Єдиний унікальний номер 722/1526/25
Номер провадження 2/722/540/25
13 жовтня 2025 року Сокирянський районний суд Чернівецької області в складі:
головуючого судді Суського О.І.
секретаря судових засідань Сімак О.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Паламарчук Ольга Анатоліївна до Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергетично-дорожнє будівництво» про стягнення заборгованості по заробітній платі,-
Позовну заяву мотивовано тим, що ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з ТОВ «Енергетично-дорожнє будівництво» з 15.09.2020 року по 18.02.2025 року, працював на посаді машиніст екскаватор, що підтверджується відомостями і записом у трудовій книжці. 01.03.2022 року на підставі Указу Президента України від 24.02.2022 №69/2022 позивач був призваний на військову службу до лав Збройних Сил України та по 01.07.2023 року перебував на військовій службі, захищаючи суверенітет та територіальну цілісність України, має статус учасника бойових дій. 01.07.2023 року будучи звільненим з військової служби повернувся та продовжив працювати в ТОВ «Енергетично-дорожнє будівництво» на посаді машиніста екскаватора.
Згідно довідки Пенсійного фонду України за формою ОК-5 за період з січня 2022 року по липень 2022 року ТОВ «Енергетично-дорожнє будівництво» здійснювалось нарахування заробітної плати, з яких здійснено відповідні відрахування податків, згідно чинного законодавства, що підтверджується зарахуванням страхового стажу за цей період. Разом з тим, з 01.01.2022 року по 19.07.2022 року позивачу було виплачено лише суму за січень 2022 року 3305,19 грн. та за квітень 6483,47 грн., що підтверджується випискою з банку.
18.02.2025 року на підставі письмової заяви про звільнення ОСОБА_1 було видано Наказ №02-05К/ВО про припинення трудового договору від 18.02.2025 року, згідно ст.38 КЗпП України. Копію наказу про припинення трудового договору позивач отримав, шляхом надсилання йому наказу та трудової книжки через Укрпошту на його адресу реєстрації. У відповідності до наказу про припинення трудового договору було наказано бухгалтерії провести остаточний розрахунок із ОСОБА_1 і виплатити йому грошову компенсацію за невикористані дні щорічної основної відпустки за період: з 15.09.2020 року по 31.12.2023 року 2 календарних днів; за 2023 рік 2 календарних дні додаткової відпустки за роботу зі шкідливими і важкими умовами праці; з 01.01.2024 року по 18.02.2025 року 17 календарних днів (ст.24 ЗУ «Про відпустки».
Зазначає, що в супереч вимогам трудового законодавства в день звільнення з ОСОБА_1 розрахунків здійснено не було, що підтверджується банківською випискою по рахунку. Станом на дату подання цього позову до суду розрахунку по виплатам і заборгованість по заробітній платі не здійснена. Позивач неодноразово звертався до бухгалтерії з проханням надати інформацію про належні суми до виплат та просив здійснити розрахунок, проте відповідач не заперечував, що має заборгованість по заробітній платі, однак жодних довідок не надавав, а лише обіцяв поступово закривати борг, який виник ще з 2022 року.
На письмову вимогу позивача надати довідку-розрахунок про належні суми до виплати при звільненні, ОСОБА_1 підготували відповідну довідку в бухгалтерії від 11.04.2025 року за №ДБ-00000026, проте повідомили, що директор ОСОБА_2 відмовляється підписувати, а відповідно надав вказівку не підписувати головному бухгалтеру підприємства такі довідки та не видавати їх звільненим працівникам. Тому видали вище зазначену довідку про суми нарахувань і боргові зобов`язання відповідача на користь позивача без належного завірення керівником підприємства, так як розуміли, що ними грубо порушується ст.116 КЗпП України і позивач має намір звертатися за захистом до суду з вимогою про стягнення невиплаченої заробітної плати та сум наявного боргу.
При цьому робота підприємства, основним завданням якого є улаштування бетонного покриття, автомобільних доріг не зупиняється, підприємство працює і роботою забезпечує працівників, робота виконувалась і заробітна плата нараховувалась, проте робітникам оплату не здійснюють.
