Номер провадження: 22-ц/813/5286/25
Головуючий у першій інстанції Ярема Х.С.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.10.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Таварткіладзе О.М.,

суддів: Сєвєрової Є.С., Погорєлової С.О.,

за участю секретаря судового засідання: Чередник К.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційні скарги ОСОБА_1 , від імені якого діє представник ОСОБА_2 , на додаткове рішення Приморського районного суду м. Одеси від 19 березня 2025 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про усунення від права спадкування, встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем, визнання спадкоємцем четвертої черги на право спадкування за законом, -

В С Т А Н О В И В:

У провадженні Приморського районного суду м. Одесиперебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про усунення від права спадкування, встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем, визнання спадкоємцем четвертої черги на право спадкування за законом.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 22 січня 2025 року у задоволені позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про усунення від права спадкування, встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем, визнання спадкоємцем четвертої черги на право спадкування за законом відмовлено.

24.01.2025 року через систему «Електронний суд», представником ОСОБА_1 адвокатом Колесніковим Іваном Леонтійовичемдо Приморського районного суду м. Одесинадіслано заяву про винесення додатково судового рішення, згідно якої адвокат просив суд вирішити питання про стягнення з позивача на користь відповідача витрати на правову допомогу у розмірі 125 000 грн (гонорар адвоката - 40 000 грн, гонорар успіху адвоката - 85 000 грн).

Так, у відповідній заяві представник відповідача вказує, що 22 січня 2024 року Приморським районним судом м. Одеси у справі № 522/21194/23 було проголошено вступну та резолютивну частину судового рішення, яким ОСОБА_3 відмовлено в задоволенні позову, однак судом не вирішено питання про розподіл судових витрат. На підтвердження факту понесення таких витрат стороною відповідача подано до суду всі необхідні докази відповідно до вимог ст.ст. 137, 141 ЦПК України.

Додатковим рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 19 березня 2025 року у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 адвоката Колеснікова Івана Леонтійовича про стягнення витрат на правову допомогу відмовлено.

Не погоджуючись з таким додатковим рішенням суду, ОСОБА_1 , від імені якого діє представник ОСОБА_2 , звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить додаткове рішення Приморського районного суду м. Одеси від 19 березня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким заяву про стягнення витрат на правову допомогу задовольнити в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що попередній орієнтовний розмір судових витрат, а саме витрат на професійну правничу допомогу було не заявлено з об`єктивних причин про які було вказано відповідачем у письмових поясненнях, що були подані 12.11.2024 року та в яких була вказана заява сторони щодо понесення судових витрат на професійну правничу допомогу. Так, в письмових поясненнях від 12.11.2024 року відповідачем вказувалося, що очікуваний розмір судових витрат не був заявлений раніше, оскільки розмір гонорару адвоката мав бути визначений сторонами виходячи з обсягу наданих послуг та виконаної роботи, а обсяг робіт адвоката узгоджувався сторонами поступово під час перебігу судового процесу у справі №522/21194/23.

Дізнавшись про наявність судового провадження у справі № 522/21194/23 відповідачем ОСОБА_1 для належного захисту своїх прав було укладено договір про надання правничої допомоги з адвокатом Колесніковим І.Л. № 262/23 від 07.11.2023 року. Додатком № 1 до Договору № 262/23 від 07.11.2023 року сторонами було обумовлено, що сума гонорару адвоката визначається сторонами виходячи з обсягу наданих послуг та робіт, враховуючи також складність справи та буде остаточно погоджена сторонами у додатковій угоді, що буде укладена за результатами виконаної роботи та наданих послуг. Вище вказана відсутність чіткої суми гонорару адвоката у додатку №1 до Договору № 262/23 від 07.11.2023 року була зумовлена відсутністю необхідних документів у Клієнта, зокрема, на квартиру АДРЕСА_1 (що входить до спадкової маси після смерті ОСОБА_4 ), поступового збільшення обсягу правничої допомоги від ознайомлення з матеріалами справи та підготовки відзиву до повного супроводження судового процесу у справі № 522/21194/23. Також, за позитивний результат для клієнта по справі № 522/21194/23, що виражається у вигляді відмови в задоволенні позову до ОСОБА_1 Клієнт сплачує адвокату гонорар успіху у сумі 85 000 грн не пізніше 06 грудня 2024 року.

