Справа № 444/4172/25
Провадження № 2/444/2026/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2025 року м. Жовква

Жовківський районний суд Львівської області у складі:

головуючий суддя Зеліско Р. Й.

секретар судового засідання Мамедова Г.І.

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Жовкві Львівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Добросинсько-Магерівської сільської ради Львівського району Львівської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Жовківська державна нотаріальна контора Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку як майна колишнього колгоспного типу двору в порядку спадкування за законом, визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку члена колишнього колгоспного типу двору,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до Добросинсько-Магерівської сільської ради Львівського району Львівської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Жовківська державна нотаріальна контора Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, у якому просить визнати за ним право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею площею 39,3 м2, житловою площею 18,7 м2, допоміжна площа 20,6 м2, з господарськими будівлями та спорудами, а саме право власності на 1/2 частину даного будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , та право власності на 1/2 частину даного будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд як членом колишнього колгоспного типу двору.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що він є спадкоємцем за законом першої черги після смерті матері, ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , враховуючи норму ч. 3 ст. 1268 ЦК України, прийняв після її смерті спадщину, оскільки постійно проживав та був зареєстрований з нею на день її смерті, не відмовився у шестимісячний строк після смерті спадкодавця від прийняття спадщини.

Інших спадкоємців першої черги за законом, осіб, які б мали право на обов`язкову частку у спадщині та прийняли таку внаслідок спільного проживання із спадкодавцем, ОСОБА_2 , чи внаслідок звернення в шестимісячний строк після смерті спадкодавця до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини немає.

Так як ОСОБА_2 належала на праві власності 1/2 частина житлового будинку АДРЕСА_1 з відповідною частиною господарських будівель та споруд як колишнього колгоспного типу двору, оскільки крім неї членом колишнього колгоспного типу двору був він, ОСОБА_1 , вони не втратили право на частку в майні двору станом на 15 квітня 1991 року, а частки всіх членів двору є рівними, а тому вважає, що його, ОСОБА_1 , право на спадкування даного майна підлягає захисту в судовому порядку, як наслідок є всі підстави для визнання за ним, ОСОБА_1 , права власності на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 з відповідною частиною господарських будівель та споруд в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Крім того з врахуванням рівності часток членів колгоспного типу двору вважає, що за ним, ОСОБА_1 , підлягає визнанню право власності на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 з відповідною частиною господарських будівель та споруд як членом колишнього колгоспного типу двору, тобто сумарно є всі підстави для визнання за ним права власності на весь будинок.

Ухвалою Жовківського районного суду Львівської області від 20 жовтня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, підготовче судове засідання призначено на 05 листопада 2025 року.

Витребувано з Жовківської державної нотаріальної контори Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції копію спадкової справи № 04/2022, яка зареєстрована 17 січня 2022 року після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивач ОСОБА_1 в підготовче судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце проведення такого був повідомлений належним чином, однак подав на адресу суду письмову заяву, у яких просить справу розглядати у його відсутності. Зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просять такі задовольнити, не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі.

Представник відповідача, Добросинсько-Магерівської сільської ради Львівського району Львівської області, в підготовче судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце проведення такого був повідомлений належним чином, однак з Добросинсько-Магерівської сільської ради на адресу суду надійшло клопотання про розгляд справи без участі їх представника, зазначили, що визнають позовні вимоги, не заперечують проти задоволення таких.

Представник третьої особи, Жовківської державної нотаріальної контори Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, в підготовче судове засідання не з`явилася, хоча про дату, час та місце проведення такого була повідомлена належним чином, однак від неї на адресу суду надійшла заява про розгляд справи у її відсутності. Зазначила, що при вирішенні справи покладається на думку суду.

Крім того на виконання вимог ухвали суду із Жовківської державної нотаріальної контори Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на адресу суду надійшла належним чином засвідчена копія спадкової справи № 04/2022, яка зареєстрована 17 січня 2022 року після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

А тому суд приходить до висновку про можливість розгляду справи без участі позивача, представника відповідача, представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, які не з`явилися в підготовче судове засідання, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце проведення такого, зважаючи на подані ними заяви про розгляд справи у їх відсутності, висловлені позиції у справі.

Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку.

