Ухвала

12 листопада 2025 року

м. Київ

справа № 644/2085/23

провадження № 61-14111ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Тітова М. Ю.,

розглянувши касаційну скаргу адвоката Максимова Миколи Ігоровича як представника ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 06 лютого 2025 року та постанову Харківського апеляційного суду від 09 жовтня 2025 року у справі за позовом Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги централізованого опалення та гарячого водопостачання,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2023 року Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі» звернулось до суду з позовом, у якому просило стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за послуги з постачання теплової енергії та гарячої води у розмірі 100 535,17 грн, інфляційні витрати в сумі 13 731,86 грн та 3 % річних у розмірі 2 170,36 грн.

Орджонікідзевський районний суд м. Харкова рішенням від 06 лютого 2025 року позов задовольнив частково. Стягнув із ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» заборгованість за послуги централізованого опалення та гарячого водопостачання за період з 12 березня 2017 року до 23 лютого 2022 року у розмірі 95 686,23 грн, інфляційні втрати у розмірі 13 731,87 грн, 3 % річних у розмірі 2 170,36 грн. Вирішив питання щодо розподілу судових витрат.

Харківський апеляційний суд постановою від 09 жовтня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишив без задоволення, а рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 06 лютого 2025 року - без змін.

10 листопада 2025 року адвокат Максимов М. І. як представник ОСОБА_1 через підсистему «Електронний суд» надіслав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 06 лютого 2025 року та постанову Харківського апеляційного суду від 09 жовтня 2025 року у цій справі.

Згідно із пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Рішенням Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023, зокрема, визнано таким, що відповідає Конституції України (є конституційним), пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» встановлено, що з 01 січня 2025 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 3 028,00 грн.

Ціна позову у цій справі в загальному розмірі становить 116 437,39 грн, що станом на 01 січня 2025 року не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3 028,00 грн х 250 = 757 000,00 грн).

У касаційній скарзі представник заявника посилається на підпункт «б» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України та вказує, що ОСОБА_1 позбавлений спростувати обставини, встановлені оскаржуваними судовими рішеннями в іншій справі, оскільки суди обох інстанцій, задовольняючи позов, встановили обставину про нібито наявність у відповідача статусу споживача комунальних послуг з адресою: АДРЕСА_1 , що не підтверджено жодними належними доказами - відсутні договір, рахунок споживача, акти приймання-передачі послуг або документи про право власності чи користування. Водночас зазначена обставина - факт споживання послуг і наявність обов`язку їх оплати - має преюдиційне значення для потенційних інших справ (зокрема, про стягнення наступних періодів заборгованості чи нарахувань). Отже, залишення в силі такого рішення фактично позбавляє ОСОБА_1 можливості спростувати встановлену судом обставину в подальших спорах.

Проте такі твердження не дають підстав для висновку про те, що ОСОБА_1 позбавлений можливості спростувати обставини, встановлені оскаржуваними судовими рішеннями, при розгляді іншої справи, оскільки заявником не зазначено, у якій саме конкретній справі (номер справи) він позбавлений можливості спростувати такі обставини. Вказівка у касаційній скарзі про можливий намір звернутись до суду з позовом до ОСОБА_1 не є іншою справою, яка перебуває на розгляді в суді.

Також, адвокат Максимов М. І. стверджує, що справа має для ОСОБА_1 виняткове значення (підпункт «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України), оскільки предмет спору - стягнення значної суми грошових коштів (понад 110 тис. грн), які нараховані за житлово-комунальні послуги без укладеного договору і без фактичного споживання, рішення судів попередніх інстанцій істотно впливають на майнові права, репутацію та подальше правове становище заявника.

Верховний Суд зазначає, що поняття винятковості є оціночним та потребує належного обґрунтування. Представник заявника не навів переконливих доводів які б свідчили про те, що справа має для ОСОБА_1 виняткове значення.

Більш того, незгода особи, яка подає касаційну скаргу, з оскаржуваними судовими рішеннями не свідчить про винятковість справи для заявника, як і не може вказувати на таку обставину, як негативні наслідки для останнього внаслідок прийняття таких судових рішень.

Інших підстав, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких суд міг би визнати оскаржуване судове рішення таким, що підлягає касаційному оскарженню, у касаційній скарзі не зазначено та не обґрунтовано.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Верховним Судом взято до уваги, що під час вирішення питання про відкриття касаційного провадження (зокрема й про відмову у відкритті провадження) у справі не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень, а виключно встановлюється наявність чи відсутність підстав для їх касаційного оскарження відповідно до вимог статей 389, 394 ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Оскільки оскаржувані заявником судові рішення ухвалено в справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб і вони не підлягають касаційному оскарженню, тому у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою адвоката Максимова Миколи Ігоровича як представника ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 06 лютого 2025 року та постанову Харківського апеляційного суду від 09 жовтня 2025 року у справі за позовом Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги централізованого опалення та гарячого водопостачання.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко

М. Ю. Тітов