Справа № 203/5909/25
Провадження № 2/0203/2513/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.10.2025 року Центральний районний суд міста Дніпра в складі:

головуючого судді - Казака С.Ю.

при секретарі - Кринюк М.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що 18.11.2021 року між ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» та ОСОБА_1 в електронному вигляді було укладено договір про надання кредиту №250097-КС-002, відповідно до умов якого остання отримала кредит в розмірі 10000 грн., зі сплатою процентів в розмірі 0,86295 за кожен день користування кредитом. В подальшому позичальник свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконувала, здійснивши лише часткову оплату на суму 3660 грн., внаслідок чого станом на 08.08.2025 року виникла заборгованість в сумі 22424 грн. 70 коп., що складається із заборгованості за тілом кредиту в сумі 10000 грн., заборгованості по процентам в сумі 12082 грн., заборгованості за комісією в сумі 342 грн. 70 коп. Посилаючись на вказані обставини, позивач просив стягнути з відповідачки вказану заборгованість та понесені по справі судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в сумі 2422 грн. 40 коп.

У наданому відзиві представник відповідачки зазначив, що остання не заперечує проти викладених в позовній заяві обставин. Проте, просив на підставі ч.1 ст.267 ЦПК України після набрання рішенням законної сили розстрочити його виконання на шість місяців рівними платежами від стягнутої суми по 3737 грн. 45 коп.

У відповіді на відзив представник позивача заперечував щодо розстрочки виконання рішення, посилаючись на ненадання відповідачкою належних доказів на підтвердження її скуртного матеріального становища.

Ухвалою Центрального районного суду міста Дніпра від 26.08.2025 року було відкрито провадження по справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

В призначене судове засідання представник позивача не з`явився. В позовній заяві позивач просив розглядати справу без участі його представника.

Представник відповідачки в наданому відзиві просив розглядати справу без участі відповідачки та її представника.

За вказаних обставин, у відповідності до ч.3 ст.211, ст.223, ч.2 ст.247 ЦПК України, суд визнав за можливе провести розгляд справи по суті за відсутності сторін, за наявними у справі матеріалами та без фіксації судового засіданні за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Перевіривши доводи, викладені в позовній заяві та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.

За змістом ст.ст.626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» №675-VIII від 03.09.2015 року, який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.

В ст.3 вказаного Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до ч.3 ст.11 Закону №675-VIII від 03.09.2015 року електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч.4 ст.11 Закону №675-VIII від 03.09.2015 року).

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ч.6 ст.11 Закону №675-VIII від 03.09.2015 року).

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч.12 ст.11 Закону №675-VIII від 03.09.2015 року).

Статтею 12 Закону №675-VIII від 03.09.2015 року визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України Про електронний цифровий підпис, за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

У ст.526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як встановлено судом, вбачається з матеріалів справи та не заперечувалось відповідачкою згідно поданого її представником відзиву, 18.11.2021 року між ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» та ОСОБА_1 в електронному вигляді було укладено договір про надання кредиту №250097-КС-002, відповідно до умов якого останній було видано кредит в розмірі 10000 грн., зі сплатою процентів в розмірі 0,86295 за кожен день користування кредитом, зі сплатою комісії в розмірі 1500 грн.

В подальшому відповідачка свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконувала, внаслідок чого станом на 07.08.2025 року виникла заборгованість в сумі 22424 грн. 70 коп., що складається із заборгованості за тілом кредиту в сумі 10000 грн., заборгованості по процентам в сумі 12082 грн., заборгованості за комісією в сумі 342 грн. 70 коп.

За вказаних обставин, наведених вище положень ЦК України та умов укладеного між сторонами кредитного договору, а також враховуючи визнання позову відповідачкою, суд приходить до висновку про обгрунтованість, доведеність та необхідність задоволеннях позовних вимог, стягнувши з відповідачки на користь позивача заборгованість у зазначеному вище розмірі.

Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача також слід стягнути судовий збір в сумі 2422 грн. 40 коп.

В частині поставленого у відзиві питання про розстрочення виконання рішення суду на підставі ч.1 ст.267 ЦПК України строком на шість місяців рівними платежами від стягнутої суми по 3737 грн. 45 коп., суд враховує наступне.

За загальним правилом, питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення вирішується за заявою сторони, поданої після ухвалення рішення в порядку, передбаченому ст.435 ЦПК України, якою встановлено, що підставою для відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Згідно ч.1 ст.267 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

Відповідно до п.2 ч.7 ст.265 ЦПК України, якою встановлено вимоги до змісту рішення, передбачено, що у разі необхідності в резолютивній частині також вказується про надання відстрочення або розстрочення виконання рішення.