Ч. 3 ст. 200 ЦПК України встановлено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Так як відповідач не заперечує проти позовних вимог, фактично визнали їх, суд вважає за можливе ухвалити рішення за результатами підготовчого провадження.

Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Ч. 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 у селі Лавриків, Жовківського району Львівської області, що підтверджується викладеним у паспорті громадянина України серії НОМЕР_1 , який виданий Жовківським РВ УМВС України у Львівській області 25 травня 2002 року.

З свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , яке видане 16 листопада 1968 року, вбачається, що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що 16 листопада 1968 року було зроблено відповідний актовий запис за № 118. Його батьком є ОСОБА_3 , матір`ю ОСОБА_2 .

З довідки № 127, яка видана Лавриківським старостинським округом № 3 Добросинсько-Магерівської сільської ради Львівського району Львівської області 04 лютого 2025 року, вбачається, що згідно погосподарської книги № 22 станом на 30 червня 1990 року господарство (житловий будинок) за адресою: АДРЕСА_1 належало до колгоспного типу двору, станом на 30 червня 1990 року головою двору була ОСОБА_2 , 1933 року народження, інші члени двору: ОСОБА_1 , 1968 року народження, син, тобто позивач.

Викладеним у довідці № 126, яка видана Лавриківським старостинським округом № 3 Добросинсько-Магерівської сільської ради Львівського району Львівської області 04 лютого 2025 року, стверджується, що згідно погосподарської книги № 22 станом на 15 квітня 1991 року господарство (житловий будинок) за адресою: АДРЕСА_1 належало до колгоспного типу двору, станом на 15 квітня 1991 року головою двору була ОСОБА_2 , 1933 року народження, інші члени двору: ОСОБА_1 , 1968 року народження, син, тобто позивач.

Згідно ст. 120 Цивільного кодексу Української РСР від 18 лппня 1963 року майно колгоспного типу двору належить його членам на праві сумісної власності.

Відповідно до ч. 2 ст. 123 Цивільного кодексу Української РСР від 18 липня 1963 року розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Постановою Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22 грудня 1995 року із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України № 15 від 25 травня 1998 року, встановлено, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

Виходячи з даних, так як будинок станом на 30 червня 1990 року та 15 квітня 1991 року належав до колгоспного типу двору, головою колгоспного типу двору була ОСОБА_2 , а членом двору ОСОБА_1 , які не втратили право на частку в майні двору станом на 15 квітня 1991 року, беручи до уваги рівність часток членів двору, то відповідно кожному належало по 1/2 даного будинку, колишнього колгоспного типу двору.

ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 , яке видане Лавриківською сільською радою Жовківського району Львівської області 29 вересня 2006 року.

Згідно ч. 1, 2 ст. 1220 Цивільного кодексу України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

А тому після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина на належне їй майно, в тому числі і на частку в житловому будинку АДРЕСА_1 .

Згідно ст. 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Нормою ст. 1217 Цивільного кодексу України встановлено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1222 Цивільного кодексу України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Згідно із ч. 1 ст. 1223 Цивільного кодексу України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Ч. 2 ст. 1223 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Із заповіту, який посвідчено Кошулап Т. П., секретарем виконкому Лавриківської сільської ради Жовківського району Львівської області 19 червня 2002 року та зареєстрованого в реєстрі за № III, вбачається, що ОСОБА_2 , жителька села Городжів, Жовківського району Львівської області, на випадок своєї смерті зробила таке заповітне розпорядження: все її майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті і на що вона за законом матиме право заповіла ОСОБА_4 .

По даних виконкому Лавриківської сільської ради заповіт заповідачем не змінювався і не скасовувався, що підтверджується записом секретаря Т. Кошулап від 27 березня 2008 року.

Суд враховує, що спадкоємцем за заповітом ОСОБА_4 подано заяву, яка посвідчена ОСОБА_5 , старостою Лавриківського старостинського округу № 3 Добросинсько-Магерівської сільської ради та зареєстрована в реєстрі за № 59, з якої вбачається, що даною заявою він повідомив, що йому відомо, що він являється спадкоємцем до майна його баби, ОСОБА_2 , яка постійно проживала в АДРЕСА_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Зміст заповіту, посвідченого 19 червня 2002 року за реєстровим № 111 ОСОБА_6 , секретарем виконавчого комітету Лавриківської сільської ради Жовківського району Львівської області на його ім`я йому відомий.

