Дата документу 14.11.2025
Справа № 501/3844/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2025 року Чорноморський міський суд Одеської області у складі:

головуючого судді Петрюченко М.І.,

за участю секретаря судового засідання Тейбаш Н.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чорноморську Одеської області цивільну справу за

позовом ОСОБА_1

до

відповідача: ОСОБА_2

третя особа на стороні позивача: ОСОБА_3

предмет та підстави позову: про стягнення аліментів на утримання повнолітнього непрацездатного сина,

учасники справи:

представник позивача адвокат Щенсна І.О.,

представник відповідача Савицька О.М.,

ВСТАНОВИВ:

Обгрунтування заяви.

В провадженні суду перебуває вказана цивільна справа.

Представник позивача 23.10.2025 надав до суду відповідь на відзив, просить суд долучити її до матеріалів справи.

Представник відповідача 27.10.2025 надав до суду заперечення на відповідь на відзив, в якому посилається на те, що відповідь на відзив не повинна бути долучена до справи та не має враховуватись судом при розгляді справи, оскільки вказаний процесуальний документ не направлений ні стороні відповідача ОСОБА_2 , ні третій особі ОСОБА_3 .

В судовому засіданні представник відповідача просила суд відмовити у прийнятті відповіді на відзив та доказів, які надавались стороною позивача в заяві від 14.10.2025 (копію адвокатського запиту, відповідь Комунального закладу «Одеський регіональний центр з фізичної культури і спорту осіб з інвалідністю «Інвастпорт»).

Представник позивача просив суд долучити відповідь на відзив та докази по справі, посилаючись на те, що представник відповідача має електронний кабінет, тому вважається таким, що отримав вказані документи.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши сторони по справі, суд керується наступним.

Враховуючи приписи ст.11 ЦПК України, суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.1 ст.81 ЦПК України).

Положення ст.81 ЦПК України відображають приватноправові засади змагальності цивільного процесу, відповідно до чого тягар доказування цілком покладається на сторін. У такому контексті зазначений обов`язок із доказування характеризується специфічністю та виникає тоді, коли особа реалізує своє право на судовий захист. При цьому особа наділена правом самостійно обирати коло доказів, на які вона посилається і які подає суду, виходячи із своєї процесуальної заінтересованості та позиції у справі. Поряд із цим, таке право сторони також має свої межі. Тоді, коли особа використовує свої процесуальні права у сфері доказування всупереч їх меті, діє недобросовісно (у тому числі, несвоєчасно розкриває докази, чим перешкоджає іншій стороні повноцінно організувати свій захист), то починає зачіпатися загальний публічно-правовий інтерес в ефективному відправленні правосуддя, що повинно мати наслідком відповідну реакцію суду.

Відповідно до п.4 ч.2 ст.43 ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

Відповідно до ч.9 ст.83 ЦПК України копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними. опії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи.

Судом з`ясовано, що заперечення на відповідь на відзив та докази, які представник позивача просить суд долучити до матеріалів справи, надіслані в системі «Електронний суд».

Відповідно до п.29 Положення про порядок функціонування окремих підсистем Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, затвердженого рішенням Вищої ради правосуддя 17.08.2021 № 1845/0/15-21, у разі подання до суду документів в електронній формі учасник зобов`язаний у випадках, визначених процесуальним законодавством, надати доказ надсилання іншим учасникам справи копій поданих до суду документів.

У випадку, коли інший учасник справи відповідно до внесених ідентифікаційних даних про нього має зареєстрований Електронний кабінет, функціонал Електронного суду в автоматичному режимі надає суду та учаснику справи доказ надсилання до Електронних кабінетів інших учасників справи поданих до суду документів.

В іншому випадку засобами Електронного суду користувача інформують про відсутність в іншого учасника справи зареєстрованого Електронного кабінету.

В судовому засіданні представник позивача пояснив, що він має зареєстрований Електронний кабінет та доступ до даної цивільної справи.

Отже, вказана процесуальна дія з боку сторони позивача відносно відповідача дотримана, сторона відповідача отримала дані процесуальні документи та докази, могла з ними ознайомитись та висловила свою думку з приводу долучення до справи відповідних доказів.

Отже, доводи сторони позивача в цій частині не заслуговують на увагу.

Щодо доводів представника відповідача щодо ненадання доказів направлення на адресу третьої особи заперечення на відповідь на відзив та доказів, суд керується наступним.

Вирішуючи дане питання, суд зазначає, що Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що, реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції Про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Разом з тим, Європейський суд зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним (Рішення Суду у справі Жоффре де ля Прадель проти Франції від 16 грудня 1992 року).

У рішенні від 13 січня 2000 року у справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» та в рішенні від 28 жовтня 1998 року у справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнано порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції.

Враховуючи викладене, зважаючи на те, що третя особа в даній справі має статус на стороні позивача, з метою повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи, недопущення надмірного формалізму при розгляді даного спору, враховуючи забезпечення рівного доступу до правосуддя та забезпечення права сторони на подання доказів по справі до початку розгляду справи по суті, суд приходить до висновку про доцільність прийняття до розгляду заперечення на відповідь на відзив та доказів.

Керуючись ст.ст.11, 83, 260 ЦПК України, Суд

ПОСТАНОВИВ:

Долучити до матеріалів справи відповідь на відзив та докази, які надавались стороною позивача в заяві від 14.10.2025 (копію адвокатського запиту, відповідь Комунального закладу «Одеський регіональний центр з фізичної культури і спорту осіб з інвалідністю «Інвастпорт»).

Ухвала оскарженню не підлягає.

Заперечення на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя Чорноморського міського

Суду Одеської області М.І.Петрючекно