Таким чином, положеннями ЦПК України допускається вирішення судом питання про відстрочення або розстрочення виконання рішення суду при його ухваленні.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України в п. 10 постанови від 26 грудня 2003 року №14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження», задоволення заяви про розстрочку виконання рішення суду можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає, виходячи із особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення суду (хвороба боржника або членів його сім`ї, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

При цьому, виконання судового рішення має розглядатися як невід`ємна частина «судового процесу» для цілей ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (справа «Горнсбі проти Греції»). Термін, протягом якого судове рішення залишається невиконаним, може ставити під сумнів розумність строків судового захисту. При вирішенні питання про затримку виконання судового рішення, слід враховувати інтереси обох сторін, як стягувача так і боржника, та дотримуватися їх балансу.

У постанові Верховного Суду від 27.02.2019 року у справі №796/43/2018 зазначено, що підставою для застосуванняст.435 ЦПК України та ст.33 Закону України «Про виконавче провадження» є виняткові обставини, які перешкоджають належному виконанню рішення суду, ускладнюють його виконання або роблять неможливим. Вирішуючи питання щодо можливості відстрочення чи розстрочення виконання рішення, суд повинен враховувати майнові інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини кожної сторони у виникненні спору та інші обставини. Матеріальний стан боржника не є безумовною підставою для розстрочення чи відстрочення виконання рішення суду і підлягає оцінці у сукупності з іншими фактичними обставинами.

Такі обставини повинні виникнути після ухвалення судового рішення та мають бути об`єктивними та такими, що не залежать від волі сторін.

Підстави, які зумовлюють необхідність розстрочки виконання рішення, мають оціночний характер, так як законодавцем не надано його вичерпного переліку.

Згідно ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В обгрунтування підстав для розстрочення виконання рішення суду, представник відповідачки посилався на те, що остання впродовж 2020-2023 років отримала чимало кредитів, оскільки взагалі не мала доходу. Інколи кредит брався для погашення іншого. Наразі відповідачка працює та отримує щомісячно близько 8600 грн. Відповідно до актуальної довідки Українського бюро кредитних історій, загальна сума кредитів становить 126215,90 грн., загальна сума відкритих лімітів 28074,99 грн., загальна поточна заборгованість 209557,24 грн., прострочена заборгованість 208534,51 грн.

Суд враховує, що надана до відзиву інформація з бюро кредитних історій не свідчить про наявність у відповідачки заборгованості, яка присуджена в судовому порядку та стягується в примусовому порядку відповідно до Закону України «Про виконавче провадження».

Тому, наявність поточної та простроченої заборгованості за кредитним договорами на стадії їх виконання, сама по собі не є достатньою підставою для розстрочки виконання рішення суду.

Інших підстав для розстрочення виконання рішення суду відповідачкою не наведено.

Також суд враховує ступінь вини відповідачки у виникненні спору, суд також приймає до уваги оформлення відповідачкою кредитного договору із позивачем за наявності невиконаних зобов`язань за укладеними раніше кредитними договорами; що відповідачкою не надано будь-яких доказів щодо розміру її доходів, наявного на праві власності майна, з яких можливо було б зробити висновки щодо реального матеріального стану відповідачки.

В зв`язку з цим, в розстрочення виконання рішення суду по справі відповідачці слід відмовити, що не перешкоджає можливості подальшого звернення до суду для вирішення відповідного питання в порядку, передбаченому ст.435 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.207,526,626,628,1048,1049,1054 ЦК України, ст.ст.2,4,5,10-13,76-81,89,133,137,141,211,223, 247,258,259,263-268 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» (01133, м.Київ, бульіар Лесі Українки, будинок 26, офіс 411, ) заборгованість за договором про надання кредиту №250097-КС-002 від 18 листопада 2021 року, яка виникла станом на 07 серпня 2025 року, в сумі 22424 грн. 70 коп., що складається із заборгованості за тілом кредиту в сумі 10000 грн., заборгованості по процентам в сумі 12082 грн., заборгованості за комісією в сумі 342 грн. 70 коп., а також стягнути витрати по сплаті судового збору в сумі 2422 грн. 40 коп.

Відмовити відповідачці ОСОБА_1 в розстрочення даного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана учасниками справи до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 29 жовтня 2025 року.

Суддя С.Ю.Казак