ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2025 року

м. Київ

справа № 824/79/25

провадження № 61-12531ав25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Дундар І. О. (суддя-доповідач), Краснощокова Є. В., Крата В. І.,

за участю секретаря судового засідання - Коваль А. В.,

учасники справи:

заявник (відповідач у арбітражному спорі) - VILAVI UNION ENTERPRISES LIMITED (Республіка Кіпр),

заінтересована особа (позивач у арбітражному спорі) - Товариство з обмеженою відповідальністю «УКРОЛІЯ» (Україна),

за участю представників:

VILAVI UNION ENTERPRISES LIMITED - Водзінського О. В.,

Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРОЛІЯ» - Білоцерківця Н. В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Верховного Суду апеляційну скаргу VILAVI UNION ENTERPRISES LIMITED, яка подана представником Водзінським Олександром Васильовичем, на ухвалу Київського апеляційного суду від 16 вересня 2025 року в справі за заявою VILAVI UNION ENTERPRISES LIMITED про скасування рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 05 червня 2025 року в справі № 397/2024 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРОЛІЯ» до VILAVI UNION ENTERPRISES LIMITED про стягнення збитків, а також витрат зі сплати арбітражного збору та витрат на правову допомогу,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст вимог заяви

У липні 2025 року VILAVI UNION ENTERPRISES LIMITED звернулось з заявою про скасування рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України (далі - МКАС при ТПП України) від 05 червня 2025 року в справі № 397/2024.

Заява мотивована тим, що постановою МКАС при ТПП України від 13 листопада 2024 року прийнято до провадження позов ТОВ «УКРОЛІЯ» (ДАЛІ - ТОВ «УКРОЛІЯ») до VILAVI UNION ENTERPRISES LIMITED про стягнення 7 512 943,34 грн збитків, витрат на оплату арбітражного збору та витрат на правову допомогу.

Постановою Президента ТПП України від 24 лютого 2025 року призначено одноособового арбітра у справі № 397/2024 Тетяну Захарченко.

Розгляд справи здійснювався у м. Київ відповідно до регламенту МКАС при ТПП України.

Рішенням МКАС при ТПП України від 05 червня 2025 року в справі № 397/2024 стягнено з VILAVI UNION ENTERPRISES LIMITED на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРОЛІЯ» (далі - ТОВ «УКРОЛІЯ») збитки у розмірі 7 512 943,34 грн, а також витрати зі сплати арбітражного збору в розмірі 287 630,75 грн, а всього 7 800 574,09 грн. Також сторонам відмовлено у задоволенні їх вимог про покладення на протилежну сторону витрат на правову допомогу.

Вказане рішення МКАС при ТПП України представник VILAVI UNION ENTERPRISES LIMITED - адвокат Водзінський О. В. отримав 16 травня 2025 року.

VILAVI UNION ENTERPRISES LIMITED вважало, що рішення МКАС при ТПП України підлягає скасуванню, оскільки воно ухвалене щодо не передбаченого арбітражною угодою спору та містить постанови з питань, що виходять за межі арбітражної угоди (абзац 4 пункту 1 частини другої статті 34 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж», пункт 2 частини першої статті 458 ЦПК України), об`єкт спору не може бути предметом розгляду за законодавством України (абзац 2 пункту 2 частини другої статті 34 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж»).

Крім того, рішення МКАС при ТПП України від 05 червня 2025 року в справі № 397/2024 суперечить публічному порядку України (абзац 3 пункту 2 частини другої статті 34 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж»). Так, відповідно до пунктів 1.1, 2.1 контракту від 17 лютого 2021 року № 022021-Р ТОВ «УКРОЛІЯ» (продавець) зобов`язалась продати на користь VILAVI UNION ENTERPRISES LIMITED (покупець) олію соняшникову нерафіновану високоолеїнову, країна походження - Україна, наливом в кількості 1250,00 метричних тон +/- 5% за вибором продавця по вказаній у контракті ціні.

У пункті 3.1 контракту сторони погодили, що терміни відвантаження товару за контрактом - 01 березня 2021 року - 14 березня 2021 року (включно).

Поставка товару здійснювалась на умовах СРТ - «Іллічівський олійножирновий комбінат» Україні, 68000, Одеська обл., м. Чорноморськ, вул. Транспортна, 45, для вантажного автотранспорту згідно Incoterms 2020 (пункт 4.1 контракту).

Згідно з наданими інструкціями покупця одержання товару за даним контрактом здійснює Публічне акціонерне товариство «Іллічівський олійножирновий комбінат (далі - ПАТ «ІОЖК»), Одеська обл., м. Чорноморськ, вул. Транспортна, 45, (далі - Термінал). Код вантажоотримувача: 2827, станція призначення - Чорноморськ - Порт, під`їдні колії ПАТ «ІОЖК», код станції 40200 (пункт 4.2 контракту).

26 лютого 2021 року сторони уклали додаткову угоду № 1 до контракту, відповідно до якої, серед іншого, погодили доповнити контракт пунктом 4.20 наступного змісту: «4.20 Товар згідно даного Контракту відвантажується в квоту Fenix Commodity Trading AG, Switzerland».

На виконання умов контракту протягом березня 2021 року продавцем здійснено поставку товару загальною кількістю 1205,16 тон, що підтверджується товарно-транспортними накладними, доданими до позовної заяви.

Надалі на виконання умов контракту VILAVI UNION ENTERPRISES LIMITED здійснило повний розрахунок за товар в сумі 1 626 966.00 дол. США, що підтверджується виписками з рахунку у банку ING.