Вказав, що на оформлення спадкових прав на належну йому за заповітом частку спадкового майна він не претендує.

Враховуючи те, що ОСОБА_4 не був зареєстрований та постійно не проживав разом із ОСОБА_2 , не звернувся в шестимісячний строк із заявою про прийняття спадщини, в той же час подав заяву про те, що на оформлення спадкових прав він не претендує, а тому беручи до уваги норму ч. 2 ст. 1223 Цивільного кодексу України, спадкування після смерті ОСОБА_2 відбувається по закону.

Згідно ст. 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкоємця, у тому числі зачаті за життя спадкоємця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

ОСОБА_1 як син ОСОБА_2 є спадкоємцем першої черги за законом після її смерті.

Згідно ч. 1 ст. 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ч. 1 ст. 1270 Цивільного кодексу України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Викладеним у довідці № 124, яка видана Лавриківським старостинським округом № 3 Добросинсько-Магерівської сільської ради Львівського району Львівської області 04 лютого 2025 року, стверджується, що ОСОБА_2 , 1933 року народження, на день смерті, а саме станом на ІНФОРМАЦІЯ_1 , була зареєстрована та постійно проживала за адресою: АДРЕСА_1 .

З довідки № 125, яка видана Лавриківським старостинським округом № 3 Добросинсько-Магерівської сільської ради Львівського району Львівської області 04 лютого 2025 року, вбачається, що ОСОБА_1 , син ОСОБА_2 , був зареєстрований та постійно проживав разом із своєю матір`ю, ОСОБА_2 , на день її смерті, а саме станом на ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , Жовківського (після зміни адміністративно-територіального устрою Львівського) району Львівської області та вели спільне господарство.

Викладеним у довідці № 128, яка видана Лавриківським старостинським округом № 3 Добросинсько-Магерівської сільської ради Львівського району Львівської області 04 лютого 2025 року, стверджується, що станом на день смерті ОСОБА_2 , а саме станом на ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , були зареєстровані та проживали: ОСОБА_2 , 1933 року народження, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , син, тобто позивач.

Ч. 3 ст. 1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї.

Інших спадкоємців першої черги за законом, осіб, які б мали право на обов`язкову частку у спадщині та прийняли таку внаслідок спільного проживання із спадкодавцем, ОСОБА_2 , чи внаслідок звернення в шестимісячний строк після смерті спадкодавця до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини з матеріалів справи не вбачається, судом під час розгляду справи не встановлено.

Тобто ОСОБА_1 , враховуючи норму ч. 3 ст. 1268 ЦК України, прийняв спадщину як спадкоємець за законом першої черги після смерті своєї матері, ОСОБА_2 , оскільки постійно проживав та був зареєстрований з нею на день її смерті, не відмовився у шестимісячний строк після смерті спадкодавця від прийняття спадщини.

Суд враховує, що позивач як спадкоємець за законом першої черги звернувся у Жовківську державну нотаріальну контору Львівської області щодо спадкування майна після смерті матері, ОСОБА_2 , внаслідок чого було зареєстровано спадкову справу № 04/2022, номер у спадковому реєстрі 68984889, що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 68115945 від 17 січня 2022 року.

Однак постановою № 1410/01-16 від 19 листопада 2024 року державним нотаріусом Жовківської державної нотаріальної контори Львівської області Галань О. Я. відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок в АДРЕСА_1 , після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , з підстав недотримання п. 2 ст. 49 Закону України «Про нотаріат», так як ним як заявником не надано необхідні правовстановлюючі документи на спадкове нерухоме майно, яке підлягає реєстрації.

З довідки № 559, яка видана Комунальним підприємством Львівської обласної ради «Червоноградське міжміське бюро технічної інвентаризації» 08 лютого 2022 року, вбачається, що станом на 31 грудня 2012 року в КП ЛОР «Червоноградське міжміське бюро технічної інвентаризації» реєстрація права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 не проводилась.

Згідно нового адміністративно-територіального устрою України село Городжів належить до Добросинсько-Магерівської територіальної громади Львівського району Львівської області.

Тобто, правовстановлюючий документ на частину житлового будинку, належну члену колишнього колгоспного типу двору, ОСОБА_2 , не видавався, таке свідоцтво про право власності відсутнє, оскільки реєстрація права власності не проводилась.

Відповідно до частини 3 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року № 1952-ІV речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстрованим в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах.

Додатками № 32 та № 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок.

За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права.

До компетенції виконкомів місцевих рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад.

Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. Дані погосподарських книг були звітом про житлові будинки, що знаходяться на праві власності громадян.

Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції).

Тобто, з вищенаведеного вбачається, що записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

Таким чином право власності на житловий будинок (колишній колгоспний тип двору) АДРЕСА_1 було зареєстроване згідно вимог діючого на той час законодавства в погосподарській книзі Лавриківської сільської ради Жовківського району Львівської області.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії.

Відповідно до підпункту 4.15, 4.18 пункту 4 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

З технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, витягу з Реєстру будівельної діяльності щодо інформації про технічні інвентаризації Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва, ідентифікатора об`єкта будівництва, виготовлених Комунальним підприємством Львівської обласної ради «Червоноградське міжміське бюро технічної інвентаризації», та з довідки-характеристики № 5700, яка видана Комунальним підприємством Львівської обласної ради «Червоноградське міжміське бюро технічної інвентаризації» 28 жовтня 2024 року на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1 , вбачається, що рік побудови житлового будинку 1983, загальна площа житлового будинку 39,3 м. кв., житлова площа 18,7 м. кв., допоміжні приміщення та їх площа: коридор площею 5,2 м. кв., кладова площею 9,5 м. кв., ванна площею 5,9 м. кв., загальна площа допоміжних приміщень 20,6 м. кв. При будинку є сарай, вбиральня, та споруди: ворота з хвірткою, огорожа.

Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права.

Відповідно до ст. 80 ЦК України встановлено, що жилий будинок є об`єктом права приватної власності.

Згідно ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Ст. 392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Отже ОСОБА_1 є спадкоємцем за законом першої черги після смерті матері, ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , враховуючи норму ч. 3 ст. 1268 ЦК України, прийняв після її смерті спадщину, оскільки постійно проживав та був зареєстрований з нею на день її смерті, не відмовився у шестимісячний строк після смерті спадкодавця від прийняття спадщини.

Інших спадкоємців першої черги за законом, осіб, які б мали право на обов`язкову частку у спадщині та прийняли таку внаслідок спільного проживання із спадкодавцем, ОСОБА_2 , чи внаслідок звернення в шестимісячний строк після смерті спадкодавця до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини з матеріалів справи не вбачається, судом під час розгляду справи не встановлено.

Так як ОСОБА_2 належала на праві власності 1/2 частина житлового будинку АДРЕСА_1 з відповідною частиною господарських будівель та споруд як колишнього колгоспного типу двору, оскільки крім неї членом колишнього колгоспного типу двору був позивач ОСОБА_1 , вони не втратили право на частку в майні двору станом на 15 квітня 1991 року, а частки всіх членів двору є рівними, а тому суд приходить до висновку, що право ОСОБА_1 на спадкування даного майна підлягає захисту в судовому порядку, як наслідок є всі підстави для визнання за ним, ОСОБА_1 , права власності на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 з відповідною частиною господарських будівель та споруд в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Крім того з врахуванням рівності часток членів колгоспного типу двору та встановлених судом обставин справи за ОСОБА_1 підлягає визнанню право власності на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 з відповідною частиною господарських будівель та споруд як членом колишнього колгоспного типу двору, тобто сумарно є всі підстави для визнання за позивачем права власності на весь будинок.

Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для задоволення позовних вимог позивача.

Керуючись статтями 258, 259, 264, 265, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

УХВАЛИВ :

Позовні вимоги задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ), право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею площею 39,3 м., житловою площею 18,7 м., допоміжна площа 20,6 м., з господарськими будівлями та спорудами, а саме право власності на 1/2 частину даного будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та право власності на 1/2 частину даного будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд як за членом колишнього колгоспного типу двору.

Копію рішення направити учасникам справи- для відома.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 07.11.2025 року.

Суддя: Зеліско Р. Й.