Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №439/1035/25

Провадження № 2/439/504/25

13 листопада 2025 року м. Броди

Бродівський районний суд Львівської області

у складі:

головуючого-судді: Петейчука Б.М.,

за участі: секретаря

судового засідання: Ковальчук Н.І.,

позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр»,

відповідач: ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором, ухвалив таке рішення.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект центр» звернувся до Бродівського районного суду Львівської області зі позовними вимогами до відповідача: ОСОБА_1 , в яких просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект центр» заборгованість за договором про надання фінансових послуг у розмірі 38 386 (тридцять вісім тисяч триста вісімдесят шість) гривень 20 копійок.

Стислий виклад позиції позивача.

Позивач зазначає, що 05 квітня 2021 року між ОСОБА_1 , як позичальником та ТзОВ «Служба миттєвого кредитування», як позикодавцем було укладено договір про надання фінансових послуг за номером: № 486. Договір про надання фінансових послуг було підписано електронним цифровим підписом позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер мобільного телефону ОСОБА_1 . Відповідно до договору позичальник погодився з усіма його істотними умовами, зокрема й умови про порядок повернення, строк повернення та оплату за користування грошовими коштами, про що власноруч поставила електронний цифровий підпис.

Позивач зазначає, що свої зобов`язання за договором про надання фінансових послуг позики позикодавець виконав у повному обсязі, а саме: надав позичальнику можливість розпоряджатися грошовими коштами на умовах, передбачених договором та в межах обумовленого предмета договору. Проте позичальник, який зобов`язався повернути кредитні кошти, не надав своєчасно позикодавцю грошові кошти для погашення заборгованості за борговим зобов`язанням.

Позивач мотивує, що взяті на себе зобов`язання за договором про надання фінансових послуг позичальник належним чином не виконував, унаслідок чого утворилася заборгованість у розмірі 38 386 (тридцять вісім тисяч триста вісімдесят шість) гривень 20 копійок, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням(за тілом кредиту) - 3000,00 гривень, заборгованість за нарахованими процентами 35 386 гривень 20 копійок.

Позивач акцентує, що право грошової вимоги за договором про надання фінансових послуг за номером: № 486 від 09 серпня 2021 року за договором факторингу №1-12 від 01.12.2021 року перейшло до ТзОВ «Вердикт Капітал». В свою чергу ТзОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги за цим договором про надання фінансових послуг ТзОВ «Коллект Центр» відповідно до договору факторингу №10-03/2023/01 від 10.03.2023 року. Отже, саме позивач є належним стягувачем за вищевказаним договором про надання фінансових послуг.

Відтак, позивач із метою належного та повного виконання зобов`язання просить суд стягнути з відповідача суму заборгованості за вказаним договором про надання фінансових послуг у сумі 38 386 (тридцять вісім тисяч триста вісімдесят шість) гривень 20 копійок.

Крім того, просив стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 13 000 (тринадцять тисяч) гривень.

Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі.

06 червня 2025 року відкрито провадження у справі.

Відповідачу запропоновано протягом п`ятнадцяти днів, із моменту отримання ухвали про відкриття провадження у справі, подати відзив на позовну заяву.

Позивач у судове засідання участь свого представника не забезпечив. Від позивача надійшла заява про розгляд справи без участі представника позивача, позовні вимоги підтримує повністю та просить суд задовольнити останні.

Відповідач в судове засідання не з`явився. Однак від нього надійшов відзив, у якому ОСОБА_1 просив у задоволенні позову ТзОВ «Коллект Центр» відмовити, оскільки він кредитний договір не укладав та не підписував, крім того жодних грошей не отримував. Як зазначає відповідач, у позовній заяві зазначено, що ТзОВ «Служба миттєвого кредитування» 05.04.2021 року здійснила переказ грошових коштів на карту, яка належить позичальнику, у сумі 3000 гривень. Однак в матеріалах справи відсутні будь-які докази щодо переказу коштів з рахунку позикодавця на рахунок позичальника. Крім того ОСОБА_1 вказує на непропорційно великі позовні вимоги. Тому оскільки у наданих суду матеріалах відсутні будь-які належні, обов`язкові та допустимі докази, а доводи позивача ґрунтуються виключно на припущеннях і не можуть слугувати доказовою базою існування боргових зобов`язань. Тому на підставі викладеного просить відмовити у задоволенні позовуь Про причини неявки суд не повідомив, хоча належним чином повідомлявся про час та місце судового розгляду. Розгляд справи просив проводити у його відсутності.