Заявник наголошував, що відповідно до пункту 9.2 контракту сторони визначили межі застосування арбітражної угоди наступним чином: усі суперечки та розбіжності, які можуть виникнути протягом виконання контракту або у зв`язку з ним підлягають арбітражному врегулюванню у МКАС при ТПП України (м. Київ) з одним арбітражним суддею. При цьому сторони контракту погодили, що розгляд спорів за контрактом буде здійснюватися із застосуванням матеріального та процесуального права України.

Проте контрактом не встановлено безумовного обов`язку заявника щодо вивезення товару за межі митної території України, це не входить до його зобов`язань за контрактом та не пов`язано з його виконанням ні зі сторони позивача, ні зі сторони заявника.

Заявник зазначав, що його зобов`язання за контрактом виконані належним чином та в повному обсязі. Тому немає жодних підстав стверджувати, що спір про бездіяльність заявника із вивозу товару за межі митної території України відноситься до спору, який визнано сторонами як такий, що випливає з відносин, які виникли під час виконання контракту, так і до спору, що пов`язаний з контрактом. Тому МКАС при ТПП України безпідставно здійснив розгляд спору за відсутності згоди сторін на передачу такого спору на його розгляд.

Як зазначено в рішенні МКАС при ТПП України до стягнення за контрактом підлягала сума податку на додану вартість нібито сплачена ТОВ «УКРОЛІЯ» в якості податкового зобов`язання з податку на додану вартість. Арбітр дійшов висновку, що сума сплаченого податку на додану вартість є прямими збитками ТОВ «УКРОЛІЯ» та підлягає стягненню на підставі контракту. На переконання заявника, рішення про стягнення упущеної вигоди за контрактом, який не передбачає стягнення такого виду збитків, виходить за межі регулювання арбітражної угоди.

Крім того, суть спору має податкову природу взаємин сторін, отже спір не підлягає розгляду в порядку арбітражного узгодження, адже арбітраж не може підміняти собою податкову службу або інший державний суд, надавати оцінку діям у сфері реалізації публічного обов`язку щодо сплати податків, вирішувати питання, що прямо впливають на державні доходи та бюджетну політику.

Заявник також зазначав, що оскаржуване рішення МКАС при ТПП України є прикладом неправильного застосування норм матеріального права України, що призвело до порушення публічного порядку. Такими порушеннями, зокрема, є: визначення судом зобов`язання для заявника, що не передбачене контрактом та законом; визначення судом відповідальності за зобов`язанням, строк якого не визначений ні контрактом, ні законом; застосування до заявника відповідальності у вигляді стягнення упущеної вигоди, що не передбачено контрактом; застосування відповідальності до заявника без наявності та доведення складу господарського правопорушення.

З огляду на викладене VILAVI UNION ENTERPRISES LIMITED просило скасувати рішення МКАС при ТПП України від 05 червня 2025 року в справі № 397/2024.

Короткий зміст судових рішень апеляційного суду як суду першої інстанції

Ухвалою Київського апеляційного суду від 16 вересня 2025 року в задоволенні заяви VILAVI UNION ENTERPRISES LIMITED (Республіка Кіпр) про скасування рішення МКАС при ТПП України від 05 червня 2025 року в справі № 397/2024 відмовлено, а рішення МКАС при ТПП України від 05 червня 2025 року у справі №397/2024 залишено без змін.

Суд першої інстанції виходив з того, що за змістом розділу 9 контракту від 17 лютого 2021 року № 022021-Р усі суперечки та розбіжності, які можуть виникнути протягом виконання даного контракту або в зв`язку із ним, у випадку відсутності досягнутої між сторонами угоди, підлягають арбітражному врегулюванню у МКАС при ТПП України (м. Київ) з одним арбітражним суддею. Отже, пункти 9.1 та 9.2 контракту є арбітражними застереженнями, які укладені сторонами у письмовій формі з дотриманням вимог статті 7 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж», в яких вони визначили спосіб вирішення спорів між ними - шляхом арбітражу та обрали постійно діючий арбітраж, а саме: МКАС при ТПП України. Вказаний контракт підписаний сторонами та в судовому порядку недійсним не визнавався.

Доводи заявника про те, що арбітражний суд вийшов за межі арбітражного застереження, суд до уваги не взяв, оскільки такі фактично свідчать про незгоду із прийнятим арбітражним рішенням та спрямовані на перегляд рішення МКАС при ТПП України по суті спору, що не узгоджується з вимогами законодавства.

Посилання Заявника на те, що Арбітражний суд встановив наявність у відповідача обов`язку щодо вивезення товару за межі митної території України, який не передбачений умовами контракту, а також на те, що вимоги позивача стосуються стягнення упущеної вигоди, не можуть бути взяті до уваги як підстави для скасування арбітражного рішення. Вказані обставини безпосередньо стосуються предмету розгляду справи та оцінки правильності тлумачення арбітражним судом умов контракту та вимог законодавства, що виходить за межі повноважень суду.

Суд виходив з того, що спір між сторонами виник з договірних відносин, які мають комерційний характер, цей спір відповідає предметній та суб`єктній юрисдикції МКАС при ТПП України, що визначена у пунктах 2 і 3 Положення про МКАС при ТПП України та в статті 3 Регламенту МКАС при ТПП України. Крім того, зі змісту арбітражного рішення, зокрема, вбачається, що в ході арбітражного розгляду справи від сторін не надходило заяв: про відсутність у МКАС при ТПП України компетенції на розгляд справи чи перевищення складом арбітражного суду меж своєї компетенції в порядку, що передбачений статтею 16 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж» та статтею 5 Регламенту МКАС при ТПП України; щодо недотримання умов арбітражного застереження, що міститься в контракті від 17 лютого 2021 року № 022021-Р, а також положень Регламенту МКАС при ТПП України, Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж», тому сторони вважаються такими, що відмовились від свого права на заперечення.

