову вирішує суддя одноособово або суд у судовому засіданні.

З урахуванням Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення.

Згідно п.1. ч.1 ст.150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема шляхом накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Відповідно до вимог частини третьої статті 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, з майновими наслідками заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Інститут забезпечення позову є сукупністю встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

При вирішенні питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом залежно від конкретного випадку.

При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначено, що "співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову".

Дослідивши матеріали позовної заяви та заяву про забезпечення позову, встановлено, що між сторонами виник майновий спір, який полягає у відшкодуванні витрат на загальну суму 257 026,61 гривень.

Разом з тим, суд зазначає, що як позовна заява ОСОБА_1 так і заява про забезпечення позову, а також додані до них матеріали не містять доказів на підтвердження обставин того, що на момент їх подачі одноособовим власником квартири, на які позивач просить накласти арешт, є відповідач у справі, не містить заява і підтверджуючих доказів вартості майна на яке позивач просить накласти арешт, що унеможливлює дотримання принципу співмірності.

Заява представника позивача про забезпечення позову грунтується на припущеннях та на своїх оціночних судженнях, зі сторони заявника не вказано, у чому полягають об`єктивні ризики невиконання чи утруднення виконання майбутнього можливого рішення суду у справі.

Здійснивши оцінку обґрунтованості доводів заявника, суд дійшов висновку, що подана заява про забезпечення позову не містить обґрунтованих мотивів та посилань на докази, на підставі яких суд міг би дійти висновку щодо доцільності та необхідності термінового забезпечення позову саме в вибраний заявником спосіб.

Тому, суд вважає, що подана заява про забезпечення позову є передчасною, а тому в задоволенні такої заяви слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 149-153, 261 ЦПК України,

У Х В А Л И В

В задоволенні заяви представника ОСОБА_1 - адвоката Наседкіна О.І. про забезпечення позову відмовити.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня складання повної ухвали шляхом подачі апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду.

Повну ухвалу складено та підписано 12 листопада 2025 року.

Суддя