У зв`язку з чим, відповідачем було подано заяву про стягнення витрат від 26.11.2024 року на професійну правничу допомогу у загальній сумі 125 000 гривень, що складається з гонорару адвоката у розмірі 40 000 гривень та гонорару успіху у розмірі 85 000 гривень та надано всі необхідні докази щодо їх понесення відповідачем. Зокрема, до заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу було додано додаткову угоду, квитанцію про сплату гонорару адвоката та акт приймання- передачі робіт з детальним описом робіт адвоката.

Від ОСОБА_3 на адресу суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просять апеляційну скаргу залишити без задоволення, а додаткове рішення - без змін.

Будучи в розумінні ст. ст. 128, 130 ЦПК України належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання, призначене на 14.10.2025 року на 14:00 год. відповідач ОСОБА_1 та його представник адвокат Колесніков І.Л. не з`явилися, про причини неявки суду не повідомили, належної ініціативи взяти участь у розгляді справи в режимі відеоконференції не виявили та заяв про відкладення судового засідання не подавали.

Присутні у судовому засіданні ОСОБА_3 та його представник адвокат Юрченко К.А. не заперечувати проти розгляду справи за фактичною явкою сторін.

Відповідно до статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Оскільки явка учасників справи до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою, поважність причин неучасті у судовому засіданні 14.10.2025 року учасників справи судом апеляційної інстанції не встановлена, скаржник реалізував своє право на викладення відповідних аргументів в апеляційній скарзі, відповідач у відзиві на апеляційну скаргу, а наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, спір підлягає вирішенню по суті, оскільки основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Тому розгляд апеляційним судом справи у відсутності сторін та їхніх представників при таких обставинах не є порушенням прав осіб, які не з`явилися до судового засідання, щодо забезпечення участі в судовому засіданні і доступі до правосуддя. Схожі за змістом висновки викладені у постанові Верховного Суду у справі № 361/8331/18.

За таких обставин, колегія суддів не знаходить підстав для відкладення розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наведених у цій постанові підстав.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо, зокрема справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 адвоката Колеснікова Івана Леонтійовича про стягнення витрат на правову допомогу, суд першої інстанції виходив з того, що у цій справі для відповідача першою заявою по суті спору є відзив на позовну заяву, який поданий адвокатом Колесніковим І.Л. 21.12.2023 року. Разом з цим відзивом адвокат не подав попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат. Цей розрахунок відповідачем подано майже через 1 рік разом з додатковими поясненнями від 12.11.2024 року, в яких відповідач посилається на те, що очікуваний розмір судових витрат не був заявлений раніше, оскільки розмір гонорару адвоката мав бути визначений сторонами, виходячи з обсягу наданих послуг та виконаної роботи, орієнтовний розмір судових витрат зазначений відповідачем становить 15 000 грн Суд вважав, що об?єктивних перешкод у поданні адвокатом орієнтовного розміру витрат на правову допомогу, яку сторона очікує понести, не було. Професійний адвокат міг і повинен був визначити орієнтовну вартість послуг за представництво інтересів відповідача у даній справі, знати про правила ст. 134 ЦПК України.

Колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції.

Судом встановлено, з матеріалів справи вбачається, щоу жовтні 2023 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про усунення від права спадкування, встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем, визнання спадкоємцем четвертої черги на право спадкування за законом, в якому просив суд:

- усунути ОСОБА_1 від права на спадкування за законом майна, після смерті його батька ОСОБА_4 ;

- встановити факт, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 спільно проживали однією сім`єю в період часу з травня 2017 року до часу смерті ОСОБА_4 ;

- визнати ОСОБА_3 спадкоємцем четвертої черги спадкування за законом майна, що належало померлому ОСОБА_4 .

08.11.2023 року за допомогою системи «Електронний суд», представник ОСОБА_1 адвокат Колесніков Іван Леонтійович звернувся до суду з заявою про ознайомлення з матеріалами справи в електронному вигляді та надання доступу до електронної справи (т. 1 а/с 72).