У цій справі заявник не надав суду доказів на підтвердження того, що оскаржуване арбітражне рішення впливає на суспільні, економічні та соціальні основи діяльності держави Україна або таке рішення заподіє шкоду суверенітету чи безпеці держави Україна.

Обставини, встановлені оскаржуваним рішенням МКАС при ТПП України, не стосуються суспільних, економічних і соціальних основ Держави Україна, рішення ухвалене у спорі, передбаченому арбітражною угодою, та тільки стосовно боржника як окремої юридичної особи та самостійного учасника господарського обороту, тому виконання цього рішення не суперечить публічному порядку України, не заподіює шкоди її незалежності, цілісності, самостійності та недоторканності, конституційним правам, свободам, гарантіям, що спростовує доводи апеляційної скарги у цій частині.

За таких обставин немає підстав для скасування рішення МКАС при ТПП України від 05 червня 2025 року у справі № 397/2024 у зв`язку з порушенням публічного порядку України.

Короткий зміст та узагальнені доводи апеляційної скарги

08 жовтня 2025 року VILAVI UNION ENTERPRISES LIMITED через представника Водзінського О. В. подало до Верховного Суду апеляційну скаргу, в якій просило: ухвалу Київського апеляційного суду від 16 вересня 2025 року скасувати; ухвалити нове судове рішення, яким рішення МКАС при ТПП України від 05 червня 2025 року в справі № 397/2024 скасувати.

Апеляційна скарга мотивована тим, що:

МКАС при ТПП України під час розгляду арбітражної справи вийшов за межі дії арбітражного застереження, яке міститься у контракті від 17 лютого 2021 року № 022021-Р ТОВ. Відповідно до пункту 9.2 контракту сторони визначили межі застосування арбітражної угоди наступним чином: усі суперечки та розбіжності, які можуть виникнути протягом виконання контракту або у зв`язку з ним підлягають арбітражному врегулюванню у МКАС при ТПП України (м. Київ) з одним арбітражним суддею. При цьому сторони контракту погодили, що розгляд спорів за контрактом буде здійснюватися із застосуванням матеріального та процесуального права України. Таким чином, сторони контракту погодили, що компетенція МКАС при ТПП України поширюється виключно на спори, які можуть виникнути протягом виконання контракту або ж у зв`язку з ним. При цьому така пов`язаність спору з контракту не має носити суто формальний характер, а прямо випливати з порушення взятих сторонами на себе зобов`язань за ним. Істотні умови (тобто ті умови, щодо яких сторони досягли згоди) зовнішньоекономічного контракту мають бути викладені в письмовій (електронній) формі та містити ознаки погодження таких умов уповноваженими представниками сторін. Предметом контракту є поставка олії соняшникової нерафінованої з передачею права власності на товар на умовах CPT - «Іллічівський олійножировий комбінат» (ПАТ «ІОЖК»), тобто на митній території України. Відповідно до пункту 4.9 контракту покупець забезпечує в повному обсязі приймання, зберігання та перевалку товару в порту/терміналі, а також відбір проб для санітарних, радіологічних та інших досліджень товару для проходження експортних формальностей за власний рахунок. Ані позивач - продавець, ані особа, яка подала апеляційну скаргу, - покупець, не зобов`язані вивозити товар за межі митної території України, відповідно до вказаних пунктів контракту. Отже, контрактом не встановлено безумовного обов`язку особи, яка подала апеляційну скаргу, щодо вивезення товару за межі митної території України та не входить в обсяг його зобов`язань за контрактом та не пов`язаний з його виконанням ні зі сторони позивача, ні зі сторони особи, яка подала апеляційну скаргу. На відсутність обов`язку VILAVI UNION ENTERPRISES LIMITED із вивезення товару за межі митної території опосередковано вказує і той факт, що контрактом поряд з відсутністю обов`язку з вивезення не визначено і строку такого вивезення;

VILAVI UNION ENTERPRISES LIMITED виконано в повному обсязі взяті на себе зобов`язання з оплати отриманого товару за цінами, що узгоджені сторонами Контракту. Жодних інших зобов`язань покупця, що складали б предмет контракту норми самого контракту не містять, а отже не складають частину зобов`язань, що пов`язані із контрактом чи його виконанням. Зважаючи на це, МКАС при ТПП України безпідставно здійснив розгляд спору за відсутності згоди сторін на передачу такого спору на розгляд МКАС при ТПП України;

як зазначено у рішенні МКАС при ТПП України, до стягнення за контрактом підлягала сума податку на додану вартість нібито сплачена ТОВ «УКРОЛІЯ» в якості податкового зобов`язання з податку на додану вартість. Арбітр дійшов висновку, що сума сплаченого податку на додану вартість є прямими збитками ТОВ «УКРОЛІЯ» та підлягає стягненню на підставі контракту. На переконання особи, яка подала апеляційну скаргу, рішення про стягнення упущеної вигоди за контрактом, що не передбачає стягнення такого виду збитків, виходить за межі регулювання арбітражної угоди;

