Справа № 697/2127/25
Провадження № 2/697/1028/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

11 листопада 2025 року м. Канів

Канівський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Деревенського І.І.

за участю секретаря судового засідання Задорожнього К.О.,

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в м. Каневі Черкаської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права власності, користування та розпорядженні майном,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернулася до Канівського міськрайонного суду Черкаської області з позовом до ОСОБА_2 (далі ОСОБА_2 , відповідач) про усунення перешкод у здійсненні права власності, користування та розпорядженні майном.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона є власником будинку садибного типу АДРЕСА_1 та земельної ділянки на якій він розташований, площею 0.4894 га., кадастровий номер земельної ділянки :02:001:0445, відповідно до договору дарування земельної ділянки з розташованим на ній житловим будинком, посвідченого приватним нотаріусом Черкаського районного нотаріального округу Черкаської області Стеблиною Є.В. 2 лютого 2024 року, реєстраційні номери 213,214.

Позивач зазначає, що згідно зазначеного договору дарування її баба ОСОБА_3 та батько ОСОБА_4 , яким земельна ділянка та житловий будинок на ній належали на праві приватної власності у рівних частках, подарували та передали безоплатно позивачці, а вона прийняла у дар від дарувальників у власність земельну ділянку з розташованим на ній житловим будинком з належними до нього будівлями і господарськими спорудами.

Зазначає, що відомості про речове право позивачки на земельну ділянку кадастровий номер :02:001:0445 площею 0.4894 га за №53551664 внесено до Реєстру речових прав приватним нотаріусом Черкаського районного нотаріального округу Черкаської області Стеблиною Є.В. 02.02.2024. Відомості про речове право на закінчений будівництвом житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 за №53551866 внесено до Реєстру речових прав приватним нотаріусом Черкаського районного нотаріального округу Черкаської області Стеблиною Є.В.02.02.2024.

Позивачка стверджує, що у травні 2020 року баба позивачки - ОСОБА_3 після перенесеного інсульту втратила зір і батько позивачки - ОСОБА_4 перевіз її до свого будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 і з даного часу в будинку АДРЕСА_1 , який належав бабі позивачки та її батьку у рівних частинах, ніхто не проживав. Даною ситуацією скористалася сестра батька ОСОБА_2 , яка має на праві власності свій будинок і зареєстрована у ньому, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , у грудні 2023 року, без будь-якого погодження чи повідомлення власників будинку, таємно, безпідставно вселилася у будинок по АДРЕСА_1 де проживає до цього часу без реєстрації та без будь-яких правових підстав. На прохання батька позивачки звільнити будинок, ОСОБА_2 пояснила, що це її батьківщина і вона має повне право жити у будинку. Враховуючи стан здоров`я баби позивачки ОСОБА_3 після інсульту, позивачка та її батько не стали тривожити її зайвий раз цими проблемами, але зважаючи, що 02.02.2024 позивачка стала єдиним власником житлового будинку та земельної ділянки, а також те, що ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , постало питання усунення перешкод у здійсненні позивачкою права власності, тобто користування та розпорядження своїм майном.

Зазначає, що на спроби урегулювати конфлікт та прохання звільнити будинок ОСОБА_2 не реагує, а спроби спілкування не дали бажаних результатів. Відповідач продовжує всупереч волі позивачки проживати у зазначеному будинку, посилаючись на те, що вона проживає у будинку своїх батьків і звільняти будинок добровільно не бажає. Факт проживання відповідачки без реєстрації та без будь-яких правових підстав у будинку, що належить позивачці на праві особистої приватної власності, порушує право позивачки на дану садибу, оскільки позбавляє можливості в повній мірі використовувати об`єкт права власності.

У зв`язку з вищевикладеним, позивачка просить суд, усунути її перешкоди у користуванні будинком АДРЕСА_1 , шляхом виселення ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з будинку АДРЕСА_1 та стягнути з відповідачки понесені позивачкою судові витрати.

18.08.2025 ухвалою Канівського міськрайонного суду Черкаської області справу прийнято до свого провадження та вирішено розглядати справу в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 10.09.2025, яке було відкладено до 22.09.2025, у зв`язку з неявкою відповідачки.