До заяви адвокат додав ордер серії АО № 1106163 від 08.11.2023 року, що підтверджує повноваження адвоката Колеснікова І.Л. на представництво інтересів ОСОБА_1 у Приморському районному суді м. Одеси на підставі договору про надання правової допомоги № 262/23 від 07.11.2023 року (т. 1 а/с 74).

20.12.2023 року через систему «Електронний суд», представником Г.Р. адвокатом Колесніковим І.Л. подано до суду першої інстанції відзив на позовну заяву, згідно якого адвокат просив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовити у повному обсязі (т. 1 а/с 106-154).

11.11.2024 року через систему «Електронний суд», представником ОСОБА_1 адвокатом Колесніковим І.Л. подано до суду додаткові пояснення у справі в яких представником зазначено, що відповідач очікує понести судові витрати у вигляді аитрпт на професійну правничу допомогу під час розгляду справи, орієнтовний розмір яких складає 15 000 грн Разом з тим, зазначено, що очікуваний розмір судових витрат не був заявлений раніше, оскільки розмір гонорару адвоката мав бути визначений сторонами виходячи з обсягу наданих послуг та виконаної роботи, проте, з першої заяви по справі представництво інтересів відповідача здійснював адвокат Колесніков І.Л. (т. 2 а/с 111-112).

07 листопада 2023 рокуміж сторонами ОСОБА_1 та адвокатом Колесніковим Іваном Леонтійовичем укладено договір про надання правової допомоги № 262/23 (т. 2 а/с 126), згідно п. 1.1. якого предметом даного Договору є надання Адвокатом усіма законними методами та способами правової допомоги Клієнту у всіх питань з приводу здійснення Клієнтом його діяльності, у справах, які пов`язані чи можуть бути пов`язанні із захистом та відновленням порушених, оспорюваних, невизнаних його прав та законних інтересів Клієнта, а Клієнт зобов`язується сплатити гонорар (винагороду) за надану правничу допомогу та компенсувати фактичні витрати на її надання в обсязі та на умовах, визначених Договором.

Відповідно до пункту 3.1 зазначеного договору розмір гонорару, який Клієнт сплачує Адвокату, визначається за домовленістю сторін, та визначається у відповідних додатках до нього Договору, виходячи з досвіду Адвоката, його кваліфікації, персонального попиту на допомогу Адвоката, складності правового питання, справи, її тривалості, важливості питання, що вирішується для Клієнта, фінансових можливостей та матеріального стану Клієнта.

Пуктом 4.1. договору визначено, що цей Договір нвьирає чинності з мо менту його підписання та діє до 31 грудня 2025 року.

Додатком № 1 до Договору № 262/23 від 07.11.2023 року сторонами було погоджено, що сума гонорару адвоката визначається сторонами виходячи з обсягу наданих послуг та робіт, враховуючи також складність справи та буде остаточно погоджена сторонами у додатковій угоді, що буде укладена за результатами виконаної роботи та наданих послуг (т. 2 а/с 115).

Пунктом 2 Додатку № 1 сторони погодили, що розмір гонорару (винагороди) та надання правничої допомоги визначено Сторонами з врахуванням вимог ст. 137 ЦПК України, складності питань, виходячи із принципів розумності та з врахуванням часу (строку) виконання.

Згідно п. 5 Додатку № 1 сторонами погоджено збільшення розміру гонорару, яке здійснюється у випадку збільшення обсягу правничої допомоги або істотного зростання обсягу часу який необхідно витратити Адвокату на надання правничої допомоги Клієнту за цим Договором та оформляється сторонами письмово.

08 листопада 2024 року між адвокатом Колесніковим І.Л. та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду до договору №262/23 про надання правничої допомоги від 07.11.2023 року, згідно п. 1 якої сторони домовилися про внесення змін до п. 1 Додатку №1 а саме визначили, що гонорар адвоката щодо участі та ведення справи № 522/21194/23 в суді першої інстанції, враховуючи обсяг наданих робіт/послуг складає 15 000 грн.

26 листопада 2024 року між сторонами складено та підписано акт примання-передасі робіт (наданих послуг) до договору про надання правової допомоги № 262/23 від 07.11.2023 року, згідно якого адвокат Колесніков І.Л. станом на 26.11.2024 року виконав перелік робіт, визначених Додатком № 1 до цього Акту в повному обсязі, а ОСОБА_1 прийняв вказані роботи згідно умов Договору № 262/23 від 07.11.2023 року.