як встановлено рішенням МКАС при ТПП України та визначено у пунктах 7.1, 7.5 контракту, сторони обмежили розмір збитків, що стягуються за порушення зобов`язань за контрактом лише розміром прямих збитків. Тобто стягнення упущеної вигоди не передбачено сторонами, як міра відповідальності визначена контрактом;

суть спору - податкова природа взаємин сторін, а отже спір не підлягає розгляду в порядку арбітражного узгодження. Навіть якщо формально вимога сформульована як відшкодування збитків, суть спору - це оцінка правомірності податкових дій суб`єкта господарювання або податкових наслідків прийнятих позивачем рішень. Отже, предмет спору - податкова поведінка позивача, яка оцінюється з точки зору публічного права, а не приватно-правових зобов`язань. Арбітражне втручання в податкові аспекти є порушенням публічного порядку та компетенції арбітражного суду. Питання про правомірність податкової поведінки чи стягнення збитків, які пов`язані із податковими нарахуваннями, стосуються фінансового суверенітету держави. Тому такі питання підлягають розгляду лише судами загальної, господарської чи адміністративної юрисдикції, але не арбітражами. Якщо арбітраж виносить рішення, яке прямо чи опосередковано оцінює дії контрагента в межах податкових норм, це суперечить принципу неприпустимості приватного впливу на публічну функцію держави. Описана ситуація створює ризик того, що приватний суд (арбітраж) фактично: підміняє податкову службу або інший державний суд; надає правову оцінку діям у сфері реалізації публічного обов`язку (сплати податків); вирішує питання, що прямо впливають на державні доходи та бюджетну політику. Таким чином, МКАС при ТПП України розглянув спір, який не може бути предметом арбітражного розгляду (стаття V(2)(а) Нью-Йоркської Конвенції про визнання та приведення до виконання іноземних арбітражних рішень від 10 червня 1958 року);

оскаржуване рішення МКАС при ТПП ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права України, що призвело до порушення публічного порядку. Такими порушеннями, зокрема, є: визначення судом зобов`язання для VILAVI UNION ENTERPRISES LIMITED, що не передбачене контрактом та законом; визначення судом відповідальності за зобов`язанням, строк якого не визначений ні контрактом, ні законом; застосування до VILAVI UNION ENTERPRISES LIMITED відповідальності у вигляді стягнення упущеної вигоди, стягнення якої не передбачено контрактом; застосування відповідальності до VILAVI UNION ENTERPRISES LIMITED без наявності та доведення складу господарського правопорушення (відсутності зобов`язання, причинного зв`язку між діями сторони та завданою шкодою, вини). Вказане неправильне застосування норм матеріального права свідчить про порушення публічного порядку, адже таке стосується фундаментальних основ господарських правовідносин і прав учасників комерційних операцій.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 10 жовтня 2025 року відкрито апеляційне провадження у цій справі та витребувано справу з Київського апеляційного суду.

У жовтні 2025 року матеріали справи № 824/79/25 надійшли до Верховного Суду як суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Верховного Суду від 10 листопада 2025 року відзив ТОВ «УКРОЛІЯ», який поданий адвокатом Білоцерковцем Н. В., на апеляційну скаргу VILAVI UNION ENTERPRISES LIMITED (Республіка Кіпр) залишено без розгляду; закінчено підготовчі дії за апеляційною скаргою VILAVI UNION ENTERPRISES LIMITED (Республіка Кіпр) на ухвалу Київського апеляційного суду від 16 вересня 2025 року, справу призначено до судового розгляду у відкритому судовому засіданні на 20 листопада 2025 року о 14-00 год за адресою: проспект Повітряних Сил, 28, м. Київ, з повідомленням учасників справи.

Фактичні обставини справи

Суд першої інстанції встановив, що спір між ТОВ «УКРОЛІЯ» (продавець) та VILAVI UNION ENTERPRISES LIMITED (покупець) виник із приводу неналежного виконання відповідачем контракту від 17 лютого 2021 року № 022021-Р, за умовами якого продавець продає, а покупець приймає та оплачує олію соняшникову нерафіновану, високоолеїнову, країна походження - Україна (товар), наливом.

Розділ 9 Контракту містить наступне арбітражне застереження:

9.1 Усі суперечки та розбіжності, які можуть виникнути протягом виконання даного контракту або в зв`язку із ним, будуть вирішуватися шляхом переговорів між сторонами.

9.2 Якщо угода не буде досягнута, питання підлягає арбітражному врегулюванню у Міжнародному комерційному арбітражному суді при Торгово-промисловій палаті України (м. Київ) з одним арбітражним суддею. Мова засідання - російська. Сторони згодні, що розгляд спорів за контрактом буде здійснюватися із застосуванням матеріального та процесуального права України. Рішення Міжнародного Комерційного Арбітражного Суду є обов`язковим для обох сторін.

Рішенням МКАС при ТПП України від 05 червня 2025 року стягнено з VILAVI UNIONENTERPRISES LIMITED на користь ТОВ «УКРОЛІЯ» 7 512 943,34 грн збитків, а також 287 630,75 грн витрат зі сплати арбітражного збору, а всього 7 800 574,09 грн. Відмовлено сторонам у задоволенні їх вимог про покладення на протилежну сторону витрат на правову допомогу.

Позиція Верховного Суду як суду апеляційної інстанції

Частиною другою статті 24, частиною другою статті 351 ЦПК України передбачено, що Верховний Суд переглядає в апеляційному порядку судові рішення апеляційних судів, ухвалені ними як судами першої інстанції.

У судовому засіданні представник VILAVI UNION ENTERPRISES LIMITED - адвокат Водзінський О.В. вимоги апеляційної скарги підтримав та просив їх задовольнити.