22.09.2025 ухвалою Канівського міськрайонного суду Черкаської області підготовче судове засідання закрито, призначено судове засідання на 20.10.2025, яке було відкладено до 11.11.2025 у зв`язку з неявкою відповідачки.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити з підстав викладених у позовній заяві, зазначила, що відповідачка має власне житло, однак самоправно вселилася до спірного будинку.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилася повторно, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином, шляхом направлення на судових повісток на за зареєстрованим місцем проживання відповідачки та за місцем фактичного проживання, судова кореспонденція повернута до суду поштовим зв`язком із відмітками «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с.31-32, 41-42,43-44, 45-46,51-52) та «вручено особисто» (а.с.47), що відповідно до ч. 8 ст. 128 ЦПК України вважається належним повідомленням сторони про судовий розгляд. Окрім того, за правилами ч.11 ст.128 ЦПК України відповідач викликалася до суду шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади (а.с.30, 34, 40, 50). З вищезазначеного, вбачається, що суд виконав свій обов`язок щодо повідомлення відповідачки та вона була належно повідомлена про дату та час розгляду справи. Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Повідомлення про причину неявки в судове засідання від відповідача до суду не надійшло, відзив на позов не надано, а тому суд вважає за можливе відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів, враховуючи, що представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи.

Виходячи з приписів ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Заслухавши доводи позивачки, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні докази у сукупності, суд приходить до наступних висновків.

Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Стаття 47 Конституції України проголошує, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Згідно з ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

За змістом ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України

Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню (ч. 2 ст. 386 ЦК України).

Стаття 391 ЦК України передбачає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Аналіз статті 391 ЦК України свідчить, про те, що підставою негаторного позову слугують посилання позивача на належне йому право користування і розпорядження майном, а також факти, що підтверджують дії відповідача у створенні позивачеві перешкод щодо здійснення ним цих правомочностей. При цьому для задоволення вимог власника достатньо встановити факт об`єктивно існуючих перешкод у здійсненні власником свого права. Таким чином, право власності має захищатися лише при доведенні самого факту порушення.

У постанові Верховного Суду України від 05 листопада 2014 року у справі № 6-158цс14 зроблено висновок, що право членів сім`ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї.

Відповідно до статті 155 ЖК України жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством України.

З урахуванням вказаних вище норм права слідує, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.

Об`єктом власності особи може бути, зокрема, житловий будинок (ст. ст. 379, 380 ЦК України).

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 являється власницею земельної ділянки з розташованим на ній житловим будинком АДРЕСА_1 , що копією договору дарування земельної ділянки з розташованим на ній житловим будинком посвідченого приватним нотаріусом Черкаського районного нотаріального округу Черкаської області Стеблиною Є.В. 02.02.2024 та зареєстрованого в реєстрі за номерами 213, 214 (а.с.10-12), копією витягу з Державного реєстру речових прав №364355901 від 02.02.2024, з якого вбачається, що ОСОБА_1 , являється власницею житлового будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.13) та копією витягу з Державного реєстру речових прав №364354420 від 02.02.2024, з якого вбачається, що ОСОБА_1 являється власницею земельної ділянки площею 0,4894 га., кадастровий номер :02:001:0445 (а.с.14).

З копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 15.07.2025, вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 81 рік померла ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в с. Степанці Черкаського району, Черкаської області (а.с.15).

Відповідно до довідки №268 від 13.08.2025 виданої виконавчим комітетом Степанецької сільської ради об`єднаної територіальної громади Черкаської області, вбачається, що власник будинком АДРЕСА_1 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , помер ІНФОРМАЦІЯ_5 . Спадщину на вищевказаний будинок 18.06.2011 оформила дружина померлого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та син померлого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .. 02.02.2024 вищевказаний будинок ОСОБА_3 та ОСОБА_4 був подарований дочці ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , яка є дочкою ОСОБА_4 (а.с.17).

З довідки №268/1 від 13.08.2025 виданої виконавчим комітетом Степанецької сільської ради об`єднаної територіальної громади Черкаської області, вбачається що житловий будинок АДРЕСА_1 рахується за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 (а.с.18).

Відповідно до довідки №268/2 від 13.08.2025 виданої виконавчим комітетом Степанецької сільської ради об`єднаної територіальної громади Черкаської області, вбачається, що в житловому будинку АДРЕСА_1 , що рахується за ОСОБА_1 , без реєстрації, без будь-яких правових підстав з 11.12.2023 по даний час проживає ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 зареєстрована у власному будинку АДРЕСА_3 (а.с.19).

З довідки №234/1 від 15.07.2025 виданої виконавчим комітетом Степанецької сільської ради об`єднаної територіальної громади Черкаської області, вбачається, що ОСОБА_6 , 1965 р.н. поховала за власні кошти ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.20).

В позовній заяві позивач зазначила, що відповідач має на праві власності свій будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 та зареєстрована в ньому.

З відповіді управління «Центру надання адміністративних послуг» виконавчого комітету Канівської міської ради №690 від 18.08.2025 на запит суду, вбачається, що згідно з реєстром територіальної громади місце проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 зареєстроване за адресою: АДРЕСА_3 (а.с.27).