За правилами норми частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, оскільки сторони в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Встановлені судом фактичні обставини та зміст спірних правовідносин, з посиланнями на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Доказами у справі встановлено, що 05 квітня 2021 року між ОСОБА_1 , як позичальником та ТзОВ «Служба миттєвого кредитування», як позикодавцем було укладено договір про надання фінансових послуг за номером: № 486. договір про надання фінансових послуг було підписано електронним цифровим підписом позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер мобільного телефону ОСОБА_1 . Відповідно до договору позичальник погодився з усіма його істотними умовами, зокрема й умови про порядок повернення, строк повернення та оплату за користування грошовими коштами, про що власноруч поставив електронний цифровий підпис, що підтверджується відповідним договором та додатками до нього.

01 грудня 2021 року право грошової вимоги за договором про надання фінансових послуг за номером: № 486 від 09 серпня 2021 року згідно із договором факторингу №1-12 перейшло до ТзОВ «Вердикт Капітал». В свою чергу ТзОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги за цим договором про надання фінансових послуг ТзОВ «Коллект Центр» відповідно до договору факторингу №10-03/2023/01 від 10.03.2023 року, що підтверджується відповідними договорами, актом приймання передачі та реєстру позичальників.

Крім того, надані розрахунки заборгованості за договором про надання фінансових послуг за номером: № 486 від 05 квітня 2021 року, відповідно до яких заборгованість ОСОБА_1 станом на 01 грудня 2021 року становить 24 120 грн. гривень.

Також, надані розрахунки заборгованості за договором про надання фінансових послуг за номером: № 486 від 05 квітня 2021 року проведені ТзОВ «Вердикт Капітал» заборгованість ОСОБА_1 станом на 10 березня 2023 року становить 52 882 гривень 50 копійок та ТзОВ «Коллект Центр» де заборгованість станом на 13 травня 2025 року становить - 49 882 гривень 50 копійок.

Відповідно до відповіді АТ КБ «Приватбанк» від 02 жовтня 2025 року № 20.1.0.0.0/7 250926/50262-БТ , ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , є клієнтом АТ КБ «ПриватБанк». Також з наданої виписки по рахунку № НОМЕР_2 за період 05.04.2021 по 05.05.2021 року , наявні зарахування 3000 гривень. Крім того зазначено, що фінансовий номер телефону ОСОБА_1 , який знаходиться в анкетних даних: НОМЕР_3 . (а.с.63-66)

Мотиви суду.

Щодо стягнення заборгованості за договором.

За нормативними правилами статті 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від виконання договору не допускається.

Виходячи зі змісту статтей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Разом із цим, нормою статті 599 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 Цивільного кодексу України).

За змістом статті 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановленні договором або законом.

Нормою частини 1 статті 612 Цивільного кодексу України акцентовано, що позичальник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України).

При цьому, відповідно до частини 1 статті 1048 Цивільного кодексу України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Імперативними приписами частини 2 статті 1048 Цивільного кодексу України визначено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позичальником) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина 1 статті 1049 Цивільного кодексу України).

Нормативними положеннями статті 1054 Цивільного кодексу України визначено, що за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Щодо договору про надання фінансових послуг № 486 від 05 квітня 2021 року.

Доказами у справі підтверджується, що 05 квітня 2021 року між ОСОБА_1 , як позичальником та ТзОВ «Служба миттєвого кредитування», як позикодавцем було укладено договір про надання фінансових послуг за номером: № 486..

п. 1.1 договору сума позики у розмірі 3 000 гривень,

п. 1.3 договору передбачає строк повернення кредиту 16 днів

п. 1.4 договору передбачено денну процентну ставку в розмірі 2 %, на строк повернення кредиту на умовах, визначених договором,

Однак, позичальник умови договору не виконував внаслідок чого виникла заборгованість перед позикодавцем.