Представник ТОВ «УКРОЛІЯ» - адвокат Білоцерківець Н. В. проти задоволення апеляційної скарги заперечив, просив її залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції та рішення МКАС при ТТП - без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників заявника та заінтересованої особи, з`ясувавши обставини справи та здійснивши їх перевірку доказами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Рішення міжнародного комерційного арбітражу може бути скасоване судом лише у випадках, передбачених цією статтею, якщо інше не передбачено міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або Законом України «Про міжнародний комерційний арбітраж» (частина перша статті 459 ЦПК України).

Рішення міжнародного комерційного арбітражу може бути скасовано у разі, якщо:

1) сторона, що подала заяву про скасування, надасть докази того, що: а) одна із сторін в арбітражній угоді була недієздатною; або ця угода є недійсною за законом, якому сторони цю угоду підпорядкували, а в разі відсутності такої вказівки - за законом України; або б) її не було належним чином повідомлено про призначення арбітра чи про арбітражний розгляд або з інших поважних причин вона не могла подати свої пояснення; або в) рішення винесено щодо не передбаченого арбітражною угодою спору або такого, що не підпадає під її умови, або містить постанови з питань, що виходять за межі арбітражної угоди, проте якщо постанови з питань, які охоплюються арбітражною угодою, можуть бути відокремлені від тих, що не охоплюються такою угодою, то може бути скасована тільки та частина арбітражного рішення, яка містить постанови з питань, що не охоплюються арбітражною угодою; або г) склад міжнародного комерційного арбітражу або арбітражна процедура не відповідали угоді сторін, якщо тільки така угода не суперечить закону, від якого сторони не можуть відступати, або, за відсутності такої угоди, не відповідали закону; або

2) суд визначить, що: а) відповідно до закону спір, з огляду на його предмет, не може бути переданий на вирішення міжнародного комерційного арбітражу; або б) арбітражне рішення суперечить публічному порядку України (частина друга статті 459 ЦПК України).

Аналогічні підстави для скасування рішення міжнародного комерційного арбітражу передбачені також статтею 34 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж».

До міжнародного комерційного арбітражу можуть за угодою сторін передаватися, зокрема, спори з договірних та інших цивільно-правових відносин, що виникають при здійсненні зовнішньоторговельних та інших видів міжнародних економічних зв`язків, якщо комерційне підприємство хоча б однієї із сторін знаходиться за кордоном (частина друга статті 1 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж»).

Арбітражна угода - це угода сторін про передачу до арбітражу всіх або певних спорів, які виникли або можуть виникнути між ними в зв`язку з будь-якими конкретними правовідносинами, незалежно від того, чи мають вони договірний характер чи ні. Арбітражна угода може бути укладена у вигляді арбітражного застереження в контракті або у вигляді окремої угоди (частина перша статті 7 вказаного Закону).

Кожна Договірна Держава визнає письмову угоду, за якою сторони зобов`язуються передавати до арбітражу всі або будь-які спори, які виникли або можуть виникнути між ними у зв`язку з якими-небудь конкретними договірними або іншими правовідносинами, об`єкт яких може бути предметом арбітражного розгляду (частина перша статті 2 Конвенції про визнання та виконання іноземних арбітражних рішень від 10 червня 1958 року (Нью-Йорк), яка набрала чинності для України 8 січня 1961 року).

За змістом цієї Конвенції зазначений обов`язок визнання арбітражної угоди вимагає від суду також тлумачити будь-які неточності в тексті арбітражної угоди та розглядати сумніви щодо її дійсності, чинності та виконуваності на користь її дійсності, чинності та виконуваності (принцип імунітету й автономії арбітражної угоди) (див. постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 січня 2025 року у справі № 824/139/24, Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2025 року у справі № 824/134/24).

За змістом частини першої статті 16 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж» і принципу «competence - competence» арбітражний суд може сам ухвалити постанову про свою компетенцію, зокрема щодо будь-яких заперечень, наявності або дійсності арбітражної угоди. З цією метою арбітражне застереження, що є частиною контракту, слід тлумачити як угоду, яка не залежить від інших умов контракту.

Автономність арбітражної угоди дає сторонам спірних правовідносин гарантію того, що спір у будь-якому випадку розгляне саме арбітраж. Роблячи арбітражне застереження, сторони зазвичай передбачають передання на вирішення арбітражу будь-яких спорів, включаючи спори щодо дійсності контракту (якщо такі спори прямо не виключені зі сфери дії цього застереження). Якби надалі сторона могла відмовитися від арбітражу та заперечувати компетенцію арбітрів, стверджуючи про недійсність контракту, то таку можливість завжди використовувала б недобросовісна сторона для зриву арбітражу (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 березня 2023 року у справі № 824/50/22).

Під час розгляду справ про скасування рішень міжнародного комерційного арбітражу повноваження національного суду є обмеженими, оскільки він не може переглядати ці рішення щодо суті вирішення спорів, вдаватися у повну перевірку чи переоцінку таких рішень (див. постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 лютого 2023 року в справі № 824/47/22, Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 серпня 2024 року в справі № 824/72/24).

З питань, що регулюються цим Законом, ніяке судове втручання не повинно мати місця, крім як у випадках, коли воно передбачене в цьому Законі (стаття 5 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж»), а саме у порядку та у випадку, передбаченим у частині другій статті 34 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж».