У практиці Європейського суду з прав людини (надалі ЄСПЛ) напрацьовано три головні критерії, які слід оцінювати на предмет відповідності втручання в право особи на мирне володіння своїм майном принципу правомірного втручання, сумісного з гарантіями ст.1 Першого протоколу, а саме: а) чи є втручання законним; б) чи переслідує воно суспільний інтерес; в) чи є такий захід пропорційним визначеним цілям.

ЄСПЛ констатує порушення державою ст. 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано. Отже, під час вирішення справи про виселення особи, суд повинен провести оцінку на предмет того, чи є втручання у право особи на повагу до її житла не лише законним, але й необхідним у демократичному суспільстві. Інакше кажучи, виселення особи має відповідати нагальній суспільній необхідності, зокрема, бути співрозмірним із переслідуваною законною метою.

Питання про визнання припиненим права користування житлом та зобов`язання особи звільнити житло у контексті пропорційності застосування такого заходу має оцінюватися з урахуванням обставин щодо об`єкта нерухомого майна та установлених ст. 50 ЖК України вимог, що ставляться до житлових приміщень, а також наявності чи відсутності іншого житла. Також необхідно дослідити питання дотримання балансу між захистом права власності та захистом права особи на користування житлом. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається та засобами, які використовуються для її досягнення.

На підставі договору дарування земельної ділянки з розташованим на ній житловим будинком від 02.02.2024 позивачка є одноосібним власником вказаного будинку, про що свідчить витяг з Державного реєстру речових прав №264355901.

Згідно положень ч. 2 ст. 64 та ч. 4 ст. 156 ЖК України слідує, що до членів сім`ї власника будинку належать дружина (чоловік) власника, їх діти і батьки.

Матеріали справи не містять відомостей, що відповідач є членом сім`ї власника будинку, тому вона має право проживати в даному будинку на законних підставах лише за згодою власника будинку та укладеним між ними письмовим договором найму жилого приміщення.

Крім того, місце проживання ОСОБА_2 не зареєстровано за адресою будинку належного на праві власності позивачу, будь-які угоди про порядок користування цим будинком між сторонами у цій справі не укладалися.

Ст. 158 ЖК України, передбачено, що наймач користується жилим приміщенням у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, відповідно до договору найму жилого приміщення.

Договір найму жилого приміщення укладається між власником будинку (квартири) і наймачем у письмовій формі з наступною реєстрацією у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів або в органі управління, що ним утворюється. Договір повинен містити вказівку на предмет договору, строк, на який він укладається, визначити права і обов`язки наймодавця і наймача та інші умови найму.

Права власника квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Передбачаючи право власника квартири на відчуження цих об`єктів, закон не передбачив при цьому перехід прав і обов`язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом (житлового сервітуту) членів сім`ї колишнього власника у випадку зміни власника будинку (квартири) (на відміну від договору найму (оренди) житла - ст. ст. 810, 814 ЦК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦК України).

Під час розгляду справи встановлено, що позивачка ОСОБА_1 є власницею житлового будинку АДРЕСА_1 . Відповідачка, у свою чергу, не надала суду жодних доказів того, що вона правомірно, добросовісно та належним чином користується та проживає у будинку, який на праві власності належить позивачці, а також земельною ділянкою, на якій розташований даний будинок (????).

Судом встановлено, що позивач не має можливості розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд, оскільки відповідач без правових підстав займає житлове приміщення та чинить перешкоди власнику будинку у її праві користування та розпорядженні майном, між позивачем та відповідачем договір найму жилого приміщення не укладався, будь які домовленості щодо проживання відповідача у спірному будинку між ними не досягнуто.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша стаття 321 ЦК України).

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Наведене відповідає висновку, викладеному у постановах Верховного Суду від 20 листопада 2023 року у справі № 397/355/22, від 28.04.2022 у справі № 334/815/21, від 13.10.2021 у справі № 759/23652/19.

Аналіз положень глави 402 ЦК України свідчить, що сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна.

З врахуванням вищевикладеного, ОСОБА_2 не має правових підстав проживати у будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку з чим, суд вважає за можливе здійснити її виселення, тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Згідно вимог ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, з ОСОБА_2 на корить ОСОБА_1 слід стягнути 1211,20 грн. судового збору.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.12, 13,19,81, 141, 263-266, 268, 280-283, 354 ЦПК України, на підставі ст. ст. 316,317,319,321, 391 ЦК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права власності, користування та розпорядженні майном задовольнити.

Усунути ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_4 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 , перешкоди у користуванні будинком АДРЕСА_1 , шляхом виселення ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП - невідомий, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП - невідомий, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_4 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 , судовий збір у розмірі 1211,20 грн. (одну тисячу одинадцять гривень 20 копійок).

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених законом строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

Повний текст рішення суду складено 12.11.2025.

Головуючий І . І . Деревенський