Відповідно до вище вказаного Додатку до акту приймання-передачі робіт (наданих послуг) від 26.11.2024 року адвокатом Колесніковим І.Л. було здійснено в рамках судової справи № 522/21194/23 на захист прав та законних інтересів ОСОБА_1 наступний перелік робіт та послуг з надання правничої допомоги:

- первинне консультування клієнта щодо судової справи, її перспективи та стратегії захисту прав клієнта в судовому провадженні;

- подання адвокатом заяви про надання доступу до справи в підсистемі «Електронний Суд» та ознайомлення з матеріалами справи №522/21194/23;

- участь адвоката у судовому засіданні по справі №522/21194/23, що відбулося 09.11.2023;

- підготовка та подання адвокатських запитів для підготовки та подання відзиву на позовну заяви, збір доказової бази;

- підготовка та подача до суду заяви про продовження строків відповідачу на подання відзиву в рамках справи №522/21194/23;

- підготовка та подача до суду відзиву на позовну заяву;

- участь адвоката у судовому засіданні по справі №522/21194/23, що відбулося 10.01.2024 об 13 год. 00 хв.;

- здійснення опитування адвокатом доглядальниці Леонової Л.П.;

- підготовка та подача до суду заперечень на відповідь на відзив та клопотання про витребування доказів;

- подання заяви про ознайомлення з матеріалами справи №522/21194/23 у зв`язку з надходженням до справи витребуваних документів та ознайомлення з матеріалами справи;

- підготовка та подача до суду клопотання про долучення доказів;

- участь адвоката у судовому засіданні по справі №522/21194/23, що відбулося 21.02.2024 об 15 год. 30 хв.;

- участь адвоката у судовому засіданні по справі №522/21194/23, що відбулося 10.04.2024 об 10 год. 30 хв.;

- участь адвоката у судовому засіданні по справі №522/21194/23, що відбулося 09.07.2024 об 09 год. 00 хв.;

- участь адвоката у судовому засіданні по справі №522/21194/23, що відбулося 12.09.2024 об 09 год. 00 хв.;

- підготовка та подання до суду клопотання про отримання копії звукозапису допиту свідків для надання письмових пояснень до суду;

- підготовка та подання до суду додаткових пояснень відповідача у справі щодо проведеного допиту свідків;

- участь адвоката у судовому засіданні по справі №522/21194/23, що відбулося 12.11.2024 об 9 год. 00 хв.;

- моніторинг руху справи у суді;

- підготовка та складання актів приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг);

- підготовка та подача до суду заяви щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу;

- участь адвоката у судовому засіданні по справі №522/21194/23, що призначене на 27.11.2024.

Згідно квитанції 11 від 25.11.2024 року ОСОБА_1 сплачено на рахунок адвоката Колеснікова І.Л. 40 000 грн, призначення платежу: правова допомога (т. 2 а/с 127).

Колегія суддів виходить з такого.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Відповідно до змісту ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

За приписами ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суть доказів, їх належність, допустимість, достовірність та достатність, оцінка їх судом та умови їх розгляду судом визначені статтями 76-80 ЦПК України.

Згідно ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно ч. 1 ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

При цьому серед основних засад (принципів) цивільного судочинства п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України закріплює принцип відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу (ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 133 ЦПК України).

Згідно ч. 1, 2 ст. 134 ЦПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

За приписами ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно ст. 141 ЦПК України, що закріплює вимоги щодо розподілу судових витрат між сторонами, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

У випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Згідно ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Апеляційний суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд (ч. 4 ст. 263 ЦПК України). Згідно приписів ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Так, у рішенні по справі «East/West Allia№ce Limited» проти України» (Заява № 19336/04) ЄСПЛ, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10% від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «Ботацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy) [ВП], заява №34884/97, п. 30, ECHR 1999-V).