Заборгованість позичальника ОСОБА_1 перед позикодавцем за грошовим зобов`язанням, у частині повернення суми тіла кредиту, становить 3000 гривень.

Водночас, право грошової вимоги за грошовими зобов`язаннями, а саме: за договором про надання фінансових послуг № 486 від 05 квітня 2021 року перейшло до Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект центр», про що свідчать надані суду докази для дослідження.

Отже, саме позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект центр» є належним позикодавцем (стягувачем) за досліджуваним грошовим зобов`язанням.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект центр», у частині стягнення заборгованості за тілом кредиту, підтверджуються належними, достатніми, достовірними та допустимими доказами, а тому підлягають задоволенню в сумі 3 000 (три тисячі) гривень.

Щодо нарахування процентів за користування грошовими коштами на підставі статті 1048 Цивільного кодексу України.

Проценти відповідно до статті 1048 Цивільного кодексу України сплачуються не за сам лише факт отримання позичальником кредиту, а за «користування кредитом». Тобто за можливість позичальника за плату правомірно не сплачувати позикодавцю борг протягом певного часу.

Надання кредиту наділяє позичальника благом, яке полягає в тому, що позичальник, одержавши від позикодавця грошові кошти, не повинен повертати їх негайно, а отримує можливість правомірно не сплачувати позикодавцю борг протягом певного часу (строку кредитування, у межах якого сторони можуть встановити періоди повернення частини суми кредиту), а позикодавець, відповідно, за загальним правилом не вправі вимагати повернення боргу протягом відповідного строку (право позикодавця достроково вимагати повернення всієї суми кредиту передбачає частина 2 статті 1050 Цивільного кодексу України).

Саме за таке благо: можливість правомірно не повертати позикодавцю борг протягом певного часу, позичальник сплачує позикодавцю плату, якою є проценти за договором кредиту відповідно до статті 1048 Цивільного кодексу України.

Уклавши кредитний договір, сторони мають легітимні (правомірні) очікування щодо належного його виконання. Зокрема позичальник розраховує, що протягом певного часу він може правомірно «користуватися кредитом», натомість позикодавець розраховує, що він отримає плату (проценти за «користування кредитом») за надану позичальнику можливість не повертати всю суму кредиту одразу.

Разом з цим, зі спливом строку кредитування чи пред`явленням позикодавцем вимоги про дострокове погашення кредиту, кредит позичальнику не надається, позичальник не може правомірно не повертати кошти, а тому позикодавець вправі вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення періодичних платежів на час спливу строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту у межах цього строку. Тобто позичальник у цьому разі не отримує від позикодавця відповідне благо на період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення позикодавцем вимоги про дострокове погашення кредиту, а тому й не повинен сплачувати за нього нові проценти відповідно до статті 1048 Цивільного кодексу України.

Очікування позикодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за «користування кредитом» поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати позикодавцю борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору. Отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними.

Зазначене благо виникає у позичальника саме внаслідок укладення кредитного договору. Невиконання зобов`язання з повернення кредиту не може бути підставою для отримання позичальником можливості правомірно не сплачувати позикодавцю борг протягом певного часу, себто та для виникнення зобов`язання зі сплати процентів відповідно до статті 1048 Цивільного кодексу України.

За таких обставин надання позикодавцю можливості нарахування процентів відповідно до вимог статті 1048 Цивільного кодексу України, поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, вочевидь, порушить баланс інтересів сторін на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондує жодному праву кредитодавця.

У свою чергу, можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України.

Для вирішення подібних спорів важливим є тлумачення умов договорів, на яких ґрунтуються вимоги позикодавця, для з`ясування того, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування. Для цього можуть братися до уваги формулювання умов про сплату процентів, їх розміщення в структурі договору, в розділах, які регулюють правомірну чи неправомірну поведінку сторін, співвідношення з іншими положеннями про відповідальність позичальника тощо. У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (латиною: verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem. Себто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав.

Як вбачається зі змісту проаналізованих судом договорів кредиту, договірні сторони між собою узгодили нарахування процентів за користування грошовими коштами саме на підставі статті 1048 Цивільного кодексу України. Себто за правомірну поведінку позичальника.