22.06.2025 року за вих. №22/06/25 з метою врегулювання спору та необхідністю збирання доказів для захисту і представництва інтересів позивача у суді, було направлено адвокатський запит на адресу ТОВ «Енергетично-дорожнє будівництво» з проханням надати інформацію та належно завірені копії документів. Відповідач письмової відповіді на адвокатський запит не надав, проігнорував вимогу про надання завірених копій документів, а саме належно завірених керівником довідок про суми заборгованості перед позивачем.
Така позиція відповідача свідчить про те, що він відмовляється виконувати свої зобов`язання щодо виплати заробітної плати та інших належних сум при звільненні на користь позивача, тому змушені звертатися з даною позовною заявою до суду за захистом конституційних та трудових прав ОСОБА_1
ТОВ «Енергетично-дорожнє будівництво» не припинило свою роботу та господарську діяльність, що підтверджується витягом з ЄДР, знаходиться в м.Канів, Черкаської області і дана область не відноситься до областей, де ведуться бойові дії, тому мала і має можливість здійснити оплату належних сум позивачу, однак в добровільному порядку не хоче цього робити, тому просять стягнути зазначені суми вимоги.
Позивач ОСОБА_1 та представника позивача адвокат Паламарчук О.А. в судове засідання не з`явилися, натомість представник позивача надав суду клопотання про розгляд справи за відсутності сторони позивача, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити.
Відповідач, який про дату, час і місце розгляду справи, був повідомлений належним чином засобами електронного зв`язку, що підтверджується довідкою відповідальної особи про доставку електронного листа 17.09.2025 року, до судового засідання не з`явився, відзив на позов не надав, в зв`язку з чим, на підставі ч.3 ст.223 ЦПК України справу розглянуто у його відсутність, на підставі доказів наявних в матеріалах справи.
Відповідно до положень ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.
Відповідно до положень ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.
Відповідно до ст.280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про поважність причин неявки, відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Відповідно до положень ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Дослідивши докази у справі в їх сукупності, з`ясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернувся позивач, за відсутності заперечень щодо позовних вимог з боку відповідача, виходячи з положень цивільного процесуального законодавства, за якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів та доведення перед судом їх переконливості, при цьому суд розглядає цивільні справи у межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін, суд дійшов висновку про задоволення позову, з огляду на таке.
Судом встановлено, що згідно копії паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 виданого 14.03.2000 року Сокирянським РВ УМВС України в Чернівецькій області та картки платника податків, прізвище, ім`я та по батькові позивача зазначені як ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Відповідно до копії витягу з реєстру Сокирянської територіальної громади №2025/004577979 від 08.04.2025 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .
Як вбачається з копії трудової книжки серії НОМЕР_2 виданої на ім`я ОСОБА_1 , з запису №5, що 15.09.2022 року позивач був прийнятий ТзОВ «Енергетично-дорожнє будівництво» на посаду машиніста екскаватора на підставі наказу №09-35К від 14.09.2020 року; з запису №6 вбачається, що 18.02.2025 року позивач був звільнений з посади за власним бажанням, згідно ст.38 КЗпП України на підставі наказу №02-05 К/ВО від 18.02.2025 року.
Факт звільнення підтверджується також копією наказу про припинення трудового договору підписаного та виданого генеральним директором ТОВ «Енергетично-дорожнє будівництво» Клімова Ю. за №02-05 К/ВО від 18.02.2025 року на підставі заяви ОСОБА_1 . Бухгалтері наказано провести остаточний розрахунок із позивачем і виплатити йому грошову компенсацію за невикористані дні щорічної основної відпустки за період: з 15.09.2020 року по 31.12.2023 року 2 календарних днів; за 2023 рік 2 календарних дні додаткової відпустки за роботу зі шкідливими і важкими умовами праці; з 01.01.2024 року по 18.02.2025 року 17 календарних днів (ст.24 ЗУ «Про відпустки».