ЄСПЛ в своєму рішенні від 07 листопада 2013 року у справі «Бєлоусов проти України» (Заява № 4494/07) зазначив, що хоча заявник ще не сплатив адвокатський гонорар, він має сплатити його згідно із договірними зобов`язаннями. Відповідно Суд вважає витрати за цим гонораром «фактично понесеними» (рішення від 07.11.2013 року у справі «Бєлоусов проти України», Заява № 4494/07, п. 115).

У додатковій постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц Велика Палата Верховного Суду зробила такі висновки:

1) при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21);

2) розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу (пункти 28, 29);

3) саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони (пункт 44).

У постанові від 25 жовтня 2022 року у справі № 820/3681/18 (адміністративне провадження № К/9901/27069/19) Верховний Суд зазначив: «Розмір відповідної суми (витрат на правничу допомогу) має бути обґрунтованим. Крім того, підлягає оцінці необхідність саме такого розміру витрат. Склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі - сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі. Суд під час вирішення питання щодо розподілу судових витрат зобов`язаний оцінити рівень витрат на правничу допомогу обґрунтовано у кожному конкретному випадку за критеріями співмірності необхідних і достатніх витрат».

У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 червня 2022 року у справі № 910/12876/19 (провадження № 12-94гс20) роз`яснено, що в цілому нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін.

З матеріалів справи вбачається, що представник відповідача у додаткових поясненнях від 11.11.2024 року, зазначив, що ОСОБА_1 очікує понести судові витрати у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції та просив здійснити розподіл судових витрат.

22.01.2025 року Приморським районним судом м. Одеси по суті спору ухвалено рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , тобто мета надання адвокатом Колесніковим Іваном Леонтійовичемправової допомоги ОСОБА_1 в суді першої інстанції досягнута. Дане рішення суду залишено без змін постановою Одеського апеляційного суду від 14 жовтня 2025 року.

24.01.2025 року через систему «Електронний суд», представником ОСОБА_1 адвокатом Колесніковим Іваном Леонтдо суду першої інстанції надіслано заяву про винесення додатково судового рішення, згідно якої адвокат просив стягнути витрати на правову допомогу адвоката у розмірі 125 000 грн, а також подав докази таких витрат. Тобто заява подана у строк, передбачений ч. 8 ст. 141 ЦПК України.

За приписами частини 1 статті 134 ЦІІК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 134 ЦПК України, у разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Дійсно, з матеріалів справи вбачається, що відповідач у поданому 20.12.2023 року відзиві на позовну заяву не заявив про стягнення з позивача судових витрат та не навів їх орієнтовного розміру.

Разом з тим, колегія суддів не вважає, що відсутні правові підстави для відмови в ухваленні додаткового рішення з цих підстав, оскільки Верховний Суд в своїх постановах неодноразово наголошував на тому, що право на відмову у відшкодуванні витрат належить до дискреційних повноважень суду та вирішується ним у кожному конкретному випадку з урахуванням встановлених обставин справи.

Застосування відповідних положень статті 134 ЦПК України належить до дискреційних повноважень суду та вирішується ним у кожному конкретному випадку з урахуванням встановлених обставин справи, а також інших чинників.

Аналіз частини другої статті 134 ЦПК України свідчить про те, що у разі неподання стороною попереднього розрахунку у суду є право, а не обов`язок відмовити у відшкодуванні відповідних судових витрат. Тобто неподання стороною попереднього розрахунку судових витрат не є безумовною підставою для відмови у відшкодуванні відповідних судових витрат. Отже, у разі неподання попереднього розрахунку у суду є право, а не обов`язок для відмови у відшкодуванні відповідних судових витрат.

Зазначене положення забезпечує дотримання принципу змагальності, відповідно до якого учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених ЦПК України.

Подання попереднього (орієнтовного) розрахунку сум судових витрат, які сторона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, забезпечує можливість іншій стороні належним чином підготуватися до спростування витрат, які вона вважає необґрунтованими та доводити неспівмірність таких витрат, заявивши клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, відповідно, забезпечує дотримання принципу змагальності. Крім того, попереднє визначення суми судових витрат надає можливість судам у визначених законом випадках здійснювати забезпечення судових витрат та своєчасно (під час прийняття рішення у справі) здійснювати розподіл судових витрат.