Частиною другою статті 2 Регламенту МКАС при ТПП України передбачено, що якщо сторони домовилися про передачу спору в МКАС, вони ipso facto вважаються такими, що погодилися в письмовому вигляді на застосування Регламенту МКАС.

Зі змісту частини першої статті 4 Регламенту МКАС при ТПП України вбачається, що арбітражне застереження, що є частиною договору, повинно трактуватися як угода, яка не залежить від інших умов договору.

Відповідно до частин першої - третьої статті 5 Регламенту МКАС при ТПП України питання про компетенцію МКАС у конкретній справі вирішується складом Арбітражного суду, який розглядає спір. Заява про відсутність у МКАС компетенції може бути зроблена не пізніше подання заперечень щодо позову. Призначення стороною арбітра або її участь у призначення арбітра не позбавляє сторону права зробити таку заяву. Заява про те, що МКАС перевищує межі своєї компетенції, повинна бути зроблена відразу ж як тільки питання, яке, на думку сторони, виходить за ці межі, буде поставлене у ході арбітражного розгляду. Склад Арбітражного суду може у будь-якому з цих випадків прийняти до розгляду заяву, зроблену пізніше, якщо визнає затримку виправданою. Розглядаючи заяву про відсутність компетенції, у тому числі таку, яка ґрунтується на недійсності арбітражної угоди або неможливості її виконання, або втрати нею чинності, склад Арбітражного суду аналізує і оцінює положення арбітражної угоди з урахуванням поданих сторонами доказів.

Відповідно до статті 4 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж» сторона, яка знає про те, що яке-небудь положення цього Закону, від якого сторони можуть відступати, або яка-небудь вимога, згідно з арбітражною угодою, не були дотримані, і проте продовжує брати участь у арбітражному провадженні, не заявивши заперечень проти такого недотримування без невиправданої затримки, а якщо для цього передбачено будь-який строк, то протягом цього строку вважається такою, що відмовилась від свого права на заперечення.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 03 березня 2020 року в справі № 920/241/19 зроблено висновок, що «арбітражна угода має позитивний і негативний ефект: вона зобов`язує сторони передавати спори в арбітраж і надавати складу арбітражу компетенцію щодо спорів, охоплених арбітражною угодою (позитивний ефект). Якщо виникає спір, який належить до обсягу арбітражної угоди, будь-яка зі сторін може передати його на розгляд складу арбітражу. З іншої сторони, арбітражна угода перешкоджає сторонам у спробах вирішити їх спори в суді (негативний ефект). Уклавши арбітражну угоду, сторони визначили інший обов`язковий для них порядок реалізації належних їм прав застосування судових засобів правового захисту, саме у певному (або певних) міжнародному комерційному арбітражеві. Сторона, яка уклала арбітражну угоду, не може ігнорувати такі її умови і замість обраного арбітражу звернутися до суду держави, який був би компетентним вирішити спір у разі неукладення між сторонами такого роду арбітражної угоди. Конвенція про визнання та виконання іноземних арбітражних рішень (Нью-Йорк, 10.06.1958, далі - Нью-Йоркська конвенція) закріплює підхід здійснення примусового виконання арбітражних рішень і арбітражних угод, який ґрунтується на презумпції дійсності та автономності арбітражних угод, формальної і матеріально-правової (частина 1 статті ІІ Нью-Йоркської конвенції). Ця презумпція дійсності може бути спростована лише за обмеженим переліком підстав. Принцип автономності арбітражної угоди (separabiliti) свідчить, по-перше, що дійсність основного договору в принципі не впливає на дійсність включеної до нього арбітражної угоди і, по-друге, основний договір і арбітражна угода можуть бути підпорядковані різним законам. Така автономність арбітражної угоди дає можливість сторонам спірних правовідносин мати гарантію, що спір буде розглянуто у будь-якому випадку саме арбітражем, оскільки наявність арбітражного застереження унеможливлює звернення до державних судових установ. Укладаючи арбітражне застереження, сторони зазвичай передбачають передачу до арбітражу будь-яких спорів, у тому числі спорів щодо дійсності самого контракту (якщо такі спори прямо не виключені зі сфери дії арбітражного застереження). У подальшому, якби сторона могла відмовитися від арбітражу і заперечувати компетенцію арбітрів, посилаючись на недійсність контракту, то недобросовісна сторона завжди використовувала би таку можливість для зриву арбітражу. Необхідно враховувати, що принцип автономності арбітражної угоди від основного договору полягає у тому, що арбітражна угода та основний договір розглядаються як дві окремі угоди, тому недійсність договору не може бути підставою для автоматичної недійсності арбітражної угоди. За змістом Нью-Йоркської конвенції кожна договірна держава визнає арбітражну угоду, за якою сторони зобов`язуються передавати до арбітражу всі або будь-які суперечки, які виникають або можуть виникнути між ними у зв`язку з якими-небудь конкретними договірними або іншими правовідносинами, об`єкт яких може бути предметом арбітражного розгляду. Зазначений обов`язок визнання арбітражної угоди вимагає від суду також тлумачити будь-які неточності в тексті арбітражної угоди та розглядати сумніви щодо її дійсності, чинності та виконуваності на користь її дійсності, чинності та виконуваності (принцип імунітету та автономії арбітражної угоди)».

У постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 30 серпня 2024 року в справі № 911/1766/22 зроблено висновок, що «на відміну від звичайного цивільного чи господарського договору як угоди, що має матеріально-правову природу, третейська / арбітражна угода є домовленістю сторін процесуального характеру. Відтак до неї не підлягають застосуванню ст. 16 ЦК та ст. 20 ГПК, які передбачають такий спосіб захисту як визнання правочину недійсним.Недійсність угоди регулюється Законом "Про третейські суди", Законом "Про міжнародний комерційний арбітраж", чинними для України міжнародними договорами (Європейська конвенція про зовнішньоторговельний арбітраж від 21.04.1961, Нью-Йоркська Конвенція про визнання та виконання іноземних арбітражних рішень від 10.06.1958 (далі - Нью-Йоркська Конвенція)). Ці нормативно-правові акти ґрунтуються на декількох основоположних принципах: - автономності третейської / арбітражної угоди - її дійсність визначається окремо від питань дійсності чи недійсності господарського чи цивільного договору, у який вона інкорпорована; - "компетенції щодо компетенції" - третейський суд чи міжнародний комерційний арбітраж сам визначає питання наявності в нього компетенції розглядати відповідний спір і при цьому вирішує питання дійсності третейської / арбітражної угоди; державні суди виключно у випадках, передбачених законом та міжнародними договорами, можуть вирішувати питання щодо дійсності третейської / арбітражної угоди; при цьому будь-які сумніви мають тлумачитися на користь третейської / арбітражної угоди (так званий "проарбітрабельний" підхід). Отже, положення Законів "Про третейські суди" та "Про міжнародний комерційний арбітраж" закріплюють в українському законодавстві два загальновизнаних принципи: 1) принцип "автономності" арбітражної угоди від основного договору; 2) принцип "компетенції щодо компетенції"».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 травня 2019 року в справі № 761/39565/17 (провадження № 61-5333св19) зроблено висновок про те, що: «застереження про порушення публічного порядку як підстава для відмови у визнанні та наданні дозволу на примусове виконання іноземного арбітражного рішення, є своєрідним механізмом, який закріплює пріоритет державних інтересів над приватними, охороняє публічний порядок держави від будь-яких негативних впливів на нього. Застереження про публічний порядок у міжнародному праві не допускає визнання на території держави рішення арбітражного суду, якщо в результаті його виконання буде вчинено дії, які прямо заборонені законом або заподіюють шкоду суверенітету чи безпеці держави. Під публічним порядком слід розуміти правопорядок держави, визначені принципи і засади, які становлять основу існуючого у ній ладу (стосуються її незалежності, цілісності, самостійності й недоторканості й основних конституційних прав, свобод, гарантій тощо). Публічний порядок будь-якої держави включає фундаментальні принципи і засади правосуддя, моралі, які держава має намір захистити навіть тоді, коли це не має прямого стосунку до самої держави; правила, які забезпечують фундаментальні політичні, соціальні та економічні інтереси держави; обов`язок держави з дотримання своїх зобов`язань перед іншими державами та міжнародними організаціями. Правова концепція публічного порядку існує для того, щоб захистити державу від іноземних арбітражних рішень, які порушують діючі в державі фундаментальні принципи справедливості і правосуддя. Ці положення покликані встановити правовий бар`єр на шляху рішень, ухвалених всупереч кардинальним процесуальним і матеріально-правовим принципам, на яких тримається публічний порядок. Вони також призначені не допустити можливість визнання та надання дозволу на виконання рішень, пов`язаних з корупцією чи неприпустимим невіглаством арбітрів. У той же час необґрунтована відмова у наданні дозволу на примусове виконання рішення міжнародного комерційного арбітражного суду є свого роду блокуванням рішення і може, у випадку свавільного застосування, носити характер штучного нормативного бар`єру, який з точки зору міжнародного права є абсолютно недопустимим. Це блокування не тільки не відповідатиме цілям міжнародного арбітражу, але й буде порушувати законні права, які це арбітражне рішення може фактично надавати стягувачу в інших державах. Відмова у визнанні та наданні дозволу на примусове виконання на території України арбітражного рішення може порушувати гарантії, передбачені частиною першою статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, становитиме непропорційне втручання у право власності стягувача на присуджені грошові кошти».

Під публічним порядком необхідно розуміти правопорядок держави, визначальні принципи і засади, які становлять основу існуючого в ній ладу, стосуються її незалежності, цілісності, самостійності й недоторканності, основних конституційних прав, свобод, гарантій тощо.

Публічний порядок як перешкода для виконання арбітражного рішення пов`язується з визначенням публічного порядку, який необхідно розуміти як сукупність визнаних державою принципів і правил, які можуть перешкоджати визнанню та виконанню арбітражних рішень, винесених міжнародним комерційним арбітражем, якщо визнання та виконання призведе до порушення цих принципів або у процесуальному плані, або в частині змісту самого рішення. Публічний порядок будь-якої країни включає, зокрема, правила, які забезпечують фундаментальні політичні, соціальні та економічні інтереси держави (правила про публічний порядок).

