Провадження № 22-ц/811/3714/25 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
У Х В А Л А

про повернення апеляційної скарги

10 листопада 2025 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого судді: Ніткевича А.В.

суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.,

вирішуючи питання відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвокатата Манькута Андрія Юрійовича на ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 27 жовтня 2025 року в справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Комунального некомерційного підприємства Львівське територіальне медичне об`єднання «Клінічна лікарня планового лікування, реабілітації та паліативної допомоги», з участю третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, що спричинило смерть фізичної особи,-

встановив:

Оскаржуваною ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 27 жовтня 2025 року відмовлено в задоволенні клопотання представника третьої особи ОСОБА_1 адвоката Манькута А.Ю. про призначення судово-медичної експертизи з метою повного, всебічного та об`єктивного з`ясування обставин справи, а саме причин виникнення захворювання у новонародженої ОСОБА_4 , правильності та своєчасності його діагностування, повноти і адекватності надання медичної допомоги, а також можливого причинно-наслідкового зв`язку між діями (бездіяльністю) лікаря акушера-гінеколога ОСОБА_1 і настанням смерті новонародженої.

Не погоджуючись з даною ухвалою Данков О.В., апеляційну скаргу в інтересах якого подав адвокат Манькут А.Ю., оскаржив таку в апеляційному порядку.

Проте, за поданою апеляційною скаргою апеляційне провадження не може бути відкрито, з огляду на таке.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Європейський суд з прав людини вказав, що відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції, якщо апеляційне оскарження існує в національному правовому порядку, держава зобов`язана забезпечити особам під час розгляду справи в апеляційних судах, в межах юрисдикції таких судів, додержання основоположних гарантій, передбачених ст. 6 Конвенції, з урахуванням особливостей апеляційного провадження, а також має братись до уваги процесуальна єдність судового провадження в національному правовому порядку та роль в ньому апеляційного суду. «Право на суд», одним із аспектів якого є право доступу, не є абсолютним і може підлягати обмеженням; їх накладення дозволене за змістом, особливо щодо умов прийнятності апеляційної скарги. Проте такі обмеження повинні застосовуватись з легітимною метою та повинні зберігати пропорційність між застосованими засобами та поставленого метою (VOLOVIK v. UKRAINE, 15123/03, § 53, 55, ЄСПЛ, від 06 грудня 2007 року).

Європейський суд з прав людини вказав, що внутрішньодержавним судам при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом (SHISHKOV v. RUSSIA, № 26746/05, § 110, ЄСПЛ, від 20 лютого 2014 року).

Однією з основних гарантій права сторони на судовий захист є право оскарження судових рішень (ст. 129 Конституції України). Реалізація цього права здійснюється, зокрема, шляхом оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій.

Право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмежене, особливо щодо умов прийнятності скарги. Проте право доступу до суду не може бути обмежене таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати легітимну мету та гарантувати пропорційність між їх використанням і такою метою (див., mutatis mutandis, рішення у справі «Мельник проти України» («Melnyk v. Ukraine») від 28 березня 2006 року, заява № 23436/03, § 22).

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантії їх реалізації.

Відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо призначення експертизи.

Відтак, ухвала суду першої інстанції про відмову у призначенні експертизи не може бути оскаржена в апеляційному порядку до ухвалення рішення суду по суті спору й окремо від цього рішення.

За правилами ч. 2 ст. 353 ЦПК України заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Тобто, оскарження такої ухвали в апеляційному порядку можливе разом з рішенням суду по суті спору.

Разом з тим, згідно із п. 2 ч. 1 ст. 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо забезпечення доказів, відмови в забезпеченні доказів чи скасування ухвали про забезпечення доказів.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 квітня 2020 року у справі № 638/1514/19 (провадження № 61-18246св19) зазначено, що повертаючи апеляційну скаргу суд апеляційної інстанції виходив з того, що підстави та порядок забезпечення доказів, а також подання учасниками справи та їх представниками заяви про забезпечення доказів та її розгляду судом, враховуючи певні особливості їх отримання, передбачені ст. 116, 117, 118 ЦПК України і законодавцем виділено окремо параграфом 8 в главі 5 «Докази та доказування». З матеріалів справи вбачається, що відповідачем чи її представником до суду не подавалися заяви про забезпечення доказів у розумінні ст. ст. 116, 117, 118 ЦПК України з оплатою судового збору. За таких обставин відсутні передбачені законом підстави для окремого від рішення суду апеляційного оскарження ухвали суду першої інстанції про відмову у призначенні експертизи від 31 липня 2019 року.

Зміст оскаржуваної ухвали свідчить про те, що третя особа ОСОБА_1 через представника ОСОБА_5 звернувся до суду першої інстанції саме із клопотанням про призначення експертизи в порядку ст. 103 ЦПК України, а не в порядку ст. 116 ЦПК України (підстави та порядок забезпечення доказів), без оплати судового збору.

Визначення у процесуальному законі переліку ухвал суду першої інстанції, що можуть бути оскаржені окремо від рішення суду по суті спору, та відтермінування реалізації права на апеляційне оскарження з питань, які не перешкоджають подальшому провадженню у справі (зокрема права на апеляційне оскарження ухвал про відмову у задоволенні клопотання про призначення експертизи), до подання апеляційної скарги на рішення суду по суті спору є розумним обмеженням, що має на меті забезпечити розгляд справи впродовж розумного строку та запобігти зловживанням процесуальними правами, які можуть призводити до невиправданих зволікань під час такого розгляду. Тому означена мета є легітимною. Обмеження права на апеляційне оскарження окремо від рішення суду щодо суті спору ухвал, не згаданих у ч. 1 ст. 353 ЦПК України, є передбачуваним, оскільки чітко регламентоване процесуальним законом.

Звертаючись з апеляційною скаргою на ухвалу суду, яка за законом не може бути окремо оскаржена в апеляційному порядку, учасник справи може спрогнозувати юридичні наслідки такого оскарження, визначені у п. 4 ч. 5 ст. 357 ЦПК України (правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 29 травня 2019 року у справі № 219/10010/17).

Відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 357 ЦПК України апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом апеляційної інстанції, якщо скаргу подано на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду.

З огляду на зазначене, апеляційна скарга представника ОСОБА_1 - адвокатата Манькут Андрія Юрійовича на ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 27 жовтня 2025 року не приймається до розгляду і повертається апелянту.

Керуючись ст. ст. 353, 357 ЦПК України, -

ухалив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвокатата Манькут Андрія Юрійовича на ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 27 жовтня 2025 року повернути апелянту.

Копії матеріалів апеляційної скарги направити до Шевченківського районного суду м. Львова для долучення до цивільної справи №466/13383/23.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня підписання, може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту ухвали.

Головуючий А.В. Ніткевич

Судді С.М. Бойко

С.М. Копняк