З огляду на викладене відмова у відшкодуванні витрат на правову допомогу є правом суду, а не обов`язком, реалізація якого є наслідком доведення стороною обставин того, що неподання іншою стороною попереднього (орієнтовного) розрахунку сум судових витрат, які ця особа понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, порушило принцип змагальності та завадило стороні спору належним чином висловити свої міркування щодо їх обґрунтованості та співмірності заявлених до стягнення витрат.

Так, у постановах Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі № 922/676/21, від 18 січня 2022 року у справі № 910/2679/21, від 21 червня 2022 року у справі № 908/574/20, від 29 вересня 2022 року у справі № 910/3055/20 зазначається, що у разі неподання учасником справи попереднього розрахунку у суду є право, а не обов`язок відмовити у відшкодуванні відповідних судових витрат. Тобто сам по собі факт неподання стороною попереднього розрахунку судових витрат разом з першою заявою по суті спору не є безумовною та абсолютною підставою для відмови у відшкодуванні відповідних судових витрат.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Водночас ухвалюючи додаткове рішення за заявою представника відповідача адвоката Колеснікова І.Л., суд першої інстанції не врахував висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, у зв`язку з чим дійшов помилкового висноку про відмову у стягненні з позивача на користь відповідача витрат на правничу допомогу.

Оскільки суд першої інстанції дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, а під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідач поніс витрати на правничу допомогу, на підтвердження чого надав належні докази, колегія суддів приходить до висновку, що наявні правові підстави для ухвалення додаткового рішення та стягнення з позивача на користь відповідача судових витрат на правничу допомогу.

Вирішуючи питання про розмір витрат на правничу допомогу та його розподіл між відповідачами, колегія суддів виходить з наступного.

Так, у порядку ч. 8 ст. 141 ЦПК України відповідачем подано до суду докази понесених судових витрат на правничу допомогу.

Не маючи повноважень втручатися у відносини між адвокатом та клієнтом щодо визначення гонорару адвоката за надані ним послуги, суд лише здійснює оцінку дійсності, обґрунтованості, розумності і співмірності такого гонорару вчиненій адвокатом роботі під час судового провадження у справі з урахуванням складності та значення справи, за умови подання іншою стороною клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката.

На підтвердження понесених судових витрат позивача на правничу допомогу представником надано наступні докази:

- договір про надання правової допомоги № 262/23 (т. 2 а/с 126), згідно п. 1.1. якого предметом даного Договору є надання Адвокатом усіма законними методами та способами правової допомоги Клієнту у всіх питань з приводу здійснення Клієнтом його діяльності, у справах, які пов`язані чи можуть бути пов`язанні із захистом та відновленням порушених, оспорюваних, невизнаних його прав та законних інтересів Клієнта, а Клієнт зобов`язується сплатити гонорар (винагороду) за надану правничу допомогу та компенсувати фактичні витрати на її надання в обсязі та на умовах, визначених Договором;

- додаток № 1 до Договору № 262/23 від 07.11.2023 року, яким сторонами було погоджено, що сума гонорару адвоката визначається сторонами виходячи з обсягу наданих послуг та робіт, враховуючи також складність справи та буде остаточно погоджена сторонами у додатковій угоді, що буде укладена за результатами виконаної роботи та наданих послуг;

- додаткову угоду до договору №262/23 про надання правничої допомоги від 07.11.2023 року, згідно п. 1 якої сторони домовилися про внесення змін до п. 1 Додатку №1 а саме визначили, що гонорар адвоката щодо участі та ведення справи № 522/21194/23 в суді першої інстанції, враховуючи обсяг наданих робіт/послуг складає 15 000 грн;

- акт прийнання-здачі послуг від 26.11.2024 року до договору про надання правової допомоги № 262/23 від 07.11.2023 року, згідно якого адвокат Колесніков І.Л. станом на 26.11.2024 року виконав перелік робіт, визначених Додатком № 1 до цього Акту в повному обсязі, а ОСОБА_1 прийняв вказані роботи згідно умов Договору № 262/23 від 07.11.2023 року.