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

У справі, що переглядається:

при зверненні з заявою про скасування рішення МКАС при ТПП України від 05 червня 2025 року в справі № 397/2024 VILAVI UNION ENTERPRISES LIMITED вказувало, що таке рішення підлягає скасуванню, оскільки воно ухвалене щодо не передбаченого арбітражною угодою спору та містить постанови з питань, що виходять за межі арбітражної угоди, об`єкт спору не може бути предметом розгляду за законодавством, рішення МКАС при ТПП України суперечить публічному порядку України;

суд першої інстанції виходив з того, що за змістом розділу 9 контракту від 17 лютого 2021 року № 022021-Р усі суперечки та розбіжності, які можуть виникнути протягом виконання даного контракту або в зв`язку із ним, у випадку відсутності досягнутої між сторонами угоди, підлягають арбітражному врегулюванню у МКАС при ТПП України (м. Київ) з одним арбітражним суддею. Отже, пункти 9.1 та 9.2 контракту є арбітражними застереженнями, які укладені сторонами у письмовій формі з дотриманням вимог статті 7 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж», в яких вони визначили спосіб вирішення спорів між ними - шляхом арбітражу та обрали постійно діючий арбітраж, а саме: МКАС при ТПП України. Вказаний контракт підписаний сторонами та в судовому порядку недійсним не визнавався. Крім того, спір між сторонами виник з договірних відносин, які мають комерційний характер, цей спір відповідає предметній та суб`єктній юрисдикції МКАС при ТПП України. З урахуванням процесуальної поведінки учасників справи і статті 4 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж», статті 44 Регламенту МКАС при ТПП України, сторони вважаються такими, що відмовились від свого права на заперечення. Заявник не надав суду доказів на підтвердження того, що оскаржуване арбітражне рішення впливає на суспільні, економічні та соціальні основи діяльності держави Україна або таке рішення заподіє шкоду суверенітету чи безпеці держави Україна;

згідно з принципом імунітету й автономії арбітражної угоди сумніви щодо її дійсності, чинності та виконуваності суд у спірних правовідносинах тлумачить на користь її дійсності, чинності та виконуваності. Отже, правильним є висновок суду першої інстанції про безпідставність доводів VILAVI UNION ENTERPRISES LIMITED про те, що арбітражний суд вийшов за межі арбітражного застереження. Такі посилання заявника фактично свідчать про незгоду із прийнятим арбітражним рішенням та спрямовані на перегляд рішення МКАС при ТПП України по суті спору, що не узгоджується з вимогами законодавства;

апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що посилання VILAVI UNION ENTERPRISES LIMITED на те, що арбітражний суд помилково встановив наявність у відповідача обов`язку щодо вивезення товару за межі митної території України, який не передбачений умовами контракту, а також й на те, що вимоги позивача стосуються стягнення упущеної вигоди, є необґрунтованими і не можуть бути підставами для скасування арбітражного рішення. Ці обставини безпосередньо стосуються предмету розгляду справи та оцінки правильності тлумачення арбітражним судом умов контракту і вимог законодавства. Тому такі питання виходять за межі повноважень суду, який розглядав справу як суд першої інстанції;

крім того, за відсутності заперечень стосовно наявності у МКАС при ТПП України компетенції на розгляд справи чи перевищення складом арбітражного суду меж своєї компетенції та/або недотримання умов арбітражного застереження, відповідно до статті 4 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж» і статті 44 Регламенту МКАС при ТПП України, сторони вважаються такими, що відмовились від свого права на заперечення відповідних обставин;

суд апеляційної інстанції також погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що VILAVI UNION ENTERPRISES LIMITED не надало до суду доказів на підтвердження того, що оскаржуване арбітражне рішення впливає на суспільні, економічні та соціальні основи діяльності держави Україна або таке рішення заподіє шкоду суверенітету чи безпеці держави Україна. При цьому обставини, встановлені оскаржуваним рішенням МКАС при ТПП України, не стосуються суспільних, економічних і соціальних основ Держави Україна, рішення ухвалене у спорі, передбаченому арбітражною угодою, та тільки стосовно боржника як окремої юридичної особи та самостійного учасника господарського обороту, тому виконання цього рішення не суперечить публічному порядку України, не заподіює шкоди її незалежності, цілісності, самостійності та недоторканності, конституційним правам, свободам, гарантіям, що спростовує доводи апеляційної скарги у цій частині. Тому підстав для скасування рішення МКАС при ТПП України від 05 червня 2025 року у справі № 397/2024 у зв`язку з порушенням публічного порядку України немає. Відповідні доводи (порушення арбітражним рішенням публічного порядку України) фактично зводяться до незгоди з правильністю застосування норм матеріального права, необхідності переоцінки доказів та спонукання до перегляду спору по суті, що процесуально є неприпустимим.

За таких обставин суд першої інстанції зробив правильний висновок про відсутність підстав для скасування рішення МКАС при ТПП України від 05 червня 2025 року у справі №397/2024 за позовом ТОВ «УКРОЛІЯ» до VILAVI UNION ENTERPRISES LIMITED про стягнення 7 512 943,34 грн збитків та відмову в задоволенні відповідної заяви VILAVI UNIONENTERPRISES LIMITED.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

За наслідками розгляду заяви про скасування рішення третейського суду, міжнародного комерційного арбітражу суд має право постановити ухвалу про відмову у задоволенні заяви і залишення рішення третейського суду, міжнародного комерційного арбітражу без змін (пункт 1 частини шостої статі 457 ЦПК України).

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (пункт 1 частини першої статті 374 ЦПК України).

Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки суд першої інстанції повно, всебічно та правильно встановив обставини справи, ухваливши законне й обґрунтоване судове рішення з правильним застосуванням норм процесуального права, то апеляційна скарга VILAVI UNION ENTERPRISES LIMITED задоволенню не підлягає, а оскаржуване судове рішення слід залишити без змін.

Керуючись статтями 24, 351, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу VILAVI UNION ENTERPRISES LIMITED, яка подана представником ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Ухвалу Київського апеляційного суду від 16 вересня 2025 року залишити без змін.

Постанова Верховного Суду набирає законної сили з дня її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складений 20 листопада 2025 року.

Судді: І. О. Дундар Є. В. Краснощоков В. І. Крат