Справа № 745/803/25
Провадження № 2/745/301/2025
Р І Ш Е Н Н Я
12.11.2025 Сосницький районний суд Чернігівської області в складі: головуючого - судді Стельмаха А.П., із секретарем Пінченко Д.І, розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в приміщенні залу суду в смт. Сосниця цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-
Представник позивача звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 200499092 від 08.04.2016 в розмірі 36 143,7 грн. та понесені судові витрати.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 08.04.2016 року між ПАТ «Банк Михайлівський» та відповідачем було укладено кредитний договір №200499092. Банк надав позичальнику у користування кредитні кошти в розмірі 9888,32 грн., з встановленим строком користування з 08.04.2016 р. по 08.04.2018 р., а відповідач зобов`язався повернути отримані кошти у встановлений в Кредитному договорі строк, та сплатити відсотки.
23 травня 2016 року згідно з рішенням Правління НБУ України №14/БТ ПАТ "Банк Михайлівський" віднесено до категорії неплатоспроможних, та рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №812 розпочато процедуру виведення ПАТ "Банк Михайлівський" з ринку шляхом запровадження у ньому тимчасової адміністрації. Фактично управління банком перейшло до Фонду. Фонд має право передати право грошової вимоги до позичальника (боржника) за кредитним договором іншому банку на підставі договору про відступлений права вимоги. При цьому згода відповідного боржника (позичальника) на укладення такого договору не вимагається. Приймаючий банк набуває усіх прав та обов`язків кредитора щодо позичальника (боржника), вимоги до якого передані відповідно до договору про відступлення прав вимоги, разом із правами за договором забезпечення таких вимог.
Таким чином, Банк, правонаступником якого є Позивач, виконав свої зобов`язання за кредитним договором належним чином, в той же час відповідач порушив умови кредитного договору щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків за користування кредитними коштами в повному обсязі та в визначений строк.
Представником відповідачки подано відзив з якої вбачається, що позовні вимоги не визнає у зв`язку з їх необґрунтованістю. Також вказує, що відповідачкою кошти за кредитним договором банку були повернуті своєчасно у 2017 році та перераховані на рахунки, вказані працівниками цієї установи.
У судове засідання представник позивача не з`явився, заявив про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує.
У судове засідання відповідач та його представник не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином,
Суд, дослідивши письмові докази по справі, приходить до наступних висновків.
Судом встановлено, що 08.04.2016 між ПАТ «Банк Михайлівський» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №200499092, відповідно до якого відповідач отримав кредит у сумі 9 888,32 грн., строком на 730 днів, з 08.04.2016 року по 08.04.2018 року, з процентною ставкою 0,0001%, щомісячна комісія за обслуговування кредитної заборгованості 3,99 % починаючи з 1 місяця дії договору, разова комісія за видачу кредиту 1,5%, щомісячний платіж 822 грн., останній платіж 811,28 грн.
Укладений договір складається із заяви № 200499092 від 08.04.2016 року, анкети №2641365, довідки про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість споживчого кредиту по продукту «Кредит готівкою «Фокстрот» (а.с.33, т.1, 34, т.1, 36, т.1).
08.04.2016 ОСОБА_1 підписала договір добровільного страхування життя держателів платіжних карток ПАТ «Банк Михайлівський» з ТДВ «СК «Арсенал Лайф» № NSK200499092 (а.с.42, т.1), договір добровільного страхування життя з ТДВ «СК «Арсенал Лайф» № NSK200499092 (а.с.43, т.1) та графік платежів до кредитного договору №200499092 (а.с. 42, т.1).
20.07.2020 між ПАТ «Банк Михайлівський», від імені якого діяла уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію, та ТОВ «Діджи Фінанс» укладено договір про відступлення прав вимоги №7_БМ, відповідно до якого ПАТ «Банк Михайлівський» відступило ТОВ «Діджи Фінанс», а останнє набуло права вимоги банку до позичальників, у тому числі до ОСОБА_1 за кредитним договором №200499092 від 08.04.2016 на суму 27 620,5 грн., з яких: 9 475,86 грн заборгованість по тілу кредиту, 18 144,64 заборгованість за процентами (а.с. 9-10, т.1, 98-99, т.2).
Відповідно до умов договору, ТОВ «Діджи Фінанс» сплатило ПАТ «Банк Михайлівський» грошові кошти (ціну відступлення), як це передбачено умовами договору, що підтверджується копією платіжної інструкції (а.с.11 т.1).
Згідно з виписками по особовим рахункам за період з 23.05.2016 до 27.07.2020, яка сформована 16.05.2025, відображену рух коштів по рахунку відповідачки.
З розрахунку заборгованості за кредитним договором № 200499092 від 08.04.2016 (а.с.31, т.1) вбачається, що основна сума заборгованості за договором (з 25.02.2019 по 23.02.2022) становить 27 620,5 грн., інфляційні втрати за період з березня 2019 по лютий 2022 - 6 039,62 грн., 3% річних за період з 25.02.2019 по 23.02.2022 2 483,58 грн.
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Згідно із частиною першою статті 627 Цивільного кодексу України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
За змістом статей 626, 628 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно з частиною першою статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно із ч. 1 ст. 1054 Цивільного Кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно із ч. 1 ст. 1048 Цивільного Кодексу України розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. З положень кредитного договору та ст.ст. 1054, 1055 ЦК України вбачається, що сторонами дотримано в повному обсязі вимоги цивільного законодавства щодо предмету договору, його ціни, строку повернення кредиту, розміру відсотків, письмової форми.
Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Згідно з частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до частини першої статті 510 ЦК України сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з частиною першою статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.
Відповідно до п. 62 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року N 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
Верховний Суд неодноразово вказував на те, що у справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором. Тягар доказування покладається на обидві сторони спору. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує.
Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Згідно з частинами 5 та 6 ст.81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, які беруть участь у справі. Доказуванню не може ґрунтуватися на припущеннях.
Надана стороною позивача виписка з особового рахунку відповідачки підтверджує виконаних операції щодо надання кредитних коштів відповідачці та нарахування відсотків. Крім того відповідачка не заперечує, щодо отримання кредитних коштів в ПАТ «Банк Михайлівський».
Доводи відповідачки, щодо погашення нею заборгованості в 2017 році не підтверджені жодними належними доказами.
Щодо нарахованої суми збитків на підставі ч.2 ст.625 ЦК України, з урахуванням 3% річних 2 483,58 грн. та інфляційних втрат за несвоєчасне виконання кредитних зобов`язань 6 039,62 грн.
Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений законом або договором.
Суд зазначає, що за змістом ч.2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Виходячи з викладеного, вимоги позивача по стягненню з відповідача заборгованості за кредитним договором №200499092 від 08.04.2016 в сумі 36 143,17 грн., з яких: 9 475,86 грн. - тіло кредиту, 11 144,64 грн. - відсотки за кредитом, інфляційне збільшення - 6 039,62 грн., 3% річних 2 483,58 грн., підтверджені належними та допустимими доказами та відповідно є такими, що підлягають задоволенню.
Щодо строків позовної давності.
Згідно ст.ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Згідно ч. 5 ст. 262 ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.
Сплив позовної давності про застосування якої заявлено відповідачкою, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст. 261 ЦК України). За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).
Виходячи з вимог ст. 261 ЦК України, позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи є порушеним право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем.
Строк погашення за договором визначено 08.04.2018, отже трирічний строк позовної давності тривав до квітня 2021, а з позовом позивач звернувся у серпні 2025 року.
Згідно п. 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.
Постановою Кабінету Міністрів України "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" від 11 березня 2020 року N 211 встановлено на всій території України карантин з 12 березня 2020 року, який був відмінений Постановою КМ України №651 від 27.06.2023 з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року.
Також, Указом Президента України № 64/2022 з 24 лютого 2022 року на території України введено воєнний стан, який триває і по даний час.
Згідно п. 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року N 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року N 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.
Законом України «Про внесення зміни до розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності», який набрав законної сили 04.09.2025 року, вирішено: пункт 19 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України виключити.
Таким чином, доводи відповідачки, щодо пропуску позивачем строків позовної давності судом відхиляються, оскільки позов пред`явлено в серпні 2025 року, та норма закону, яка передбачала, що перебіг позовної давності, визначений ЦПК України, зупиняється на строк дії воєнного стану на час подачі позову діяв.
Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.
У відповідності до ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача витрати, пов`язані зі сплатою судового збору при подачі позовної заяви до суду.
Згідно ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Згідно з ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Виходячи з критеріїв реальності та розумності, а також враховуючи складність справи, обсяг виконаних адвокатом робіт, суд дійшов висновку про неспівмірність розміру заявленого до стягнення розміру судових витрат на правничу допомогу у сумі 7 000 грн, який є завищеним. Суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідачки витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги позивачу, в сумі 4 000 грн.
Керуючись ст.ст. 526, 527, 530, 1048-1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 263-265, 273 ЦПК України, суд
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи фінанс» заборгованість за кредитним договором №200499092 від 08.04.2016 у розмірі 36 143,7 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи фінанс» судовий збір в сумі 2 422,4 грн. та витрати на правничу допомогу в розмірі 4 000 гривень.
Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Чернігівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя А.П. Стельмах