Крім того, матеріалами справи підтверджено, що справа з підстав розгляду спору по суті перебувала у провадженні суду першої інстанції з жовтня 2023 року по січень 2025 року, під час якого представником відповідача у справі подавалися процесуальні документи, зокрема відзив на позовну заяву на 8 арк. з додатками на 39 арк., заперечення на відповідь на відзив, клопотання про витребування доказів, клопотання про долучення доказів, додаткові пояснення. Також, адвокат приймав участь у 5-х судових засіданнях: 10.01.2024 року, 21.02.2024 року, 12.09.2024 року, 12.11.2024 року, 22.01.2025 року.

Між тим, апеляційний суд вважає частково слушними посилання позивача про завищений розмір заявлених відповідачем судових витрат на правову допомогу щодо складності справи та обсягу виконаних адвокатом робіт.

Тому враховуючи положення статті 141 ЦПК України, зважаючи на підставу та предмет позову, типовість обставин справи, щодо яких існує стабільна судова практика, апеляційний суд зазначає, що вказані представником відповідача витрати до стягнення з ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , зокрема на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції у сумі 40 000 грн є такими, що у повній мірі не відповідають критерію реальності наданих адвокатських послуг та розумності їхнього розміру.

Заявлені стороною заявника витрати в частині подання адвокатом заяви про надання доступу до справи у підсистемі «Електронний Суд» та ознайомлення з матеріалами справи №522/21194/23, підготовка та подання адвокатських запитів для підготовки та подання відзиву на позовну заяви, збір доказової бази, а також підготовка та подача до суду заяви про продовження строків відповідачу на подання відзиву не належать до представництва та захисту прав клієнта у суді та охоплюються (є складовою) підготовкою та поданням відзиву на позовну заяву, що заявлені як окремі послуги, тому не можуть вважатися фактично понесеними як окремий вид робіт, виконаних адвокатом. Подібні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 23.01.2025 по справі № 369/849/18.

При цьому колегія суддів зауважує, що відповідно до ст. 19 закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності є:

- надання правової інформації, консультацій та роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;

- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;

- захист прав, свобод і законних інтересів підозрюваного, обвинуваченого, підсудного, засудженого, виправданого, особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру або вирішується питання про їх застосування в кримінальному провадженні, особи, стосовно якої розглядається питання про видачу іноземній державі (екстрадицію), а також особи, яка притягається до адмінвідповідальності під час розгляду справи про адмінправопорушення;

- надання правової допомоги свідку в кримінальному провадженні;

- представництво інтересів потерпілого під час розгляду справи про адмінправопорушення, прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача в кримінальному провадженні;

- представництво інтересів фіз- і юросіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших держорганах, перед фіз- та юрособами;

- представництво інтересів фіз- і юросіб, держави, органів держвлади, органів місцевого самоврядування в іноземних, міжнародних судових органах, якщо іншого не встановлено законодавством іноземних держав, статутними документами міжнародних судових органів та інших міжнародних організацій або міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана ВРУ;

- надання правової допомоги під час виконання та відбування кримінальних покарань.

Апеляційний суд звертає увагу, що підготовка та складання актів приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг), а також підготовка та подача до суду заяви щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу у справі № 522/21194/23, зумовлено неподанням таких доказів до ухвалення рішення Приморського районного суду м. Одеси від 22 січня 2025 року та не може бути віднесені до жодного з видів правничої допомоги, які передбачені в ст. ст. 1, 19 Закону № 5076-VI, а тому витрати на здійснення вказаних видів робіт не можуть бути відшкодовані як витрати на професійну правничу допомогу.

Щодо стягнення витрат з відповідача гонорару за успішне представництво інтересів клієнта у розмірі 85 000 грн колегія суддів зазначає наступне.

Чинне законодавство хоча і не містить визначення такого виду гонорару, як "гонорар успіху", проте суд враховує те, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 травня 2020 року в справі № 904/4507/18 фактично дійшла висновку про можливість існування "гонорару успіху" як форми оплати винагороди адвокату, визнала законність визначення між адвокатом та клієнтом у договорі про надання правової допомоги такого виду винагороди як "гонорар успіху", що відповідає принципу свободи договору та численній практиці Європейського суду з прав людини.

Відтак, враховуючи дані позиції Великої Палати Верховного Суду, клієнт і адвокат, користуючись принципом свободи договору, можуть визначити додаткові витрати між собою у вигляді гонорару успіху, проте вказаний вид гонорару не підпадає під пряме визначення адвокатських послуг та, відповідно, не може переносити на іншу сторону (не сторону такого договору).

У рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19 жовтня 2000 року у справі "Іатрідіс проти Греції" (Iatridis v. Greece, заява № 31107/96) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з "гонораром успіху". ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55).

З урахуванням наведеного колегія суддів зазначає, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату "гонорару успіху", у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Адже вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Аналогічна правова позиція викладена і у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18.

Отже, винагорода адвокату за досягнення позитивного рішення у справі як "гонорар успіху", за своїм змістом і правовою природою не є ціною договору (платою за надані послуги) у розумінні статей 632, 903 ЦК України та статті 30 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність, а є платою за сам результат (позитивне рішення), досягнення якого відповідно до умов договору не ставиться в залежність від фактично наданих послуг, так як і не є професійною правничою допомогою в розумінні статті 137 ЦПК України, оскільки не є послугою адвоката та не відноситься до судових витрат. А тому, "гонорар успіху" не є складовою витрат на професійну правничу допомогу.

За вказаних обставин колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для покладення на позивача відшкодування "гонорару успіху", який сплачує заявник на користь адвоката в межах їх домовленості за умовами договору.

У постанові Верховного Суду від 12.04.2023 року у справі № 127/9918/14-ц вказано, що відшкодування витрат на правничу допомогу не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються, і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу.

Оскільки колегія суддів доходить висновку про неспівмірність заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу складності справи, не відповідність критерію розумності, та співмірності із виконаною роботою адвоката, обрахована стороною позивача вартість наданих адвокатом послуг підлягає зменшенню.

Слід зазначити, що при зменшенні витрат на правову допомогу також враховується: чи змінювалася правова позиція сторін у справі в судах певної або всіх судових інстанцій; чи потрібно було адвокату вивчати додаткові джерела права, законодавство що регулює спір у справі, документи та доводи, якими протилежні сторони у справі обґрунтували свої вимоги та інші обставини. Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01.12.2021 року у справі № 910/20852/20.

За таких обставин апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення заяви представника ОСОБА_1 адвоката Колеснікова Івана Леонтійовича, зменшення витрат на професійну правничу допомогу адвоката та їх стягнення з позивача на користь авдповідача у розмірі 16 000 грн, оскільки загальний розмір вказаних витрат у сумі 125 000 грн є неспівмірним та суперечить критеріям їх дійсності, необхідності та розумності.

У Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, серед іншого (пункти 32-41), звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; для цього потрібно логічно структурувати рішення і викласти його в чіткому стилі, доступному для кожного; судові рішення повинні, у принципі, бути обґрунтованим; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на аргументи сторін та доречні доводи, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Зазначений Висновок також звертає увагу на те, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних рішень у різних країнах.

Отже, у рішеннях ЄСПЛ склалась стала практика, відповідно до якої рішення національних судів мають бути обґрунтованими, зрозумілими для учасників справ та чітко структурованими; у судових рішеннях має бути проведена правова оцінка доводів сторін, однак, це не означає, що суди мають давати оцінку кожному аргументу та детальну відповідь на нього. Тобто мотивованість рішення залежить від особливостей кожної справи, судової інстанції, яка постановляє рішення, та інших обставин, що характеризують індивідуальні особливості справи.

Враховуючи наведене, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а додаткове рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового судового рішення про частове задоволення заяви представника ОСОБА_1 адвоката Колеснікова І.Л. про стягнення витрат на правову допомогу.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 383 ЦПК України, Одеський апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє представник Колесніков Іван Леонтійович - задовольнити частково.

Додаткове рішення Приморського районного суду м. Одеси від 19 березня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Заяву представника ОСОБА_1 адвоката Колеснікова Івана Леонтійовича про стягнення витрат на правову допомогу по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про усунення від права спадкування, встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем, визнання спадкоємцем четвертої черги на право спадкування за законом задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) судові витрати на професійну правничу допомогу, понесені в суді першої інстанції у розмірі 16 000 гривень.

В іншій частині заяви відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний тектс постанови складено: 2 9.10.2025 року.

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: Є.С. Сєвєрова

С.О. Погорєлова