Справа № 465/5165/24 Головуючий у 1 інстанції: Мартьянова С.М.
Провадження № 22-ц/811/1823/25 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2025 року м. Львів

Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Ванівського О.М.,

суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.,

секретаря : Підлужного В.І.,

з участю: представника апелянта Спаського А.Ю., відповідача ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Франківського районного суду м. Львові від 30 квітня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

В березні 2024 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, в якому просив суд в порядку спільного сумісного майна подружжя визнати за відповідачкою право власності на автомобіль марки «Рено-Меган», номерний знак НОМЕР_1 2012 року випуску, зареєстрований на неї, та зобов`язати відповідачку виплати позивачу грошову компенсацію у розмірі частки позивача (1/2) у праві спільної сумісної власності на машину в сумі 3450 доларів США, що згідно курсу НБУ 38,1575 грн. становить 131643, 38 грн.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 17 липня 2010 року зареєстровано шлюб з відповідачкою. Шлюб був зареєстрований відділом РАЦС Ново-Каховського міського Управління юстиції Херсонської області. У шлюбі народжений син - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Як позивач, так і відповідачка мають статус тимчасово переміщених осіб та проживаємо у м. Львові за вищевказаною адресою.

У шлюбі з відповідачкою спільно придбаний автомобіль марки «Рено-Меган», номерний знак НОМЕР_1 2012 року випуску, котрий зареєстрований на відповідачку і є спільною сумісною власністю подружжя.

Сторони не змогли дійти згоди щодо його поділу, а саме вирішити, кому залишається машина, а кому компенсація половини її вартості.

Ринкова вартість автомобіля становить 6,900 доларів США /дані із сайту OLX/, що згідно курсу НБУ-38,1575 грн. становить 263286,75 гривень.

Рішенням Франківського районного суду м. Львові від 30 квітня 2025 року у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя відмовлено.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_3 , подавши апеляційну скаргу.

Вважає, що рішення суду ухвалено з порушенням норм процесуального та матеріального права, та підлягає скасуванню.

Вказує, що суд першої інстанції виходив з того, що автомобіль був відчужений до припинення шлюбу, а позивач не надав доказів, що виручені кошти були витрачені не в інтересах сім`ї.

Проте судом першої інстанції не було взято до уваги то факт, що позивачем було подано позовну заяву про розірвання шлюбу 11 березня 2024 року. В позовній заяві було зазначено що з листопада 2023 року сторони проживають окремо, спільне господарство не ведуть. Відтак на момент продажу автомобіля, в суді перебувала позовна заява про розірвання шлюбу.

На думку апелянта, всі обставини свідчать про те, що на момент продажу автомобіля, сторони не вели спільне господарство, проживали окремо, а відтак кошти від продажу автомобіля, не могли бути витрачені в інтересах сім`ї.

Вважає, що розписка долучена відповідачкою не містить підтвердження отримання коштів в борг.

Звертає увагу на те, що розписка надана відповідачем викликає сумніви, щодо її складання та взагалі наявності факту розрахунку.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задоволити в повному обсязі.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника апелянта ОСОБА_5 , відповідача ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 , дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Згідно ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним вимогам.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції вважав, що позивач не надав належних, допустимих і переконливих доказів, що відповідачка при продажу майна діяла не у інтересах сім`ї.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду зважаючи на наступне.

Встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який на підставі рішення Франківського районного суду м. Львова від 13.06.2024 було розірвано. (а.с.58-60)

У період перебування в зареєстрованому шлюбі, а саме 26.03.2021 року сторонами було придбано авто «Рено-Меган», номерний знак НОМЕР_1 , 2012 року випуску, який зареєстрований було на відповідачку ОСОБА_1 (а.с.31)

З наявної в матеріалах справи копії розписки вбачається, що ОСОБА_6 , 25 березня 2024 року отримала кошти в сумі розміром 6500 доларів США від ОСОБА_1 , вона брала в неї кошти в борг для придбання автомобіля 10 березня 2021 року. (а.с. 71)

З відповіді ТРЦ МВС №4641 вбачається, що згідно даних Єдиного державного реєстру транспортних засобів, держателем якого є Міністерство внутрішніх справ, повідомлено, що вартість продажу ТЗ RENAULT MEGANE, сірого кольору, 2012 р.в., становила 279000 грн. згідно з договором купівлі-продажу №4641/2024/4379527 від 14.03.2024 року (а.с.72)

Згідно ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Так, відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується ст.63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ст.65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Частиною 1 ст.69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Частинами 1, 2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися «обставинами, що мають істотне значення», якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший п.22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007р. N 11).

Зі змісту п.п. 23, 24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 03.07.2019 (справа №554/8023/15-ц, провадження №14-130цс19) зазначає, що у випадку, коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Аналогічний висновок зроблено в постанові ВС України від 27 квітня 2016 року у справі № 6-486цс16, з яким погодилася Велика Палата Верховного Суду, про що зазначила у постанові від 30 червня 2020 року у справі № 638/18231/15-ц (провадження № 14-712цс19). Відповідно до частини третьої статті 65 СК України для укладення одним із подружжя договору стосовно цінного майна згода другого з подружжя має бути надана письмово.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції вказав, що спірний автомобіль був проданий у період перебування сторін у шлюбі, а позивач не довів факту того, що кошти від продажу автомобіля були збережені відповідачкою до часу припинення шлюбу.

Проте суд першої інстанції не звернув уваги на те, що з позовом про розірвання шлюбу позивач звернувся 11 березня 2024 року, та вказував, що між сторонами відсутні подружні стосунки з листопада 2023 року.

Сторона відповідачки проти розірвання шлюбу не заперечувала та не спростувала твердження позивача, що подружні стосунки припинились з листопада 2023 року.

Спірний автомобіль відповідачкою було відчужено 14 березня 2024 року, після подання ОСОБА_3 позову про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що позивачем доведено, що на момент продажу спірного автомобіля подружні стосунки з відповідачкою були припинені, і кошти з продажу автомобіля не було витрачено в інтересах сім`ї.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 3 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц (провадження № 61-9018сво18) зроблено висновок, що у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно.

Колегія суддів не бере до уваги доводи відповідачки ОСОБА_1 про те, що автомобіль було придбано на кошти отримані в борг від ОСОБА_6 , оскільки такі не підтверджено належними доказами.

З огляду на встановлені обставини справи, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_3 .

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ч.1,2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке

конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення є:1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст. ст. 367,368, ст.374,376,381,382,384 ЦПК України, суд-

УХВАЛИВ :

апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Франківського районного суду м. Львові від 30 квітня 2025 року скасувати.

Ухвалити нове судове рішення, яким позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_3 частини вартості транспортного засобу марки Renault Megane, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2012 року випускуу розмірі 131 643, 38 (сто тридцять одна тисяча шістсот сорок три гривні тридцять вісім копійок) гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_3 1974 грн. 65 коп. судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 12 листопада 2025 року.

Головуючий : Ванівський О.М.

Судді: Цяцяк Р.П.

Шеремета Н.О.