Отже відповідачем по даний час в супереч вимогам трудового законодавства в день звільнення позивачу не виплачено заробітну плату у вищевказаному розмірі, що підтверджується банківською випискою по рахунку станом на 19.06.2025 року.
З серпня 2022 року у зв`язку з прийняттям ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01.07.2022 №2352 нарахування заробітної плати припинено, так як позивач з 01.03.2022 року був призваний на військову службу до лав Збройних Сил України та по 01.07.2023 року перебував на військовій службі, захищаючи суверенітет та територіальну цілісність України, має статус учасника бойових дій, що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_3 виданого 10.07.2023 року.
Згідно з довідкою форми ОК-5 за період з січня 2022 року по липень 2022 року ТОВ «Енергетично-дорожнє будівництво» здійснювалось нарахування заробітної плати, з яких здійснено відповідні відрахування податків, згідно чинного законодавства, що підтверджується зарахуванням страхового стажу за цей період. Разом з тим, з 01.01.2022 року по 19.07.2022 року позивачу було виплачено лише суму за січень 2022 року 3305,19 грн. та за квітень 6483,47 грн., що підтверджується випискою з банку.
Крім цього, з липня 2023 року по березень 2025 року також здійснювалися нарахування заробітної плати, з яких здійснено відповідні відрахування податків, згідно чинного законодавства, так як позивач 01.07.2023 року був звільнений з військової служби та знову продовжив працювати в даному товаристві. Даний факт підтверджується зарахуванням страхового стажу за цей період. Відповідач з липня 2023 року по жовтень 2024 року належно та своєчасно сплачував заробтну плату.
Починаючи з липня 2024 року по 18.02.2025 року знову утворилася заборгованість перед позивач у заробітній платі.
Станом на 08.07.2025 року (день звернення до суду з позовною заявою) ТОВ «Енергетично-дорожнє будівництво» так і не здійснило розрахунки належних сум виплат при звільненні ОСОБА_1 і наявну та дійсну заборгованість по заробітній платі перед ним за 2022 рік, що спонукало позивача звернутися до суду з позовною заявою.
Заперечень проти позову та доказів на спростування позовних вимог ТОВ «Енергетично-дорожнє будівництво» суду не надало.
Відповідно до ч.1 ст.21 Закону України «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.
Відповідно до статті 94 КЗпП України та статтею 1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.
Частиною 1 статті 115 КЗпП України встановлено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.
Згідно ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Згідно правового висновку, який викладено у постанові судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18.01.2017 у справі № 6-2912цс16, всі суми (заробітна плата, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать.
Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст.27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою КМ України №100 від 8 лютого 1995 року.
Середня заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата (абзац 3 п. 2 Порядку).
Згідно п.5 розділу ІV вказаного Порядку основою для визначення загальної суми середнього заробітку є середньоденна заробітна плата працівника, яка згідно з п.8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані два календарні місяці роботи на число відпрацьованих робочих днів у цих місяцях.
Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абз. 2 п. 8 Порядку).
Враховуючи положення Порядку №100, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за два календарні місяці роботи. При цьому норми цього Порядку не містять особливого розрахунку для таких працівників, а також вимог щодо врахування при обчисленні середньої заробітної плати повністю відпрацьованих робочих днів протягом двох календарних місяців.
Тобто середня заробітна плата за два місяці працівникам обчислюється на загальних умовах, а саме з виплат, які нараховані в місяцях розрахункового періоду.
Згідно довідки ТОВ "Енергетично-дорожнє будівництво" № ДБ-00000020 від 14.02.2025, середній заробіток позивача, виходячи з розміру середньоденного заробітку позивача, складає 926,11 грн, який і підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
Відповідно до Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» роботодавець не звільняється від обов`язку виплати заробітної плати. Звільняється від відповідальності за порушення строків її виплати, але лише за умови, що таке порушення сталось саме внаслідок ведення бойових дій або дії інших обставин непереборної сили. В інших випадках керівник несе повну відповідальність за таке порушення.