Досліджувані судом зобов`язання сторін за договором про надання фінансових послуг містить у собі умови щодо встановлення нарахування процентів як міри відповідальності позичальника у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування , а саме:

п. 1.4 кредитного договору визначає, що проценти за користування кредитом розраховуються від суми кредиту за кожний день користування (далі - «процентна ставка»), протягом фактичного строку користування кредитом починаючи з першого дня перерахування суми кредиту у наступному розмірі:

а) 2 % за кожен день користування кредитом за умови сплати всіх нарахованих процентів за користування кредитом не пізніше, ніж протягом орієнтовного строку повернення кредиту;

б) починаючи з першого дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 1,64 % порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. 1.4.а);

в) починаючи з 15 дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 1,38 % порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. 1.4.6);

г) починаючи з 30 дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 2,65 % порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. 1,4.в).

д) тип процентної ставки - фіксована.

Підпункти б), в), г) пункту 1.4 договору про надання фінансових послуг являють собою ескалацію ставки і за своєю правовою природою є фінансовою санкцією, а не платою за користування.

Приймаючи до уваги, що кредит є споживчим відповідно до статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» в редакції, чинній на час укладання кредитного договору та додаткових угод, до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім процентної ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким із моменту укладення договору. Положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, є несправедливими і це є підставою для визнання таких положень договору недійсними.

Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.

Викладене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, наведеним у постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-1341цс15.

Крім того положеннями ч. 1 ст.1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Суд проаналізувавши договір про надання фінансових послуг встановив, що строк його дії відповідно до пункту 1.3 договору становить 16 днів. Цей же строк зазначено і у паспорті споживчого кредиту.

Зазначений строк кредитування 365 днів у Заяві -Анкеті (для отримання кредитного договору) суд до уваги не бере, оскільки такий строк відображений у документі, який заповнював позичальник для отримання кредиту, тобто до прийняття рішення кредитором про надання позики і укладення кредитного договору. Про це свідчить і сама назва цього документу, у якій зазначено, що така Заява-Анкета заповнюється позичальником для отримання кредиту. Те що у ній зазначено не можна вважати істотними умовами договору, а також не можна вважати договором кредиту.

А тому за досліджуваних обставин справи, нарахування відсотків повинно відбуватись в межах строку визначеного Договором про надання фінансових послуг № 486 від 05 квітня 2021 року.

З огляду на зазначене, суд проводить розрахунок нарахованих процентів за користування грошовими коштами на підставі статті 1048 Цивільного кодексу України за формулою: Розмір нарахованих процентів за договором = (Сума тіла кредиту Х Кількість днів строку кредитування Х Денну відсоткову ставку за користування кредитом).

Розмір кредиту: 3 000 гривень 00 копійок. Строк дії кредиту: шістнадцять днів. Відсоткова ставка за користування грошовими коштами: 2 відсотка за день користування. Розмір нарахованих процентів за договором повинен становити 960 гривень (3000 гривень Х 16 днів Х 2 відсотка). Заборгованість ОСОБА_1 , у частині нарахованих відсотків за користування грошовими коштами, становить: 960 гривень.

Водночас, право грошової вимоги за грошовим зобов`язанням, а саме: за договором про надання фінансових послуг № 486 від 05 квітня 2021 року перейшло до Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект центр», про що свідчать надані суду докази для дослідження.

Отже, саме позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект центр» є належним позикодавцем (стягувачем) за досліджуваним грошовим зобов`язанням.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект центр», у частині стягнення заборгованості за процентами за користування кредитними коштами, підлягають до часткового задоволення в сумі 960 (дев`ятсот шістдесят ) гривень

Отже загальна заборгованість ОСОБА_1 перед позивачем- ТзОВ «Коллект Центр» становить 3960 (три тисячі дев`ятсот шістдесят ) гривень.

Суд не приймає до уваги твердження відповідача ОСОБА_1 , що він не отримував коштів від ТзОВ «Служба миттєвого кредитування» 05.04.2021 року, оскільки факт зарахування коштів на рахунок позичальника, підтверджується наданою АТ КБ «Приватбанк» випискою по рахунку № НОМЕР_2 за період 05.04.2021 по 05.05.2021 року, якою підтверджується зарахування 3000 гривень, яке відбулось 05 квітня 2025 року.

Щодо розподілу судових витрат зі сплати судового збору.

Судом встановлено, що позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр»» сплатив судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 2422 гривень 40 копійок (а.с. 1).

Нормою частини 1 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України закріплено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Ціна позову становила 38 386 (тридцять вісім тисяч триста вісімдесят шість) гривень 20 копійок. Судом задоволено позовні вимоги частково у розмірі 3 960 (три тисячі дев`ятсот шістдесят ) гривень, що складає 10,32 %.

За таких обставин, суд вважає, що з відповідача: ОСОБА_1 необхідно стягнути понесені судові витрати за сплачений судовий збір за подання позовної заяви на рахунок позивача: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Коллект Центр»» пропорційно до задоволених позовних вимог, а саме у розмірі 249 (двісті сорок дев`ять) гривень 99 копійок, що буде відповідати вимогам чинного цивільного процесуального законодавства України

Щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі: Закон за № 5076-VI) договір про надання правової допомоги це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 частини 1 статті 1 Закону за № 5076-VI встановлено, що представництвом є вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону за № 5076-VI).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим, цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які варто застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

За змістом статті 137 Цивільного процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, зокрема гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частини 3 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до частини 8 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Водночас, суд звертає увагу учасників справи, що поняття «надання професійної правничої допомоги» не тотожне поняттю «представництво особи в суді». Надання професійної правничої допомоги здійснюють лише адвокати, натомість представництво особи у суді може бути здійснене за вибором особи адвокатом або іншим суб`єктом(абзац другий підпункту 2.2.1 підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини висновку Конституційного Суду України (Велика палата) у справі за конституційним зверненням Верховної Ради України про надання висновку щодо відповідності законопроекту про внесення змін до Конституції України(щодо скасування адвокатської монополії) (реєстр. № 1013) вимогам ст.ст.157і158 Конституції України від 31 жовтня 2019 року№4-в/2019).

Стаття 131-2 Конституції України визначає, що адвокатура діє для надання професійної правничої допомоги, і її незалежність гарантується. Ця стаття також встановлює, що виключно адвокат може здійснювати представництво іншої особи в суді та захист від кримінального обвинувачення, за винятком випадків, які можуть бути визначені законом.

Таким чином, витрати на юридичні послуги, надані стороні у справі іншою, ніж адвокат, особою, не належать до витратна професійну правничу допомогу та не можуть бути відшкодовані у порядку ч.4 ст.137, ч.7 ст.139та ч.3 ст.141 ЦПК України.

Аналогічний висновок щодо застосування означених вище норм процесуального права викладено у п.63 постанови Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 по справі №496/3134/19 (провадження № 14-44цс21), яку суд застосовує до спірних правовідносин з метою виконання положень ч.4ст.263 ЦПК України.

З огляду на викладене, беручи до уваги, що матеріали справи не містять жодного належного доказу тому, що правову допомогу у цій справі позивачу надавав адвокат, зокрема, Калітіна Олена Володимирівна як адвокат, тому у задоволенні вимоги позивача про стягнення із відповідача 13 000, 00 грн в рахунок понесених витрат на правову допомогу, що надана позивачу ФОП ОСОБА_2 , слід відмовити у зв`язку із необґрунтованістю.

На підставі статей 16, 526, 527, 530, 625, 1050, 1054 Цивільного кодексу України, керуючись статтями 10, 12, 13, 81, 89, 141, 258-259, 263-265, 280-282 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

у х в а л и в :

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект центр», задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект центр» заборгованість за договором про надання фінансових послуг за номером: № 486 від 09 серпня 2021 року та номером № 3123637 від 07 вересня 2021 року в розмірі 3960 (три тисячі дев`ятсот шістдесят ) гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект центр» судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 249 (двісті сорок дев`ять) гривні 99 копійок.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийнятті постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект центр», , місцезнаходження: місто Київ, вулиця Мечникова, 3, офіс 306.

Відповідач: ОСОБА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 РНОКПП: НОМЕР_1 .

Суддя Б.М. Петейчук