Справа № 180/1359/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2025 р.

Марганецький міський суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Нанічкіної Н.М.

з секретарем судового засідання Лебедєвою К.Є.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за розпискою,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 через свого представника адвоката Івахненко Володимира Анатолійовича звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму в розмірі 30000 гривень у рахунок погашення боргу за розпискою від 23 жовтня 2022 року та стягнути понесені судові витрати в розмірі 4211,20 гривень. Позов обгрунтовано тим, що позивачем було передано у борг відповідачу грошові кошти у сумі 40000 гривень до 23 березня 2023 року, з яких тільки 10000 гривень було повернуто. На даний час борг складає 30000 гривень. Відповідач уникає від виконання зобов`язання. Неодноразові звернення з проханням дотримуватися взятого зобов`язання щодо повернення грошових коштів відповідачем постійно ігноруються.

Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України, справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідач повідомлявся про розгляд справи шляхом направлення повістки на адресу місця реєстрації та за допомогою смс-повідомлення, своїм правом на подачу відзиву не скористався; заяви, клопотання відсутні.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється (ч.2 ст.247 ЦПК України).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст.13 ЦПК України).

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Вивчивши матеріали справи, суд приходить до такого.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Статтею 1047 ЦК України визначено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

В підтвердження обставин, викладених в позові, позивач надав копію розписки від імені ОСОБА_2 , датовану 23.10.2022 року, з якої вбачається, що відповідач отримав в борг від ОСОБА_1 40000 гривень, які зобов`язується повернути позивачу до 23.03.2023 року без відсотків (а.с.7).

В позові зазначено, що ОСОБА_2 повернув тільки 10000 грн., 30000 грн. не повернув.

Разом з тим, доказів написання розписки саме ОСОБА_2 , факту передачі грошових коштів в сумі 40000 грн. від ОСОБА_3 ОСОБА_2 , а також, доказів повернення відповідачем ОСОБА_3 саме 10000 (десять тисяч) гривень суду не надано.

Крім того, позивач повідомляє, що його неодноразові звернення з проханням дотримуватись взятого зобов`язання щодо повернення грошових коштів ОСОБА_2 постійно ігноруються. Однак, докази звернення до відповідача з приводу повернення позики не надаються.

Не заявляє позивач і про допит свідка, підпис якого міститься в розписці від 23.10.2022 року, або інших свідків.

Отже, позивачем не доведено належними й допустимими доказами право вимоги до відповідача грошової суми в розмірі 30000 грн.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.7 ст.81 ЦПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Аналізуючи положення вищезазначених процесуальних норм, під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається на позивача та на відповідача.

Проаналізувавши встановлені у справі обставини відповідно до наведених правових норм, з урахуванням того, що сторони не надали суду жодного належного та допустимого доказу на підтвердження укладення договору позики, доказів часткового виконання відповідачем зобов`язання, не доведено право вимоги суми в розмірі 30000 грн., не надано доказів досудового врегулювання спору, враховуючи те, що копія розписки не може слугувати достатньою підставою для ухвалення обґрунтованого та справедливого рішення, - в задоволенні позову необхідно відмовити.

Керуючись статтями 12, 13, 81, 141, 206, 263-265, 352 Цивільного процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

В позові відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено в день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження за умов, визначених в ч.2 ст.354 ЦПК України.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Повне судове рішення складено 13.11.2025 року.

Суддя: Н. М. Нанічкіна