Відомостей про те, що ТОВ "Енергетично-дорожнє будівництво" припинило свою роботу та господарську діяльність у справі немає, що підтверджується Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Товариство знаходиться в м.Канів, Черкаської області і дана область не віднесена до областей, де ведуться бойові дії. Тому суд дійшов висновку, що позивач мав і має можливість здійснити оплату належних сум позивачу в повному обсязі.
Стаття 263 ЦПК України регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.
Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст.82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.
Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.
Таким чином, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, з урахуванням того, що відповідно до ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, а також беручи до уваги те, що відповідач відзив на позов не надав, не надав суду витребувані ухвалою від 09.07.2025 року належно завірені довідку-розрахунок про суми нарахованої, але не виплаченої заробітної плати позивача, довідку про суму грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки, додаткової відпустки за роботу зі шкідливими і важкими умовами праці, а також довідку про середньомісячну заробітну плату за останні два місяці, які передували звільненню позивача та розрахунки середньої заробітної плати, що судом розцінюється як визнання відповідачем позовних вимог позивача в межах тих сум, які зазначені у довідках наданих позивачем, суд дійшов до висновку, що наявні підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по заробітній платі, грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки, а також середнього заробітку при звільненні.
Відповідно до ст.430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.
Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.
Представником позивача - адвокатом Паламарчук О.А. заявлено вимогу про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергетично-дорожнє будівництво» на користь ОСОБА_1 витрат, пов`язаних з наданням позивачу послуг з професійної правничої допомоги у сумі 7 000,00 грн.
Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Згідно ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку (дії) бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.ч.5, 6 ст.137 ЦПК України).
Як вбачається із матеріалів справи, представник позивача адвокат Паламарчук О.А. звернулася до суду із заявою про стягнення з відповідача на користь позивача7000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу. На обґрунтування цих вимог, надала ордер на надання правничої допомоги серії АВ №1211451 від 08.07.2025 року; свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії КВ №000425 від 07.02.2019 року; договір №20/06/25 про надання юридичних послуг від 20.06.2025 року; додаток №1 до договору про надання юридичних послуг від 20.06.2025 року про встановлення розміру та порядку оплати гонорару за надані послуги, відповідно до якого сторони підтверджують, що Клієнт сплатив, а АБ «Ольги Паламарчук» отримано кошти від Клієнта в сумі 7000,00 гривень.
Відповідно до п.1 ч.2 ст.137, ч.3 ст.137 ЦПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.
Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (п.1 ч.2 ст.137 цього Кодексу).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц дійшла висновку, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Велика Палата вказала, що із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства.
Саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування таких витрат одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.
Будь-яких заперечень зі сторони відповідача проти вимог позивача та його представника про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 7000,00 гривень не надходило.
За таких обставин суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача ОСОБА_1 7000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюється законом.
Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Судом встановлено, що позивачем при зверненні до суду з позовом судовий збір сплачено не було, оскільки він звільнений від цих витрат на підставі п.1 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір».
Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача в дохід держави судові витрати по сплаті судового збору за кожну окрему вимогу майнового характеру в загальному розмірі 3633,60 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 94, 115, 119 КЗпП України, ст.ст.12, 80, 81, 141, 259, 268, 354, 430 ЦПК України, суд -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергетично-дорожнє будівництво» про стягнення заборгованості по заробітній платі - задовольнити.
- грошову компенсацію за невикористані дні щорічної основної відпустки за період: з 15.09.2020 року по 31.12.2023 року 2 календарних дні; за 2023 рік - 2 календарних дні додаткової відпустки за роботу зі шкідливими і важкими умовами праці; з 01.01.2024 року по 18.02.2025 року 17 календарних днів;
- середній заробіток, виходячи з розміру середньоденного заробітку позивача, який становить 926,11 грн. за період часу з 19.02.2025 року наступний робочий день після звільнення) по день ухвалення судового рішення.
Допустити негайне виконання рішення в частині присудження виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідачки. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачкою в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження починається відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Чернівецького апеляційного суду через Сокирянський районний суд Чернівецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строків подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя: