Провадження №: 2/336/547/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2025 року Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді Звєздової Н.С., за участю секретаря судового засідання Іванченко О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Миколи Краснова 4» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по оплаті внесків на утримання багатоквартирного будинку, -

ВСТАНОВИВ:

Голова правління ОСББ Отрішко Т.Р., через підсистему (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний суд» звернулася з вказаним позовом до суду, який уточнили в процесі розгляду справи. У відповідності до уточненої позовної заяви просила стягнути солідарно заборгованість за отримані за адресою: АДРЕСА_1 у розмірі 18 104,25 гривень, з яких заборгованість по внескам на управління, утримання багатоквартирним будинком за період з травня 2023 по вересень 2025 у розмірі 15 807,99 гривень, три відсотка річних за період з травня 2023 по вересень 2025 у розмірі 537,98 гривень, інфляційні витрати за період з травня 2023 по вересень 2025 у розмірі 1758,28 гривень, а також просили стягнути з відповідачів витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 926,24 гривень, витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4 500 гривень.

01.10.2024 судом на виконання вимог ст.187 ЦПК України було здійснено запит з метою встановлення зареєстрованого місця проживання відповідача, відповідь на який надійшла 14.10.2024.

Ухвалою судді від 15.10.2024 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін.

Ухвалою від 04.06.2025 провадження у справі зупинено, постановою Запорізького апеляційного суду від 15.08.2025 ухвалу скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвалою від 01.09.2025 справу прийнято до свого провадження, призначено до судового розгляду на 11.11.2025.

08.11.2025 від представника позивача адвоката Іваниці О.О., яка діє на підставі ордеру серії АР № 1273444 від 08.11.2025, через підсистему (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний суд», звернулася до суду із заявою про закриття провадження у зв`язку з відсутністю предмета спору, оскільки відповідачі після пред`явлення позову сплатили заборгованість по оплаті внесків на утримання багатоквартирного будинку, а тому вона не має наміру підтримувати заявлені позовні вимоги в цій частині. Просила стягнути з відповідачів три відсотка річних за період з травня 2023 по вересень 2025 у розмірі 537,98 гривень, інфляційні витрати за період з травня 2023 по вересень 2025 у розмірі 1758,28 гривень, витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4 500 гривень, вирішити питання щодо розподілу витрат зі сплати судового збору у відповідності до ч. 3 ст. 142 ЦПК України.

07.11.2025 від відповідачки ОСОБА_1 надійшла заява про закриття провадження у зв`язку з відсутністю предмету спору на підставі ч. 2 ст. 255 ЦПК України. В обґрунтування заяви надано квитанцію про сплату заборгованості по внескам на утримання багатоквартирного будинку на суму 15 807,99 гривень.

Дослідивши матеріали справи, заяви учасників процесу, суд приходить до обґрунтованого висновку про часткове задоволення клопотання.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі якщо, відсутній предмет спору.

Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду цивільної справи без винесення судового рішення у зв`язку із виявленням після відкриття провадження обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

Під предметом спору розуміється об`єкт спірних правовідносин, тобто благо, щодо якого виникає спір між позивачем та відповідачем. Об`єктом цивільних правовідносин є матеріальні і нематеріальні блага, з приводу яких виникають цивільні правовідносини.

Предмет спору не є тотожним предмету позову, яким є частина позову, яка містить безпосередню матеріально-правову вимогу позивача до відповідача, щодо якої суд ухвалює рішення по суті. Предметом позову є позовні вимоги.

Поняття "юридичний спір" має тлумачитися широко, враховуючи позицію Європейського суду з прав людини щодо тлумачення поняття "спір про право" (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), в якій зазначено, що поняття "спір про право" має розглядатися не суто технічно, йому варто надавати сутнісного, а не формального значення.

Правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

З урахуванням викладеного, відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а отже, і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб. Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання.

Одночасно суд роз`яснює, що згідно із ч. 2 ст. 256 ЦПК України, у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Наявність ухвали про закриття провадження у зв`язку з прийняттям відмови позивача від позову не позбавляє відповідача в цій справі права на звернення до суду за вирішенням цього спору.

Щодо вимоги представника позивача про розподіл судових витрат, слід зазначити наступне.

Частиною 3 ст. 142 ЦПК України передбачено, що у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

Відповідне положення міститься у постанові КЦС ВС 21 квітня 2021 року у справі № 199/9188/16-ц.

Правовий аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку, що у разі відмови позивача від позову, понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача, за виключенням, якщо позивач не підтримує свої вимоги унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову.

Одним із основних принципів цивільного судочинства є диспозитивність, зокрема стаття 13 ЦПК України зобов`язує суд розглядати справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог (відповідно суд касаційної інстанції у межах доводів та вимог касаційної скарги, та перевіряти законність судових рішень лише в межах вимог заявлених у суді першої інстанції), а учаснику справи надає право розпоряджатися своїми правами, у тому числі вчиняти чи не вчиняти ті чи інші процесуальні дії, на власний розсуд.

Отже, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд дійшов висновку, що в частині стягнення судового збору, то він підлягає стягненню відповідно до частини 3 статті 142 ЦПК України, понесені витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 926,24 гривень підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача у пропорційному розмірі.

Крім того, представником позивача заявлена вимога на відшкодування понесених судових витрат на правничу допомогу у розмірі 4 500,00 грн., на підтвердження яких надані наступні докази: копію договору про надання правничої допомоги, акт приймання-передачі наданих послуг.

Суд визнає надані стороною позивача докази на підтвердження витрат на правничу допомогу належними, допустимими, достовірними і достатніми.

Однак, за змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: (1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; (2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (ч.ч.5,6 ст.137 ЦПК України).

Як вже зазначалось, відповідачка ОСОБА_1 звернулась з клопотанням про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу через їх неспівмірність складності справи, тривалого розгляду іншої справи під час якої вирішувалось питання належної сплати по заборгованості.

Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені ч.ч. 5,9 ст.141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19.

Суд зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», заява № 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Так, відповідно до статті 11 ЦПК України, суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Суд зазначає, що відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Суд звертає увагу, що дана справа є типовою та нескладною, позов подано через підсистему «Електронний суд», представник позивача жодного разу не була присутня у судових засіданнях, всі процесуальні документи надсилались через засоби електронного зв`язку, у тому числі, і заяви про розгляд справи за відсутності представника позивача, тому у суду виникають сумніви щодо часу витраченого представником позивача на надання правової допомоги на вказану суму у розмірі 4 500 гривень.

Підсумовуючи викладене, виходячи із критерію реальності адвокатських витрат, а також критерію розумності їхнього розміру, враховуючи обставини цієї справи, що вказані вище, складність та категорію справи, а також положення ЄСПЛ та практику Верховного Суду щодо стягнення витрат на правову допомогу в цілому, суд вважає розмір витрат позивача є завищеним, неспівмірним, тому зменшує такі витрати на суму до 2 000,00 грн.

Керуючись ст.ст. 142, 255, 258-260, 353, 354 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Клопотання задовольнити частково.

Провадження у справі за позовом Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Миколи Краснова 4» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по оплаті внесків на утримання багатоквартирного будинку в частині стягнення заборгованості на утримання багатоквартирного будинку - закрити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Миколи Краснова 4» три відсотка річних за період з травня 2023 по вересень 2025 у розмірі 537,98 гривень, інфляційні витрати за період з травня 2023 по вересень 2025 у розмірі 1758,28 гривень, а також витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2 000 гривень.

Стягнути пропорційно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Миколи Краснова 4» витрати зі сплати судового збору у розмірі 1 463,12 гривень з кожної, а всього 2 926,24 гривень.

Роз`яснити, що у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду із спору між тими самим сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, не допускається.

Ухвала в частині закриття провадження та відмови у стягненні судових витрат може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів із дня проголошення ухвали. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали суду.

Суддя: Н.С. Звєздова